OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estany de Contraix

L'Estany de Contraix és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.573 metres d'altitud, a la part alta de la Vall de Contraix. Té una superfície de 9'92 hectàrees i 60 metres de fondària màxima. Drena cap al Barranc de Contraix (SE).

## Rutes

Remuntant per la Vall de Contraix; resseguint el camí que porta al Collet de Contraix, als peus del qual es troba.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 234. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de Garrabea

L'estany de Garrabea és un estany gran, de prop d'11 ha de superfície i 33 m de fondària, situat a la capçalera de la vall d'Àrreu, a 2164 m d'altitud. La conca està orientada d'oest a est, amb el Tuc deth Rosari (2594 m) al nord i el Cap del Muntanyó d'Àrreu a l'oest coronant la conca.
La vegetació dominant de la conca són els gespets (prats de Festuca eskia), els neretars (matollars de Rhododendron ferrugineum) i pinedes de pi negre (Pinus uncinata) amb neret. També hi ha prats d'ussona (F. gautieri) tot i que hi són poc abundants. La vegetació aquàtica macrofítica és força rica, encara que no tant com en els estanys propers del Rosari i Muntanyó d'Arreu. En aquest estany s'hi pot trobar l'espargani (Sparganium angustifolium), el ranuncle aquàtic (Ranunculus aquatilis), la subulària (Subularia aquatica) i les dues espècies d'isoets, Isoetes lacustris i Isoetes echinospora.
La fauna vertebrada està dominada per la truita comuna (Salmo trutta) que hi va ser introduïda, i a les basses del voltant de l'estany, hi ha també la granota roja (Rana temporaria).
Està plenament situat en el bosc, fent molt valuós, ja que són molt pocs els estanys situats així. Té un valor similar als estanys de Trescuro del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, qualificats com a reserva integral. En aquests moments forma part del Parc Natural de l'Alt Pirineu, que en garanteix la seva protecció. L'estat ecològic és Bo, segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua. Fins al dia d'avui, no ha patit cap explotació hidroelèctrica. La seva mida grossa i a la proximitat a les pistes d'esquí fa que sigui un estany de risc per extreure'n aigua. Com que hi ha molt pocs estanys grans, que no han sofert aquest tipus d'alteracions, és molt important evitar-ne l'aprofitament i que segueixi en el seu estat natural. Aquests estanys tenen denominacions equivocades en alguns mapes, cal anar amb compte de no confondre’ls.

## Referències

* 1 2 3 4 «Estany de Garrabea». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 30 agost 2014].
# Estany de Malavesina

L'Estany de Malavesina és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom «segurament deriva d'un terme basc que vol dir rodals dolents, mals paratges».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.494 metres d'altitud, a la Capçalera de Caldes, al sud-est de la Bretxa Peyta. Drena pel seu extrem oriental cap al Barranc de Malavesina.

## Rutes

L'estany es troba en el punt on les rutes que pugen des del Pletiu de Riumalo pel Barranc de Malavesina se separen: cap a la Bretxa Peyta direcció la vall de Valarties,el Besiberri Nord o el Pas de Trescazes; o directament cap al Besiberri Sud o el Pas de Trescazes al sud-oest.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 9 juliol 2011].
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de Mariola

