OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Santiago Rusiñol

A Santiago Rusiñol és un monument situat a la placeta de la Puntual, entre els carrers de la Princesa i dels Assaonadors de Barcelona.

## Història

Poc després de la seva mort, un grup d'amics de l'escriptor i pintor Santiago Rusiñol (Barcelona, 1861 - Aranjuez, 1931) va impulsar la construcció d'un monument a la seva memòria, amb un bust d'Enric Clarasó, amic personal de l'artista, però la desídia dels estaments oficials va fer que no es pogués inaugurar fins al 1935. Originalment, era situat a l'avinguda de l'Estadi de Montjuïc, amb un fons dissenyat per l'escenògraf Salvador Alarma, però va ser retirat arran de les obres per als Jocs Olímpics del 1992.
Entre 1995 i 1996, arran de l'enderrocament de la finca del carrer de la Princesa, 47 (el solar de la qual fou batejat com a plaça de la Puntual, en record de la famosa botiga de L'auca del senyor Esteve), l'arquitecte Pere Giol va convertir la mitgera del núm. 45 en una façana, on el febrer del 2001 es va tornar a col·locar el monument.

## Descripció

Fet amb marbre, la base és un prisma de 1,88 m d'alçada, 0,45 m d'ample i 0,43 m de fons, amb la inscripció BARCELONA A SANTIAGO RUSIÑOL 1861-1931, sobre el qual hi ha el bust de l'artista.

## Referències

* 1 2 3 4 Huertas, Jaume. «A Santiago Rusiñol». Art públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Casa Urbano Partagás». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Santos, Inma «La Puntual, un guiño a Santiago Rusiñol». Metropoli, 07-10-2021.

## Vegeu també

* Casa Jaume Rusiñol
* Colònia Rusiñol
* Cau Faluga
* Museu del Cau Ferrat
* Art públic de Barcelona

## Enllaços externs

* «Monument a Rusiñol». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Habitatge al carrer de Santa Anna, 19 (Tortosa)

L'Habitatge al carrer de Santa Anna, 19 és una obra modernista de Tortosa inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge de 4m de façana aproximadament, format per planta baixa, tres pisos i golfes. La planta és només d'accés amb porta gran d'arc escarser. Tota la planta és de carreus grans de pedra arenisca, remarcant els muntants i l'arc de la porta. En els pisos, el parament es troba arrebossat en els extrems, també a les línies de separació dels pisos i emmarcament de finestres, simulant carreus. El llindar de les finestres treballat amb esgrafiats senzills de formes vegetals entrellaçades forçà estilitzades. La resta de forjats es cobreixen amb maó vist col·locat de pla, de cara exterior molt fina. Teulada a una vessant amb ràfec compost de senzilles motllures i un fris de fusta a la base amb treball semblant a l'endauat.

## Història

Forma part del barri que, junt amb el de Remolins, formaven a l'Edat Mitja, el sector d'establiment jueu de la ciutat. El carrer on es troba sembla que rep el nom d'un antic temple que hi havia hagut aquí.

## Referències

* 1 2

## Vegeu també

* Habitatge al carrer de Santa Anna, 17 (Tortosa)
* Habitatge al carrer de Santa Anna, 21 (Tortosa)
# Agustín Pascual de Iturriaga

