OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esturió oscietra

L'esturió oscietra (Acipenser gueldenstaedtii) és una espècie de peix actinopterigi pertanyent a la família dels acipensèrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 236 cm de llargària màxima (normalment, en fa 145) i 115 kg de pes.
* 27-48 radis tous a l'aleta dorsal.
* 16-35 radis tous a l'aleta anal.
* L'esquena és de color gris olivaci, els costats més clars i el ventre blanc.

## Alimentació

Menja mol·luscs bentònics, crustacis i peixets.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; demersal, anàdrom i de clima temperat (10 °C-20 °C; 61°N-35°N, 26°E-54°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a Euràsia: és autòcton d'Albània, l'Azerbaidjan, Bulgària, Geòrgia, l'Iran, el Kazakhstan, Romania, Rússia, Turquia, el Turkmenistan i Ucraïna, incloent-hi la mar Negra, el mar d'Azov, la mar Càspia i llurs afluents (com ara, els rius Don, Kuban, Danubi, Dnièper i Dnièster). Ha estat introduït a la Xina, Letònia, Lituània i Suècia, i va esdevindre extint a Àustria, Alemanya i Sèrbia.

## Longevitat

Pot assolir els 46 anys.

## Estat de conservació

La majoria de les seues àrees de fresa s'ha perdut a causa de la construcció de preses (per exemple, la conca de la mar Càspia n'ha perdut un 70% des del 1950). A més, la pesca il·legal (la qual sembla anar en augment) i els alts nivells de contaminació (tant a les conques del mar Negre i del Caspi, la qual cosa ha alterat l'equilibri hormonal i fet augmentar el nombre de peixos hermafrodites) són també una amenaça per a l'espècie.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2012-04-01 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Esturió oscietra» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p. ISBN 978-2-8399-0298-4
* ↑ Chugunova, N.I., 1959. Age and growth studies in fish. A systematic guide for ichthyologists. Israel Program for Scientific Translations. Izdatel'stvo Akademii Nauk SSSR, Moscou. 132 p.
* ↑ Birstein, V.J., 1993. Sturgeons and paddlefishes: threatened fishes in need of conservation. Conserv. Biol. 7:773-787.
* ↑ Zolotarev, P.N., V.A. Shlyakhov i O.I. Akselev, 1996. The food supply and feeding of the Russian sturgeon Acipenser gueldenstaedti and the starred sturgeon Acipenser stellatus of the northwestern part of the Black Sea under ecological conditions. J. Ichthyol. 36(4):317-322.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Chugunova, N.I., 1959.
* ↑ Gessner, J., Freyhof, J.; Kottelat, M. (2022). "Acipenser gueldenstaedtii." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 3 abril 2023]

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estàtua de Kurlil

L'Estàtua de Kurlil, datada de l'any 2500 aC, va ser elaborada en el Període Dinàstic Arcaic de Mesopotàmia, en època de la civilització sumèria, considerada com la primera i més antiga civilització de la història, que es va estendre pel sud de Mesopotàmia, a la zona dels rius Tigris i Eufrates.

## Troballa

La peça va ser trobada l'any 1919, a unes excavacions liderades per l'arqueòleg britànic H. R. H. Hall, a les ruïnes del temple dedicat a la deessa sumèria Ninhursag, erigit a la zona de Tell Al-Ubaid, al nord d'Ur, antiga ciutat del sud de Mesopotàmia que estava localitzada prop d'Eridu i de la desembocadura del riu Eufrates al Golf Pèrsic, avui dia, les seves ruïnes es troben a 24 km al sud-oest de Nasiriyah, a l'actual Iraq.

## Característiques

* Altura: 37,5 centímetres.
* Material: pedra calcària.
* A l'estàtua apareixen dues inscripcions cuneïformes, on apareix el nom del funcionari d'Uruk, Kurlil, una d'elles sobre l'home dret de la figura.