L'estany de Mariola és un estany d'origen glacial a la capçalera de la Noguera de Cardós a 2.271 m d'altitud. És un estany dels més grans dels Pirineus catalans, amb prop de 18 ha de superfície i 48 m de fondària màxima. Té una conca relativament petita (122 ha), coronada pel Pic de Montarenyo (2618 m) al nord i la Roca Espana (2533 m) a l'oest, amb una colla d'estanyets i petites bassetes repartides per tota la conca.
La conca està majoritàriament recoberta de vegetació, amb gespets (prats de Festuca eskia), tot i que també hi ha uns quants neretars (matollars de Rhododendron ferrugineum). Hi ha també unes quantes molleres, formades a partir d'estanyets ja reblerts de sediments, repartides per la part baixa de la conca. Es troba clarament per sobre el límit del bosc. És un estany ultraoligotròfic, amb una concentració molt baixa de nutrients. La vegetació aquàtica hi és representada per Isoetes lacustris.
La granota roja hi és molt abundant a tot el litoral, però potser el més destacable és que no es coneix que s'hi hagin introduït peixos fins al dia d'avui. És un dels pocs estanys grans i profunds que es troba en condicions pristines en tots els Pirineus catalans.Tot i trobar-se protegit dins del Parc Natural de l'Alt Pirineu, la seva baixa altitud juntament amb el fet que tingui molt a prop l'estany del Port de Tavascan, estany on sí que s'hi han introduït peixos, el situa en una situació de risc. El seu estat ecològic és Molt Bo segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 3 «Fitxes descriptives de la Generalitat de Catalunya (PDF)». Arxivat de l'original el 2017-09-11. [Consulta: 11 setembre 2017].
# Estany de Saburó

L'Estany de Saburó és un llac d'origen glacial que es troba a 2.540 m d'altitud, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-est del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
La seva conca està formada bàsicament pels vessants del sud-oest del Tuc de Saburó, prop del límit del terme de la Torre de Cabdella amb el de Sort, del Pallars Sobirà, dins de l'antic terme de Llessui.
Pertany al grup de vint-i-sis llacs d'origen glacial de la capçalera del Flamisell que per la construcció de la central hidroelèctrica de Capdella van ser interconnectats subterràniament i per superfície entre ells, i amb l'Estany Gento com a regulador del sistema. Rep les aigües dels mateixos vessants del Tuc de Saburó i d'un grup de vuit estanys més petits (dos d'una mica més grossos), anomenats Estany Petit de Saburó, el de més avall, i Estanys de Saburó d'Amunt, els de superior alçada.
Té dues preses al costat sud-oest que fan augmentar la capacitat de la seva conca original. Les seves aigües davallen cap a l'Estany de Mar.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Estany de la Font de Baix

L'estany de la Font de Baix o estany d'en Roca és un petit estany de la comarca del Ripollès situat al vessant nord de la serra Cavallera, una serralada disposada d'est a oest entre la vall del Ter i la vall del Freser que ateny una altitud de 1.894 metres. L'estany està situat a 1460 m d'altitud, en una zona de muntanya mitjana dedicada a la ramaderia i l'explotació forestal. Es localitza a prop del torrent de Burgil, també al municipi de Pardines.
Aquest estany, junt amb l'estany del Tarter i la bassa de la serra de la Canya, formava part de l'anterior zona humida "Estanys i basses de la Serra Cavallera". Aquella zona humida s'ha subdividit en tres zones humides independents -ja que es troben força separades i tenen característiques ben diferents-, totes elles integrades dins el complex "Estanys i basses de la Serra Cavallera".
L'estany de la Font de Baix és, de totes tres zones humides, la més ben conservada i d'un interès més gran, tot i que també és utilitzada pels ramats. L'estany està situat en una zona de prats calcícoles i mesoxeròfils, amb abundants freixes de fulla gran (Fraxinus excelsior), boixos i alguns avellaners. Vora l'estany apareixen prats dalladors amb fromental (Arrhenatherum elatius) i prats dalladors mesohigròfils. L'estany presenta un recobriment pràcticament total de Potamogeton. Les aigües que en surten s'entollen als prats inferiors, donant lloc també a comunitats higròfiles d'alt interès.
Entre els hàbitats d'interès comunitari presents a la zona, destaquen els següents:
* 6170 "Prats calcícoles alpins i subalpins",
* 6210 "Prats -i fàcies emmatades- medioeuropeus, seminaturals, sobre substrat calcari (Festuco-Brometea)",
* 6510 "Prats de dall de terra baixa i de la muntanya mitjana (Arrhenatherion)"
* 6520 "Prats de dall altimontans i subalpins (Triseto-Polygonion bistortae)".
Pel que fa a la fauna, l'estany és interessant com a punt de reproducció d'amfibis de muntanya mitjana i per a alguns invertebrats (tricòpters, odonats, etc), a més de ser un punt d'abeurament per a tota mena de fauna salvatge.
El principal factor que afecta negativament l'espai és el trepig per part del bestiar (vaques), tot i que no és tan intensiu com el que té lloc a l'estany del Tarter. Vora l'estany hi ha un pou de glaç, indicat amb senyalitzacions de l'Ajuntament de Pardines, el Consell Comarcal del Ripollès i altres entitats, que fan referència també a l'estany. Anomenen la zona Pla de l'Estany i Estany d'en Roca.
Aquest estany està situat dins l'espai del PEIN "Serra Cavallera" i dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120003 "Serra Cavallera".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «estany de la Font de Baix». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 19 agost 2014].
# Estany de la Munyidera