Agustín Pascual de Iturriaga Ugalde (Hernani, Guipúscoa, 31 de gener, 1778 – Idem. 30 de març, 1851) fou un sacerdot, escriptor i pedagog basc.
Hom creu que va cursar al Seminari d'Andoain els estudis de gramàtica, i a la Universitat d'Oñati els de filosofia. Ordenat de sacerdot, el destinaren al seu poble natal. Era molt estudiós i home de grans aptituds per a la ciència d'ensenyar. A Hernani va fundar un col·legi vers l'any 1818, i va arribar aviat a tal renom que van acudir nois de diverses províncies i principalment de Guipúscoa i de Navarra, sobresortint aquest establiment en l'ensenyament del llatí.
Va escriure molt en basc. Va traduir amb gran encert, faules d'Isop i Fedre i, sobretot, de Samaniego, que recopilades, es van publicar el 1842, primer, i el 1884, després. Són també obres seves les versions euskera d'algunes Eglogas de Virgili; els Diálogos vasco-castellanos (1842/57) en els quals exposa nocions d'agricultura i industries rurals a l'abast de la gent del camp; Arte de aprender á hablar la lengua castellana para el uso de las escuelas de primeras letras de Guipúzcoa; Jolasak, en vers, d'indole semblant als Dialogos ja mentats, etc. Fou també autor de la lletra amb la qual es canta la marxa de sant Ignasi de Loiola, molt popular al país.
El franciscà Ignacio Lasa, estudiós de l'obra d'Iturriaga, fa referència a la seva visió de pèrdua territorial de la llengua basca:
| « | Reconoce y lamenta [Pascual de Iturriaga] amargamente la triste situación [del euskera] y los peligros que le amenazan y las pérdidas territoriales que ha experimentado, señalando como causante y enemigo número uno, a las escuelas de primeras letras. En esos centros, cree que se trama una conjuración sistemática y permanente por los métodos antipedagógicos que se emplean para enseñar a leer a los niños, por el abuso de los fatales anillos, y otros castigos que llevan al aborrecimiento del vascuence, forjando así constantemente armas para destruir la lengua y haciendo de los niños otros tantos titanes destinados a destrozar a su madre | » |
| — José Ignacio Lasa |||

## Referències

* ↑ Gárate Arriola, Justo «El anillo escolar en la proscripción del Euskera» (pdf) (en castellà). Fontes linguae vasconum: Studia et documenta, 8, 24, 1976, pàg. 367-388 [Consulta: 9 març 2022].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 2ª. part, pàg. 2279. (ISBN 84-239-4582-0)
# Antoni Pujades

Antoni Pujades (Reus, segle xvi - ? segle xvii) va ser un mestre d'obres deixeble de Francisco de Mora, com explica l'arquitecte reusenc Pere Caselles, que va participar en la construcció de l'edifici de l'Ajuntament de Reus.
El 1601 va projectar juntament amb Joan Mas l'edifici per a la nova casa consistorial de Reus. La seva feina va realitzar-se el 1601 i el 1602, quan van acabar la part que tenien contractada, tot i que l'edifici no es va acabar fins al 1603. La porta primitiva portava però la data de 1610. El preu cobrat va ser de 800 lliures i a més tenien franquícia de carn i un incentiu de 25 lliures si acabaven l'obra en la data prevista. Van utilitzar pedra de l'Albiol per a realitzar l'obra.
Es desconeixen altres obres d'Antoni Pujades.

## Referències

* ↑ Caselles, Pere «El projecte de reforma de les Cases Consistorials». Revista del Centre de Lectura, Any IV, núm. 85, 1_VIII-1923, pàg. 185.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 538.

## Enllaços externs

* «Antoni Pujades». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Càpsula endoscòpica

La càpsula endoscòpica és una tècnica de diagnòstic per la imatge, mínimament invasiva que s'utilitza per registrar imatges internes del tub digestiu, principalment de l'intestí prim, difícilment accessible pels sistemes endoscòpics convencionals com la gastroscòpia o la colonoscòpia. Les imatges s'utilitzen en el diagnòstic de malalties. Els nous desenvolupaments també són capaços de prendre biòpsies i alliberar medicaments en llocs específics de tot el tracte gastrointestinal.
Consisteix en la deglució d'una càpsula de petites dimensions, capaç d'enviar imatges fotogràfiques a l'exterior mitjançant ones de ràdio. La càpsula és impulsada pel moviment peristàltic del tub digestiu fins que és expulsada de manera natural i no és reutilitzable. La visualització i el processament d'aquestes imatges mitjançant sistemes informàtics permeten un estudi detallat de la paret de l'intestí. És un sistema molt ben tolerat pels pacients i pràcticament no té contraindicacions ni efectes secundaris.

## Galeria d'imatges

* Frontal de la càpsula, mostrant els sis LEDs i la lent de la càmera.