## Simbologia

L'estàtua representa a Kurlill, un oficial de la ciutat sumèria d'Uruk, que el mateix va ofrenar a la Ninhursag, Senyora dels Pujols Sagrats, també anomenada Damkina, era la Terra i deessa mare que generalment apareixia com la germana d'Enlil, però en algunes tradicions ella era el seu consort. Possiblement va néixer de la unió d'An i de Nammu, o també de vegades figura com a filla de Kishar. Als seus primers dies va ser separada del cel (An), i treta fora per Enlil. Amb el nom d'Antu, apareix com a progenitora de la majoria dels déus, dels Anunnaki, els Igigi i els Utukku; amb l'ajuda d'Enki produeix la vida animal i vegetal.

## Conservació

La peça es troba exposada al Museu Britànic a Londres des de l'any 1919 amb el nombre d'inventari EM 114207.

## Vegeu també

* Mesopotàmia
* Sumèria
* Ninhursag
* Ur
* l'Iraq
* Art mesopotàmic
* Museu Britànic

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Estàtua de Kurlil del Museu Britànic Arxivat 2015-10-18 a Wayback Machine.
* Pàgina d'art i historia sobre l'escultura dinàstica arcaica sumèria
# Avinguda Alcalde Porqueres

L'avinguda Alcalde Porqueres és una avinguda de la ciutat de Lleida de doble sentit amb dos carrils en cada direcció. Comença a l'avinguda Prat de la Riba, creua el barri del Clot de les Granotes fins a la plaça Europa, per a sortir de la ciutat travessant el barri de Balàfia, en un traçat final coincident amb la N-230, direcció Viella i l'autovia A-2.

## Referències

* ↑ «La Paeria modifica els semàfor radar per potenciar la seva funció pedagògica per sobre de la recaptatòria». CCMA, 14-10-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Provoca un accident mentre seguia amb el cotxe la seua exparella». Segre, 11-06-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
# Hostal de la Polla

L'Hostal de la Polla és un edifici del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La casa té un tres-cents anys, no és l'únic hostal que nasqué arran de l'existència del camí ral i del naixement del poble de les ferreries (Aiguafreda).

## Descripció

És un edifici de grans dimensions. Semblant a les masies de tipologia clàssica. Façana simètrica que dona a la carretera on s'obren moltes finestres. La casa és de planta baixa i dos pisos, coberta amb teulada a dues vessants. En un dels laterals té adossada l'eixida, amb quatre arcades d'arc de mig punt rebaixat aguantats per tres columnes. Aquesta galeria queda com suspesa a l'aire entre els dos cossos.

## Referències

* 1 2
# Emperador

L'emperador (masculí) és un monarca, el líder o cap d'un imperi o de qualsevol altre reialme imperial. El títol d'emperadriu (femení) pot referir-se a l'esposa d'un emperador (emperadriu consort) o una dona líder i cap de l'imperi (emperadriu regnant). El títol d'emperador és, sovint, superior al títol de rei en honor i rang.

## Diferències entre rei i emperador

Tant els reis com els emperadors són monarques. No hi ha cap regla única per distingir l'un de l'altre; diversos factors, com ara interpretacions dels historiadors, la grandària i les característiques del reialme governat, i el títol escollit pel monarca mateix són utilitzats. Les característiques generals que indiquen que un monarca hauria de ser considerat un emperador inclouen:
* El títol del monarca es tradueix com a "emperador" en català, i/o s'accepta que és una forma equivalent d'emperador en les relacions internacionals diplomàtiques.
* El monarca governa, de facto o nominalment, sobre altres monarquies
* El monarca governa dos o més països anteriorment sobirans, o pobles de diferents nacions o ètnies
* El monarca assumeix una posició de caràcter religiós
* En la tradició cristiana europea també són emperadors els monarques de l'Imperi Romà, Romà d'Orient o que diuen ser hereus d'aquests; o és una figura eclesiàstica suprema.
La paraula "emperador" prové del llatí imperator, càrrec que ostentaven els governants de l'Imperi Romà. Però el terme ha acabat estenent-se a qualsevol altre imperi. El terme originalment significava "el que mana sobre l'exèrcit" però, donat que la majoria d'imperis han augmentat els seus territoris gràcies al poder militar, ha acabat esdevenint sinònim de monarca.

