OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Home de Tabon

El descobriment de l'Home de Tabon es va produir en les coves homònimes de Quezón, província de Palawan, a les Filipines, que va provocar tornar a avaluar totalment la història del país. L'home de Tabon data de l'època prehistòrica i, amb una antiguitat de 22 000 anys, són les restes humanes més antigues trobades a les Filipines fins al moment.
L'origen dels habitants de les coves de Tabon no ha estat clarament identificat, però es creu que van arribar des de Borneo a través d'un pont terrestre, enfonsat en l'actualitat.
Les coves de Tabon són un conjunt arqueològic de 215 coves, de les quals únicament 29 estan explorades en l'actualitat. Actualment, les coves on va habitar l'home de Tabon es troben a poca distància de la costa però en la seva època, les coves es trobaven terra endins. En l'actualitat es creu que aquest augment del nivell del mar va provocar que les coves s'acabessin abandonant. A més, també es van trobar restes d'eines i elements associats als ossos, com a ossades de diversos animals.
L'home de Tabon està exposat en el Museu Nacional de les Filipines, en la localitat de Manila, i és considerada com una visita d'interès general al país.

## Referències

* ↑ Los indígenas de las Islas Filipinas. Editorial Abya Yala.
* ↑ «Palawan, Filipinas». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «Cosas que ver en Manila». Arxivat de l'original el 2015-11-20. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Dos Mares Magazine (11 de mayo de 2014). «Algeciras en Palawan, Filipinas. La aldea de hermosas playas». Algeciras Noticias. Consultado el 19 de noviembre de 2015. «Algeciras en Palawan, Filipinas. La aldea de hermosas playas». Algeciras Noticias, 11-05-2014 [Consulta: 19 novembre 2015].
* 1 2 3 «La isla Palawan: Filipinas, el arco de fuego del Pacífico». La Nueva. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Lewis, Helen "Landscape and occupation history at Tabon cave, Palawan, 2007 (en inglés).
* ↑ «Lugares de interés en Filipinas». Arxivat de l'original el 2015-11-19. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Home dels Nassos de la Vila de Gràcia

L'Home dels Nassos de la Vila de Gràcia és un cabut amb una figura que té una gran semblança amb Francesc Derch i Alió, últim batlle de la vila independent i cap de la Revolta de les Quintes del 1870. La figura de l'home dels nassos es vincula a una data anual molt concreta: l'últim dia de l'any.
L'Home dels Nassos és un personatge imaginari que es fa creure a la mainada que apareix el dia 31 de desembre, i de qui es diu que té tants nassos com dies té l'any. Els infants esperen veure un ésser amb 365 nassos perquè no s'adonen que, de fet, a l'any només li queda un dia abans d'extingir-se. De manera que qualsevol persona podria ser-ho.
La llegenda de l'Home dels Nassos és present arreu del país, i en alguns indrets, com a la vila de Gràcia, han decidit de recuperar-la en forma de capgròs. Però si les imatges del personatge se solen representar amb un nas gros, en aquest cas en té un que no crida pas l'atenció per això, sinó que juga amb l'expressió per assenyalar que Francesc Derch i Alió era allò que se'n diu un home «de nassos», valent i atrevit.
L'Home dels Nassos gracienc és una peça molt recent feta per l'artista Àngels Jutglar, i es va poder construir gràcies a les aportacions dels veïns de barri. S'estrenà el 2011 i des d'aleshores surt cada 31 de desembre de bon matí i encapçala una cercavila pels carrers, places i mercats del barri.