## Referències

* ↑ «Diagnostics with a Stomach Pill». Max Planck Institute for Intelligent Systems, 07-01-2016. Arxivat de l'original el 2017-03-21.
* ↑ «Wireless Endoscopy». A: Wiley Encyclopedia of Electrical and Electronics Engineering, 2014, p. 1–25. DOI 10.1002/047134608X.W8233. ISBN 978-0-471-34608-1.
* ↑ «Cápsula endoscópica - Mayo Clinic». [Consulta: 1r març 2025].
# Carrer Major d'Aiguafreda

El Carrer Major d'Aiguafreda és un carrer del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És a l'antic camí ral, paral·lel a la N-152 i proper a la plaça Major.
Està format per cases de planta baixa o dos pisos, entre mitgeres i els diferents períodes que han anat passant han deixat empremtes en les cases. Encara es conserven alguns portals dovellats i amb llindes. Una de les cases més antigues, ubicada al núm. 19, porta esculpides a la pedra que emmarca el portal les eines de treball del primitiu habitant i una inscripció de la data: "Primitiu Avencó". El primer nucli d'Aiguafreda es formà a l'actual carrer Major, antic camí ral. Aiguafreda va néixer com a barriada del camí ral d'una ferreria que ja existia el 1553. Al llarg del segle xvi i XVII s'hi va edificar una carnisseria i un grup de casetes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer Major d'Aiguafreda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Habitatge al carrer de Santa Anna, 25 (Tortosa)

L'Habitatge al carrer de Santa Anna, 25 és una obra de Tortosa inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres d'uns 3m de façana, format per planta baixa, tres pisos i golfes. La planta és només d'accés, amb un porta gran d'arc escarser que té a la dovella central la data de 1830. En els dos primers pisos, balcons de ferro i rajola i en el tercer un petit balcó ampitador. A les golfes hi han finestres obertes sobre les quals sobresurt el voladís, format per dues petites motllures convexes i teules-canal a l'extrem. A la planta el mur és de carreus d'arenisca ben tallats, mentre els pisos i la separació d'aquests són arrebossats i pintats de groc els forjats i de maó vist en els ressalts de les finestres (l'arrebossat sembla posterior). L'escala d'accés està encaixada en un espai petit i de poca il·luminació. El vestíbul de la planta baixa manté el sostre de bigues de fusta i revoltons. Des d'un principi la casa fou concebuda com unifamiliar.

## Història

Forma part del barri de St. Jaume, que junt amb el de Remolins, componien, a l'Edat Mitja, el sector jueu de la ciutat. El sector en el que s'aixeca correspon al que en el segle xix es considerava més important, i així sembla ésser pel tipus de construcció.

## Referències

* 1 2

## Vegeu també

* Habitatge al carrer de Santa Anna, 23 (Tortosa)
# Antoni Rius i Llopis

Antoni Rius i Llopis (Tortosa, 1820 - Barcelona, 14 de novembre de 1881) fou un compositor català.
Aprengué música des dels set anys i continuà els estudis fins als vint anys, en què fou nomenat músic major de la milícia nacional de Barcelona. El 1836, al front d'una companyia d'òpera italiana, viatjà per França i Algèria, després fou professor de cant i composició a París i organista de l'església de Saint-Pierre de Toló i més tard de la de Saint-Martin de Marsella. També exercí el professorat a Itàlia i des de 1857 fins al 1859 dirigí un teatre a Pavia, retornant a Espanya en esclatar la guerra amb Àustria. L'abril del 1862 dirigia un concert al Ateneo Catalán de Barcelona on s'executava una obra seva. Entre les seves composicions i figuren diverses misses, un Stabat Mater, motets i altres obres religioses, romances per a cant amb acompanyament de piano, etc.
Segons anunci de la publicació El Diluvio del 14 de novembre de 1881 on diu "ayer falleció el anciano e inteligente maestro compositor de música don Antonio Rius. Séale la tierra ligera" tenim noticia de la seva mort. Segons inscripció de la seva defunció era natural de Tortosa, mor a l'edat de 61 anys de bronquitis crònica a la Casa de Caritat el 12 de novembre de 1881.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 871 ISBN 84-239-4551-0

## Referències

* 1 2 «Registre de defuncions. Any 1881. Registre núm.6486. (pdf pàg.19)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona (AMCB), 12-11-1881.
* ↑ «CONCIERTO DE MUSICA SAGRADAEN EL ATENEO CATALAN». Diario de Barcelona: Año 1862, no. 111, 21-04-1862, pàg. 5-6.
* ↑ «Ayer falleció...». El Diluvio : diario político de avisos, noticias y decretos: No. 318 (14 Noviembre 1881) Ed. tarde, 14-11-1881, pàg. 4 (9340).
# Veniamín Kàgan