## Línia d'honor dels títols nobiliaris

| Emperador | Rei | Príncep | Infant | Duc | Marquès | Comte | Vescomte | Baró | Senyor | Castlà |

## Referències

* ↑ «Emperor | Definition, Examples, & History | Britannica» (en anglès). [Consulta: 21 febrer 2025].

## Vegeu també

* Emperador asteca
* Llista d'emperadors inques
* Llista d'emperadors del Japó
* Emperador romà
** Emperador romà d'Orient
* Llista d'emperadors del Sacre Imperi Romanogermànic
* Emperador de la Xina
* Kaiser
# Agència de Kolhapur

L'agència de Kolhapur o Agència de Kolhapur i dels Estats Marathes del Sud (o Meridionals) fou una entitat administrativa britànic de l'Índia central, formada pels següents estats:
* Kolhapur
** Vishalgarh
** Bavra
** Kagal (branques Sènior i Júnior)
** Inchalkaranji
** Jagatguru
** Guru Maharaj
** Torgal
** Kapshi
** Dattaji Rao
** Datwad
** Himat o Himmat Bahadur
** Sarlashkar o Sar Lasjhkar o Sir Lashkar
** Patankar;
* Sangli
* Miraj Sènior
* Miraj Júnior
* Kurundvad Sènior
* Kurundvad Júnior
* Jamkhandi
* Mudhol
* Ramdurg.
Els territoris estaven formats per gran nombre de peces aïllades. La llengua era el marathi i en alguns casos el canarès. L'estat de Sangli era el més gran i important. Els de Sangli, Miraj (dues branques), Kurundvad (dues branques) i Jamkhandi pertanyien a la família Patvardhan. Aquestos estats eren anomenats Estats Marathes Meridionals (o Estats Marathes del Sud o Sud del País Maratha) i administrats pel resident a Kolhapur que al mateix temps era l'agent pels Estats Marathes del Sud.
El 1933 l'antiga agència de Kolhapur i dels Estats Marathes Meridionals fou unit a l'agència de Bijapur i va esdevenir l'Agència dels Estats del Dècan o Agència dels Estats del Dècan i Residència de Kolhapur.

## Referències

* Gaseta del districte de Kolhapur

## Vegeu també

* Estats Marathes Meridionals
# Proeuphractus

Proeuphractus és un gènere extint de mamífers cingulats de la família dels clamifòrids o, segons altres classificacions, dels dasipòdids, que visqueren a Sud-amèrica des de l'Oligocè inferior fins al Miocè superior, fa entre 5,3 i 29 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i l'Uruguai. Era un parent molt proper dels armadillos d'avui en dia. Semblava un armadillo de sis bandes, però era molt més gros i superava fins i tot les dimensions de l'armadillo gegant. El nom genèric Proeuphractus significa ‘abans d'Euphractus’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Proeuphractus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ Croft, 2016, p. 282.

## Bibliografia

* Croft, D. A. Horned Armadillos and Rafting Monkeys: The Fascinating Fossil Mammals of South America (en anglès). Indiana University Press, 2016. ISBN 9780253020949.
# Hostal les Soques

L'Hostal les Soques és una obra de Bellpuig (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local. És un hostal que té origen a l'Edat Mitjana. Fou construït en una època quan la producció de vi i d'alcohol estava ben valorada, el comerç es desenvolupava i es feia necessari un hostal que donés servei als transportistes que passaven per Bellpuig. El 1787 es vengué un tros de terra del comú i fou encarregada la construcció d'un hostal que s'anomenà Hostal del Duc, el qual constarà com a Hostal Nou, situat a la carretera de Tàrrega a Lleida.
# Hotel Carlemany