## Referències

* 1 2 3 4 «Home dels Nassos de la Vila de Gràcia». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Vincent Mendoza

Vincent Mendoza o Eto Cate Tecakkeyvte/Red Stick Brother (Tulsa, Oklahoma, 1947) és un escriptor nord-americà, fill d'un mariachi mexicà i una creek. Ha estat veterà de la Guerra de Vietnam, les experiències de la qual va recollir a Son of Two Bloods (1994)

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Action Comics

Action Comics és una sèrie de còmics que marca el debut de Superman, el primer gran superheroi de la història. Publicada per primera vegada el 18 d'abril de 1938 (amb data de portada juny del 1938) per l'editorial coneguda actualment com a DC Comics. A causa de la tibant situació mundial prèvia a la Segona Guerra Mundial, el concepte de superheroi creat al primer número d'Action Comics va motivar un èxit sense precedents i va donar origen a una enorme quantitat de personatges similars, iniciant l'Edat Daurada dels còmics.
En primera instància, l'editorial era coneguda solament com a Detective Comics, després com a National Comics, National Periodical Publication i finalment DC Comics. La revista va tenir una publicació interrompuda durant certs períodes, però encara se segueix editant. La seva primera encarnació va arribar al número 904, sent substituït per un nou volum. Amb un nou número 1, que es va publicar de 2011 al 2016. Action Comics va retornar a la seva numeració original, sumant els dos volums, a partir del número 957 (data de portada agost de 2017). L'abril de 2018 (data de portada juny de 2018) va arribar al seu número 1000.

## Actions Comics núm. 1

Gràcies a la importància del personatge de Superman, les poques edicions encara existents d'Action Comics N° 1 és el còmic millor valorat de la història, havent-se arribat a vendre per 3,2 milions de dòlars. Fins i tot un còmic en mal estat es valora com a mínim en 100.000 dòlars.

## Referències

* ↑ «Action Comics #1» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2019].
* ↑ «Action Comics #1000 [Jim Lee and Scott Williams Cover]» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2019].
* ↑ «Action Comics Price Guide» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2019].
# Calimmià

El Calimmià és el primer període geològic del Mesoproterozoic i durà entre fa 1.600 i 1.400 milions d'anys. Aquestes dates estan basades cronològicament i no es basen en l'estratigrafia.
El nom deriva de l'ètim grec kàlimma ('vel').
Aquest període es caracteritza per l'expansió dels sediments volcànics que es troben sobre els cratons ('cobertures') i de les noves plataformes continentals sobre bases recentment cratonitzades.
El supercontinent Colúmbia es va fragmentar durant el Calimmià, fa uns 1.500 milions d'anys.

## Referències

* ↑ «Vocabulari de l'escala dels temps geològics». Institut Geològic de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Església parroquial de la Transfiguració (Torralba)

L'Església parroquial de la Transfiguració de Torralba, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte, catalogat com Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi autonòmic: 12.08.116-003; amb la categoria de Monument d'interès local, proposat als corresponents catàlegs municipals de béns i espais protegits, tramitat conforme al procediment ordinari establert en l'article 47 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, comptant amb l'informe favorable de la conselleria competent en matèria de cultura, mancant l'aprovació definitiva per l'organisme competent en matèria d'urbanisme, encara que es trobi inclòs en el PGOU de Torralba, per informe favorable de 22 de març de 2013.

## Història

L'església parroquial s'ubica al centre de la població, dins del barri antic, i la seva construcció es va iniciar en ple segle xviii, no finalitzant-se l'obra fins a la segona meitat del segle xix.
Pertany a la Diòcesi de Sogorb-Castelló, formant part de l'arxiprestat 9 conegut com de La nostra Senyora Verge de l'Esperança amb seu a Onda.