Veniamín Fiódorovitx Kàgan va ser un matemàtic rus d'ètnia jueva.
Malgrat haver nascut a Šiauliai (actualment a Lituània) la família es va traslladar a Dniprò degut a certes dificultats financeres, quan només tenia dos anys. El 1887 va ingressar a la universitat de Novorossiïsk, de la qual va ser expulsat dos anys més tard per participar en aldarulls estudiantils. Malgrat les dificultats d'estudiar de forma independent, el 1892 es va examinar a la universitat de Kíiv, obtenint la graduació. Els anys següents va estudiar a Sant Petersburg on va conèixer Andrei Màrkov i Aleksandr Korkin.
El 1897 va ser nomenat professor de la universitat d'Odessa on va romandre fins al 1923 en que va ser nomenat catedràtic de geometria diferencial de la universitat de Moscou. També va ser director de l'editorial Mathesis, especialitzada en la publicació de texts matemàtics, i en la que va tenir un paper important fent de divulgador de la ciència. També va ser invitat a col·laborar en la Gran Enciclopèdia Soviètica.
Kagan es va especialitzar en geometria, tan hiperbòlica com riemmaniana, i en la teoria de tensors. Kagan va publicar una biografia de Lobatxevski i va editar les seves obres completes en cinc volums entre 1946 i 1951.

## Referències

* ↑ Рикун, 2014, p. 123.
* ↑ Рикун, 2014, p. 121.
* ↑ Рикун, 2014, p. 122.
* ↑ Mazliak, 2018, p. 38.
* ↑ Mazliak, 2018, p. 38-39.
* ↑ Евгений i Звавич, 2018, p. 324.

## Bibliografia

* Евгений, Потоскуев; Звавич, Леонид. Геометрия (en rus), 2018. ISBN 978-5-358-21799-9.
* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Mazliak, Laurent «The beginnings of the Soviet encyclopedia. The utopia and misery of mathematics in the political turmoil of the 1920s» (en anglès). Centaurus, Vol. 60, Num. 1-2, 2018, pàg. 25-51. DOI: 10.1111/1600-0498.12174. ISSN: 1600-0498.
* Рикун, И.Э. «НАУЧНАЯ И ПЕДАГОГИЧЕСКАЯ ДЕЯТЕЛЬНОСТЬ ВЕНИАМИНА ФЕДОРОВИЧА КАГАНА» (en rus). Математика в высшем образовании, Vol. 12, 2014, pàg. 121-138. ISSN: 1729-5440.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Veniamín Kàgan» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Youschkevitch, A.P. «Kagan, Benjamin Fedorovich». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 24 juny 2019]. (anglès)
* «Каган Вениамин Фёдорович (Фалькович)». Летопись Московского университета (MSU Lomonosov State University), 2019. [Consulta: 24 juny 2019]. (rus)
# Benthodesmus pacificus

Benthodesmus pacificus és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 112 cm de llargària màxima.
* Cos platejat amb les mandíbules i l'opercle negrosos.
* L'interior de la boca i de les cavitats branquials és de color negre.
* 44-46 espines i 99-104 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 90-94 radis tous a l'anal.
* 149-153 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 100 i 1.000 m de fondària (50°N-21°N, 127°E-117°W). Els joves són mesopelàgics entre 100 i 500 m de profunditat. Es troba al Pacífic nord: el Japó (incloent-hi les illes Ryukyu), la Colúmbia Britànica (el Canadà) i Califòrnia els Estats Units.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Parin, N. V.; Becker, V. E. «Materials for a revision of the trichiuroid fishes of the genus Benthodesmus, with the description of four new species and one new subspecies» (en anglès). Proceedings of the Biological Society of Washington, v. 83, núm. 33, 1970, pàg. 351-364.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Hart, J.L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180:740 p.
* ↑ «Benthodesmus pacificus was reported from 4 countries/islands» (en anglès). Fishbase, 11-12-2020.

## Bibliografia

* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (Rahan World Fish System) (en xinès). 中国海洋大学出版社 (Ocean University of China), 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Habitatge al carrer de l'Estació, 31 (Ulldecona)

L'Habitatge al carrer de l'Estació, 31 és un edifici d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner amb la façana als carrers Estació, Migdia i la plaça d'Espanya. Consta de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa es fa una atermància de portes i finestres amb emmarcament d'arrebossats simulant carreus d'encoixinat. En el primer i segon,a la façana principal, hi ha quatre balcons per nivell de peanya de pedra i barana de ferro; a la llinda de les obertures hi ha un treball d'esgrafiat decoratiu formant espirats. A la part superior de la façana hi ha una cornisa decorada amb un fris dentat i, per sota, un fris esgrafiat amb garlandes vegetals. Corona l'edifici una barana continua.
L'interior manté l'estructura original de principis de segle.