L'Hotel Carlemany és un establiment hoteler i balneari de la parròquia andorrana d'Escaldes-Engordany. Està situat al número 4 de l'avinguda Carlemany d'Escaldes. L'edifici està protegit com a bé immoble inventariat per la seva significació en l'arquitectura de granit del principat.
Les obres de construcció es van iniciar l'any 1948. Utilitza com a material el granit disposat en forma de niu d'abella força irregular. Aixecat a partir d'una marcada planta rectangular, és un volum arquitectònic d'importants dimensions, que destaca en el paisatge urbà d'Escaldes. Està format per una planta baixa, tres pisos destinats a habitacions i golfes caputxines. D'aquesta construcció cal comentar el marcat sentit estètic de la façana principal, definida per la composició simètrica i l'alternança de finestres i balconades. Les finestres s'obren a partir d'arcs de mig punt i estan emmarcades per maó; la combinació d'aquests dos materials (maó i granit) crea un joc visual que contribueix a l'embelliment estètic de l'edifici.
L'Hotel Carlemany és un dels exemplars més representatius de l'anomenada arquitectura de granit i s'inscriu dins del conjunt dels hotels balnearis. A més dels valors arquitectònics, destaca per ser un dels testimonis del naixement d'una nova economia centrada en els serveis i el sector terciari que aprofita, a més, l'auge del turisme termal.

## Referències

* ↑ «Hotel Carlemany». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 18 agost 2017].
# Hotel Internacional (Puigcerdà)

L'Hotel Internacional és una obra eclèctica de Puigcerdà (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i tres pisos. És de planta rectangular. A la façana principal hi ha tres frontons de coronació, i un cos afegit a la planta baixa.
Disposició simètrica de les obertures, que són verticals emmarcades amb granit.

## Referències

* 1 2
# Hotel Park

L'Hotel Park és un edifici del barri de la Ribera de Barcelona, catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Història

Va ser projectat per l'arquitecte Antoni de Moragas i Gallissà i construït entre 1950 i 1953. El 1990, fou reformat sota la direcció del seu fill Antoni de Moragas i Spa i Irene Sánchez. La descomposició de la façana en diversos plànols, la visualització d'elements estructurals i la utilització de textures i materials propis d'aquest moment fan d'aquest edifici un dels més emblemàtics de l'arquitectura dels anys 1950 a la ciutat.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat, construït sobre una parcel·la estreta i llarga, afrontat a l'estació de França. Dissenyat des del seu inici com un hotel, compta amb una planta baixa on hi ha la recepció i algunes estructures de serveis. Per sobre, un entresòl i fins a cinc plantes pis, destinades majoritàriament a habitacions.
La façana principal, que mena a l'avinguda Marquès d'Argentera, és de llarg el tram més estret de l'edifici. Tot i així, tot el protagonisme d'aquest immoble rau en aquest tram. A l'accés hi destaquen els vitralls sòlids que substitueixen els murs. L'entresòl, completament format per finestres de vidre, d'aspecte molt lleuger, donen lluminositat a un espai comunal de l'hotel. Les plantes pis, amb una estructuració homogènia i pràcticament bessona, estan articulades a partir d'un eix diferent, amb un mòdul que sobresurt de la línia marcada per les plantes baixes. Totes aquestes plantes compten amb una balconada que cobreix tota l'extensió de la balconada, amb dues habitacions per planta. És ressenyable, que en totes elles es fan visibles elements macroestructurals com els pilars i bigues de formigó.
Les altres façanes tenen menys elements destacables, amb formes rectilínies i pocs elements sortints. Destaquen en aquest sentit una línia d'obertures amb balcó amb volum molt extern. Cap al darrere de l'immoble, les grans cristalleres de l'entresòl tornen a posar-se de manifest.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Hotel Park». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Hotel Park». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Hotel Park». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Hotel Park». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Hotel Park». UPCommons.
# Les Espions

Les Espions és una pel·lícula de misteri franco-italiana de 1957 escrita i dirigida per Henri-Georges Clouzot basant-se en la novel·la d'Egon Hostovsky Le Vertige de minuit; és protagonitzada per Curd Jürgens, Peter Ustinov O. E. Hasse, Sam Jaffe, Paul Carpenter, Véra Clouzot, Martita Hunt i Gérard Séty. La música va ser composta per Georges Auric.
Va ser rodat a Saint-Maurice a París. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art René Renoux.