## Descripció

Malgrat que el temple va quedar finalitzat en 1751, es duu a terme una renovació del mateix en 1858. L'edifici és de nau única amb capelles laterals. Presenta tres crugies sense creuer. La decoració és a força d'escaiola amb roleos vegetals i fullatge, típica del segle xviii. cal destacar la creu processional datada del segle xv amb punxó valencià.
Externament destaca el seu campanar, amb tres campanes: Santa Bàrbara, Salvador i Sant Salvador. També pot observar-se en un lateral de la façana la presència unes creus gravades, que segons narra la tradició van ser fetes pels mossos del poble quan se n'anaren a la guerra, esperant amb aquest gest rebre protecció per poder tornar al poble sans i estalvis. També pot veure's un rellotge de sol.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?
* 1 2 http://www.torralbadelpinar.es/es/content/patrimonio-cultural Arxivat 2015-10-02 a Wayback Machine.
* 1 2 http://descubretorralbadelpinar.blogviajes.com/4 Arxivat 2015-09-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/parroquias/PaginaParroquia.php?idparroquia=134 Arxivat 2015-09-25 a Wayback Machine.
* ↑ «http://www.turismorural.com/Ficha_Inf_Turistica.aspx?». Arxivat de l'original el 2015-09-25. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/index2.php?option=com_content&do_pdf=1&id=23 Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Església parroquial del Salvador del Bellestar

L'església de San Salvador, en El Bellestar és un edifici religiós catòlic dedicat a Sant Salvador, que es localitza en el mateix nucli poblacional de la comarca del Baix Maestrat. Està catalogada com Bé de rellevància local, amb la categoria de Monument d'interès local, i codi: 12.03.093-005; de manera genèrica i segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007). S'arriba a l'església per la carretera CV 105 prenent després la CV 108.

## Història

És una església datada del segle xiii que té el seu origen en una antiga alquería musulmana sobre la qual i substituint-la es va realitzar la seva construcció.
Va haver d'estar sota la influència del Monestir de Santa María de Benifasar, per les decoracions que en la seva façana presenta i, per tant, sota la influència de l'orde del Císter.

## Descripció

Es tracta d'un edifici senzill, construït en la transició del romànic al gòtic primitiu. Malgrat que al llarg del temps ha sofert modificacions, la seva estructura original es conserva. La planta és la típica del romànic tardà, amb tres crugies separades per arcs torals i coberta de fusta.
Presenta una torre campanar més moderna en la qual destaca la làpida sepulcral d'un monjo de l'orde del Cister que es va emprar per a la seva construcció, reutilitzada d'un altre lloc. És una torre esvelta amb buit per a una campana i sota el ventanuco habilitat per a la campana, se situa el rellotge, sota el qual es troba la làpida del monjo, datada del segle xv.
En el seu interior destaquen unes pintures murals del pintor Juan Francisco Cruella, natural de Morella.

## Referències

* ↑ «Fitxa BRL» (en castellà). Generalitat Valenciana. [Consulta: 4 juliol 2016].
* ↑ «Iglesia Parroquial de San Salvador del Ballestar» (en castellà). Castellón Mediterráneo. [Consulta: 4 juliol 2016].
* 1 2 3 «2 Ruta Iglesias de la Tinença» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 4 juliol 2016].
* 1 2 «BALLESTAR Iglesia San Salvador. Exterior» (en castellà). El Románico en España. [Consulta: 4 juliol 2016].
* ↑ «Ballestar» (en castellà). Pueblos y lugares de Castellón. [Consulta: 4 juliol 2016].
* 1 2 «BALLESTAR Iglesia San Salvador. Interior» (en castellà). El Románico en España. [Consulta: 4 juliol 2016].
# Església vella (el Milà)

L'Església vella és una obra del Milà (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Adossada a l'immoble anomenat "el Castell" hi ha una petita església d'una nau que possiblement és l'antiga capella de la casa. Tres petits esglaons porten a la porta que té forma rectangular; per sobre hi ha un ull de bou. La teulada és a una vessant però encara és visible el perfil de l'antiga teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. L'interior té el sostre refet i no es conserven els antics arcs que possiblement eren apuntats. Es va reformar al segle xviii.