## Referències

* 1 2
# Doom II

Doom II: Hell on Earth (l'Infern a la terra) és un videojoc d'acció en primera persona, el segon títol del desenvolupador id Software. Inicialment va ser alliberat per ordinadors MS-DOS el 1994 i Macintosh el 1995. A diferència del Doom, el qual inicialment només estava disponible a través de shareware i sota comanda per correu postal, el Doom II ja es va vendre a les botigues. Masters Levels of Doom II, un paquet d'expansió que inclou 21 nivells nous, va ser alliberat el 26 de desembre de 1995 per id Software.
A causa del seu èxit i la popularitat, Doom II va ser alliberat per la Game Boy Advance el 2002, la Tapwave Zodíac el 2004, i a Xbox Live Arcade el 2010. El codi font de la versió original Doom ha facilitat ports a moltes altres plataformes, incloent-hi l'iPhone d'Apple i diversos altres tipus de telèfons mòbils.

## Referències

* ↑ «1994 - Academy of Adventure Gaming Arts and Design, List of Winners». Arxivat de l'original el 14 juny 2008. [Consulta: 28 juny 2009].
* ↑ Larsen, Henrik; John W. "Dr.Sleep" Anderson; Jim Flynn; Shawn Green; Chris Klie. «The Un-official Master Levels for Doom II FAQ». Arxivat de l'original el 2009-09-03. [Consulta: 28 juny 2009].
* ↑ Brahmin, Mad. «Shacknews». Shacknews. Arxivat de l'original el 2010-10-28. [Consulta: 15 juny 2012].
* ↑ var authorId = "192818379" by Jim Reilly. «IGN». Uk.xboxlive.ign.com. Arxivat de l'original el 2012-02-18. [Consulta: 15 juny 2012].
# Agència Tributària de les Illes Balears

L'Agència Tributària de les Illes Balears (ATIB) és l'ens encarregat de recaptar els tributs propis del Govern de les Illes Balears i aquells cedits totalment per l'Estat.
Fou creada pel Parlament de les Illes Balears a través de la llei 3/2008, de 14 d'abril, de creació i regulació de l'Agència Tributària de les Illes Balears, en escrupolós compliment de l'article 133 de la llei orgànica 1/2007, de 28 de febrer (altrament conegut com a Estatut d'Autonomia de les Illes Balears de 2007). En el seu primer any de funcionament es pronosticà una recaptació de 800 milions d'euros.
L'ATIB gestiona els Impost sobre Successions i Donacions, de transmissions patrimonials i actes jurídics documental, de la taxa del joc, així com del cànon de sanejament d'aigua. A més a més, a través de convenis signats amb els ajuntaments, també recapta els impostos de béns immobles, circulació, activitats econòmiques, multes de trànsit i de taxes d'escombraries i aigua.
A través de la seva web, els contribuents poden pagar els tributs, sempre que les quantitats a saldar no siguin superiors a 1.800 euros amb la targeta bancària. El telèfon de l'Agència és el 902 20 15 30, operatiu de nou del matí a cinc de la tarda. A més, disposa d'una trentena d'oficines en tot el territori insular, divuit de les quals recapten tributs locals.
El 2 de gener de 2009 es posà en funcionament coincidint amb la presentació en públic encapçalada per Francesc Antich, president del Govern balear, Carles Manera, conseller d'Economia i Hisenda, i Maria Antònia Truyols, directora de l'ATIB.

## Referències

* ↑ Llei 3/2008 de 14 d'abril, de creació i regulació de l'Agència Tributària de les Illes Balears Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine., BOIB, núm. 56, 4 d'abril 2008. (data d'accés: 04-01-09)
* 1 2 3 El govern balear engega l'Agència Tributària, Vilaweb, 3 de gener 2009. (data d'accés: 04-01-09)
* ↑ El president Antich presideix la posada en marxa de l'Agència Tributària de les Illes Balears Arxivat 2011-11-29 a Wayback Machine., Conselleria d'Economia, Hisenda i Innovació de les Illes Balears, 2 de gener 2009. (data d'accés: 04-01-09)

## Enllaços externs

* Web de l'Agència Tributària de les Illes Balears