## Trama

La trama tracta d'un metge d'un hospital psiquiàtric deteriorat, a qui li ofereixen una gran quantitat de diners per acollir un nou pacient. Aviat el lloc està ple de personatges sospitosos i secrets, tots agents secrets aparentment internacionals que intenten esbrinar qui i què és el pacient.

## Repartiment

* Curd Jürgens com a Alex
* Peter Ustinov com a Michel Kaminsky
* O. E. Hasse com Hugo Vogel
* Sam Jaffe com a Sam Cooper
* Paul Carpenter com el coronel Howard
* Véra Clouzot com a Lucie
* Martita Hunt com a Connie Harper
* Gérard Séty com a doctor Malic
* Gabrielle Dorziat com a Madame Andrée - la infermera
* Louis Seigner com a Valette, la morfinòmana
* Pierre Larquey com El taxista
* Georgette Anys com a El estanc
* Jean Brochard com a Supervisor-General
* Bernard Lajarrige com El cambrer
* Dominique Davray com l'alsaciana
* Daniel Emilfork com a Helmut Petersen, un espia
* Jean-Jacques Lécot com a fals controlador (com a Jean-Jacques Lecot)
* Robert Lombard com a controlador
* Patrick Dewaere com a Le petit Moinet (com a Patrick Maurin)
* Clément Harari com a Víctor, el cambrer fals
* Sacha Pitoeff com a Leon (com a Sacha Pitoeff)
* Fernand Sardou com a Pierre

## Referències

* ↑ Les Espions a unifrance-org
* ↑ La extrañeza de Los espías de Clouzot per Juan Carlos Vizcaíno, jovenesrealizadores.com
* ↑ Les Espions a la Cinemateca francesa

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Hotel Titus

L'Hotel Titus era un edifici d'Arenys de Mar (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i actualment enderrocat.

## Descripció

Un edifici d'aire modernista de PB + 3P (planta baixa i tres pisos) acollia les instal·lacions d'un balneari fins als anys 50 del segle XX quan una ampliació el transforma en un hotel convencional, amb un jardí de grans dimensions a peu de carretera amb un brollador d'aigua calenta que servia per condicionar les habitacions i la piscina a l'aire lliure.

## Història

Les aigües termals de Caldes tenen una surgència al terme d'Arenys i són aprofitades per dos establiments balnearis: els banys municipals i l'Hotel Titus que fou construït el 1916, modificat i ampliat respecte a la construcció original als anys 50. Transformat en hotel convencional, mantingué una piscina termal a l'aire lliure. Es coneix la intervenció de l'arquitecte J. Puig i Cadafalch al dibuix de la porta d'entrada als jardins de les termes de Caldetes "Can Titus". (1893).

## Referències

* 1 2
* ↑ segons la Guia de l'Editorial Blume
# Hotel de Santa Fe

L'Hotel de Santa Fe és una obra historicista de la dècada del 1910, situada a Fogars de Montclús (Vallès Oriental) i inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici construït en pedra, formant un castell-palau de cert regust neogòtic. A nivell de planta, dibuixa una L, ja que està conformada per dos cossos rectangulars connectats. Per la part del darrere, hi ha la capella de Santa Fe, però tot i que resta unida és un edifici totalment independent d'aquest. En un dels cossos hi ha una petita torre coronada per merlets.

## Història

La construcció fou erigida entre els anys 1912 i 1914 per encàrrec de Ramon de Montaner i Vila, comte de la Vall de Canet i amo del castell de Santa Florentina. L'any 1936, durant la Guerra Civil, tant l'hotel com la capella van sofrir alguns desperfectes, no obstant van ser restaurats per l'arquitecte Pere Domènech i Roura.
Com que no hi havia electricitat, es va fer construir una presa prop del nou edifici que avui es coneix com l'Estanyol, però que aviat va ser insuficient. El 1920 es va iniciar la construcció d'un segon pantà dissenyat per Pere Domènech i que va ser acabat el 1935. Integrat en l'entorn natural, és el més gran de la conca de la Tordera.