## Enllaços externs

* «Església vella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Eslau eclesiàstic

L'eslau eclesiàstic (en búlgar: църковнославянски език [tsarkovnoslavianski ezik]; en belarús: царкоўнаславянская мова [tsarkounaslaviànskaia mova]; en rus: церковнославянский язык [tsierkovnoslaviánskii iazík]; en ucraïnès: церковнослов'янська мова [txerkovnoslovianska mova]) és com es coneix l'idioma litúrgic de l'Església Ortodoxa búlgara, russa, sèrbia i altres esglésies ortodoxes eslaves. Històricament, aquesta llengua prové de l'antic eslau, adaptant la seva pronunciació i ortografia i reemplaçant algunes paraules i expressions difícils per llurs corresponents vernacles.
Amb anterioritat, al segle xviii, l'eslau eclesiàstic s'emprava àmpliament com a llenguatge literari a Rússia. Tot i que mai no se'n parlà fora dels serveis religiosos, el clergat, els poetes i la gent educada tendia a introduir expressions provinents de l'eslau eclesiàstic en la seva parla quotidiana. Durant els segles xvii i xviii, fou gradualment reemplaçat pel rus modern en la literatura seglar, mantenint-se només el seu ús religiós. Tot i que el 1760 Mikhaïl Lomonóssov defensava que l'eslau eclesiàstic era l'estil més elevat del rus, dins de Rússia la mateixa idea va esfondrar-se al llarg del segle xix. Alguns dels elements del seu estil poden haver sobreviscut en la parla dels antics creients, després del cisma que patí l'Església Ortodoxa Russa el segle xvii.
L'eslau eclesiàstic s'emprà (amb modificacions) com a llengua litúrgica i literària als altres països ortodoxos -Belarús, Ucraïna, Romania, Sèrbia, Bulgària i Macedònia del Nord- fins que fou substituït per llurs llengües nacionals (tot i que l'ús litúrgic pot continuar avui dia).
# Espai (filosofia)

L'espai és un concepte tradicional en filosofia, igual que el temps, pertanyent al camp de l'ontologia, la filosofia analítica i l'epistemologia. Moltes de les explicacions tradicionals han estat superades per la ciència, especialment per la física.

## Existent o conceptual?

Una primera divisió separa els filòsofs que creuen que l'espai té una realitat física i els que creuen que és només un concepte abstracte de la nostra ment. Els primers pensen que el món efectivament està estructurat en dimensions (de les quals percebem tres) i que l'espai és el lloc on passen els esdeveniments que podem copsar amb els sentits, l'àmbit de l'experiència. L'espai equival doncs al conjunt de cossos i les seves interaccions i és en gran manera el món exterior a nosaltres mateixos. Alguns pensadors medievals no negaven la realitat física de l'espai, però afirmaven que era la presó de l'ànima, el regne del cos i precisament per això definien Déu com el que no ocupa espai (és només esperit i, per tant, omnipresent).
Els pensadors idealistes afirmen que l'espai és una categoria mental, sense correspondència amb la realitat. Plató va ser el primer a afirmar que allò perceptible no és veritable, que els sentits són enganyoosos. Però va ser Kant qui li va donar el seu caràcter definitiu com a concepte. Afirmava que era un concepte a priori, una forma innata, que permet a la nostra ment classificar els esdeveniments i les dades sensibles en categories concretes, que permet per tant la percepció (alhora que la limita, segons explica amb la paradoxa del colom). No existeix un espai com a tal, és un nom donat per englobar tot el que hi ha fora d'un mateix (sent fora una altra convenció) per facilitar la comprensió.

## Absolut o relatiu?

Els primers pensadors van arribar a un concepte d'espai absolut, que servís com a referència de cada cos particular. Afirmaven que no es poden fer mesures o afirmacions de localització sense un marc de referència més ampli; un cos es distingeix de l'altre mitjançant un límit perquè tots dos pertanyen a l'espai global.
La teoria de la relativitat general d'Einstein, en canvi, afirma que l'espai i el temps són relatius, que són dimensions que depenen l'una de les altres i totes de l'espectador. Els cossos, incloent les persones, deformen aquest continu espaitemps per la seva simple presència.
Viccionari
# Ànec cuapunxegut

L'ànec cuapunxegut (Anas georgica) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita rius, llacs, llacunes costaneres i aiguamolls d'Amèrica del Sud, des del sud de Colòmbia i Equador cap al sud, per Perú, centre i sud de Bolívia, el Paraguai, sud-est del Brasil, Uruguai i Xile i Argentina, fins a la Terra del Foc. També a les illes Malvines i Geòrgia del Sud.
# Hidrogen líquid

L'hidrogen líquid és l'element hidrogen en estat líquid. És comunament utilitzat com combustible a la indústria aeroespacial on se sol abreujar com LH2, ja que a la natura es troba en forma molecular H₂.
Per mantenir-lo en forma líquida és necessari pressuritzar-lo i refredar-lo a una temperatura de 20,28 K (-252,87 °C/-423,17 °F). L'hidrogen líquid se sol utilitzar com una forma comuna d'emmagatzemar l'hidrogen perquè ocupa menys que l'hidrogen en estat gasós a temperatura normal.

## Referències

* ↑ IPTS-1968
# Azoic

Azoic és un terme utilitzat fins als anys 50 per descriure l'edat de roques que es formaren abans de l'aparició de la vida en les seqüències geològiques. Se l'ha definit de diverses maneres, però la paraula deriva del grec "a-" (‘sense’) i "zoön (‘animal’ o ‘ésser viu’), amb el significat de ‘sense vida’.
El terme fou usat ja el 1846 per un geòleg de nom Adams. Degut a la polèmica sobre la teoria evolutiva, «Azoic» fou substituït en la majoria d'ocasions pel terme «Arqueà». L'Arqueà fou més tard subdividit en Arqueà i Hadeà. Moltes de les roques que es classificaren originalment com a azoiques foren més tard descrites com arqueozoiques.
James Dwight Dana digué el 1863 que l'Azoic és «la primera edat de la història geològica, i poc importa que la ciència pugui indicar sense cap mena de dubte les roques d'aquell temps o no». Argumentà que si es trobaven fòssils en estrats anteriorment classificats com a azoics, simplement calia tirar el límit més enllà en el temps. "Tals canvis són part del progrés de la ciència."

## Vegeu també

* Taula dels temps geològics
# Halil Kaya

Halil Kaya (Imperi Otomà, 1920 - 4 de juliol de 2000) és un exlluitador turc, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes gall del programa de lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món de lluita.

## Referències

* 1 2 «Halil Kaya Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 18 novembre 2019].
# Talat Tunçalp

Talat Tunçalp (Istanbul, 1917 o 1919? - 1 de gener de 2017) fou un ciclista turc. Va representar a Turquia en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936, juntament amb cinq altres ciclistes turcs: Orhan Suda, Tacettin Öztürkmen, Kazım Bingen, Kirkor Canbazyan, i Eyüp Yılmaz. També va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948, juntament amb Cavit Cav i Suda. Va ser President de la Federació turca de Ciclisme, entre 1950 i 1968. Tunçalp fou l'esportista olímpic més vell viu de Turquia, fins a la seva mort als 101 anys, i va rebre un "premi d'honor" per aquesta raó, el 2016, de mans del president del Comite Olímpic turc.

## Referències

* ↑ http://www.posta.com.tr/pazarpostasi/HaberDetay/Yasayan_bir_efsane.htm?ArticleID=86564
* ↑ http://www.cyclingtr.com/bisiklet-triatlon-yuzme-atletizm/olimpiyatlarda-trk-bisikleti.html Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turkbike.com/2009/09/bisikletin-yasayan-tarihi-talat-tuncalp/ Arxivat 2016-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/bisiklet-in-kiymetini-bilmiyoruz-14383355
* ↑ http://www.ntv.com.tr/spor/talat-tuncalp-hayatini-kaybetti,EjtI5rof4k6tyV_nTe1gcA
* ↑ http://www.haberler.com/turkiye-nin-yasayan-en-eski-olimpik-sporcusu-talat-8100012-haberi/

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Esmílace

Esmílace o també Esmílax (en grec antic: Σμῖλαξ) va ser, segons la mitologia grega, una nimfa estimada per Crocos, al qual va rebutjar.
Els déus, en veure la tristesa de Crocos el van transformar en safrà (Crocus sativus), i a Esmílace la van convertir en arítjol (Smilax aspera).