## Referències

* 1 2 «Hotel de Santa Fe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
* ↑ «Capella de Santa Fe del Montseny». 30 propostes per gaudir del Montseny. Descobrir, 30-10-2019. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ Martí Boada, Sílvia Mayo i Roser Maneja. Els Sistemes socioecològics de la conca de la Tordera. Institut d'Estudis Catalans, 2008, p. 84. ISBN 9788472839830.
# Hule

L'hule és un teixit impermeable recobert de pintura a l'oli i envernissat que es fa servir sobretot com a estovalla (cobretaula d'hule), de vegades a sota d'un altre de roba més elaborat. De vegades també s'usa per a fer objectes ben diferents, com per exemple cintes mètriques (que típicament són de color groc, amb els nombres en negre), bosses, fundes per a cadires de bicicleta, etc. i per a protegir eines i equipaments de ferreteria i jardineria.
# Harvey (pel·lícula)

Harvey és un film estatunidenc, adaptació de l'obra de Mary Chase, dirigit per Henry Koster, estrenat el 1950.

## Argument

Elwood és un simpàtic jove que preocupa el seu cercle: té un amic imaginari, un conill gegant que es diu Harvey. Decideixen portar-lo a un hospital psiquiàtric, però Harvey és realment imaginari?

## Repartiment

* James Stewart: Elwood P. Dowd
* Josephine Hull: Veta Louise Simmons
* Peggy Dow: Mlle Kelly
* Charles Drake: El Doctor Sanderson
* Cecil Kellaway: El Doctor Chumley
* Victoria Horne: Myrtle Mae Simmons
* Jesse White: Wilson
* William H. Lynn: el jutge Gaffney
* Wallace Ford: el taxista
* Nana Bryant: Sra. Hazel Chumley
* Grayce Mills: Sra. Ethel Chauvenet
* Clem Bevans: Mr. Herman Schimmelplusser
* Pat Flaherty (no surt als crèdits): Policía

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat a Universal City (Califòrnia).
* L'obra de Mary Chase serà portada de nou a la pantalla el 1972 amb Harvey (telefilm en el qual James Stewart i Jesse White reprendran els seus papers respectius), el 1985 amb Mein Freund Harvey i el 1998 amb Harvey (amb Leslie Nielsen al paper del doctor Chumley).
* Josephine Hull i Jesse White ja havien interpretat els seus papers respectius en l'obra interpretada a Broadway de 1944 a 1949. A més, James Stewart i Jesse White interpretaran de nou els seus papers respectius en una recuperació de l'obra a Broadway el 1970.
* Harvey és la primera participació en un projecte cinematogràfic de l'actor Fess Parker, qui posa aquí la seva veu al xofer Leslie (paper que no surt als crèdits).
* El conill gegant de la pel·lícula és definit com un "Pooka" per l'actor James Stewart, referència a una criatura del folklore celta: Puck.
* En la sèrie de televisió Farscape, John Crichton anomena Harvey el clon neuronal de Scorpius, que apareix al final de la segona temporada, present al llarg de la tercera temporada i després durant el començament de la quarta, desapareixent durant aquesta i reapareixent cap a la fi d'aquesta mateixa temporada.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1951: Oscar a la millor actriu secundària per Josephine Hull
* 1951: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Josephine Hull

### Nominacions

* 1951: Oscar al millor actor per James Stewart
* 1951: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1951: Globus d'Or al millor actor dramàtic per James Stewart
* 1951: Premi Hugo a la millor pel·lícula dramàtica

## Referències

* ↑ «Harvey». The New York Times.
* 1 2 3 4 5 6 http://www.imdb.com/title/tt0042546/trivia?ref_=tt_trv_trv

## Enllaços externs

* Crítica a DevilDead