## Referències

* ↑ Ovidi. Les Metamorfosis, IV, 283
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 84. ISBN 8429741461.
# Manmohan Singh

Manmohan Singh (panjabi: ਮਨਮੋਹਨ ਸਿੰਘ) (Gah, 26 de setembre de 1932 - Institut de Ciències Mèdiques de l'Índia a Nova Delhi, 26 de desembre de 2024) va ser un economista i polític indi, membre del Congrés Nacional Indi i primer ministre de l'Índia entre el 22 de maig de 2004 i el 26 de maig de 2014.
Manmohan Singh era economista de formació i va estudiar al Nuffield College a Oxford i al St John's College a Cambridge, així com a la Universitat del Penjab.
És considerat com l'arquitecte del programa de reformes econòmiques de l'Índia en els anys 1990. Com a ministre de Finances en el govern de Pamulaparthi Venkata Narasimha Rao (1991-1996), i sota el seu impuls es va instaurar un programa de liberalització i d'obertura a l'economia mundial.
Manmohan Singh va ser escollit a la Rajya Sabha (la Cambra alta índia) entre 1991 i 1996, com a representant de l'Assam, i novament el 2001.
Encara que les seves reformes econòmiques fossin molt populars en la classe mitjana (però molt menys entre els pobres i els medis nacionalistes), va perdre les eleccions a la Lok Sabha (la cambra baixa índia), en una circumscripció de Delhi Sud el 1999.
Després de la victòria sorpresa del Congrés Nacional Indi a les eleccions de 2004, Sonia Gandhi va ser triada per ocupar el lloc de Primer Ministre. Però, el 18 de maig, va refusar i l'endemà el president Abdul Kalam va proposar oficialment el lloc a Singh. Aquest últim va prestar jurament el 22 de maig i es va convertir en el primer Sikh a ocupar aquest lloc.
Manmohan Singh es va casar el 1958 i va tenir tres filles.

## Enllaços externs

* lloc oficial (en anglès)
# Țicleni

Țicleni és una ciutat del comtat de Gorj, Oltènia (Romania). És una comunitat desenvolupada al voltant de l'explotació d'indústries extractives: petroli i gas natural. El relleu és predominantment muntanyós, amb boscos de fulla caduca (alguns són roures centenaris) i coníferes, amb vistes de gran bellesa. La fauna inclou conills, cérvols, guineus i senglars.
De les nou ciutats i pobles del comtat, es troba en el sisè lloc.
Segons estimació 2012 comptava amb una població de 5.427 habitants.
Va ser elevada a la categoria de ciutat el 1968. S'estableix unint tres parts principals, de nord a sud: Tunși, Țicleni i Gura Lumezii, a més de 3 antics assentaments de treballadors del jaciment petrolífer, actualitzats.
La ciutat té un estadi i té un equip de futbol, el FC Petrolul Țicleni. En el passat aquí hi havia un balneari amb aigua tèbia. La ciutat té unitats mèdiques, un gimnàs, quatre escoles primàries, cinc jardins d'infants, quatre esglésies, una biblioteca municipal, una escola secundària d'oli industrial, restaurants, botigues generals i una televisió local.

## Fills il·lustres

* Norbert Niță

## Llocs i monuments

* Cap de canonada
* Derrick al poble
* Església Ortodoxa
* Carrer principal
* Carrer principal
* La vila
* La vila

## Referències

* ↑ World gazetteer.