L'estany de la Munyidera és un estany pirinenc del terme municipal d'Espot, dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Està situat a 2.367 m d'altitud, a uns 15 m de desnivell per sobre de l'estany Gran d'Amitges i al costat de l'estany dels Barbs.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Estany de la Passada

L'Estany de la Passada és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.536 metres d'altitud, a l'extrem sud-occidental de la Vall de Contraix, a peus del vessant oriental del Pic de Sarradé. Drena cap al nord-est per tributar al Barranc de Contraix.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de la Poma

L'Estany de la Poma és un estany natural, inclòs al Catàleg d'Espais d'Interès Natural i Paisatgístic de les Comarques Gironines, situat a Riells, L'Escala, a l'Alt Empordà. Mesura 230 metres de llargada de nord a sud, i 55 metres d'amplada d'est a oest, amb una àrea total aproximada de 10.920m².
Poc conegut fins a l'actualitat, degut a estar dins els terrenys d'un càmping. Al tancar aquest, a l'any 2017, s'estan realitzant propostes per a recuperar l'estany i el seu entorn natural, de 8,2 hectàrees, que inclou restes arqueològiques del segle ii aC i del segle iii.

## Referències

* ↑ «Estany de la Poma». Catàleg d'Espais d'Interès Natural i Paisatgístic de les Comarques Gironines, 2009, pàg. 3. Arxivat de l'original el 2018-03-16 [Consulta: 16 març 2018].
* ↑ «L'Escala intentarà preservar l'antic estany de la Poma». [Consulta: 16 març 2018].
# Estany de les Truites

L'Estany de les Truites és un estany al Parc Natural de Coma Pedrosa (Andorra). Al seu costat hi ha el refugi de Coma Pedrosa o refugi de l'Estany de les Truites. Està a 2.250 m. Hi viu la truita de riu S. trutta var. fario.
# Estanyet de Gréixer

L'Estanyet de Gréixer o estany de Gréixer és un embassament que pertany al torrent de la Fontbona (conca del riu Gréixer, afluent del riu Bastareny). Aquesta construcció d'obra civil de titularitat privada està encabida entre dues parets de pedra flanquejada per una resclosa artificial, situada a l'enclavament de Gréixer, al terme municipal de Guardiola de Berguedà, a la comarca del Berguedà. Es troba dins del parc natural Cadí-Moixeró i és habitat per espècies amfíbies i rèptils, entre elles el tritó pirinenc i la salamandra.

## Senderisme

Hi ha diferents rutes:
* Ruta a l'Estanyet de Gréixer.
* La ruta de Cavalls del vent passa pel costat.
* Volta per l'Albiol.

## Referències

* ↑ «Gréixer». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 17 juny 2016].
* ↑ «Estanyet de Gréixer | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ «Cavalls del Vent. 5 Refugi de Sant Jordi-Rebost». Turisme Berga, 08-01-2014. [Consulta: 30 juny 2016].
* ↑ «Fontbona». UEC de sants, 31-05-2015. [Consulta: 30 juny 2016].
# Estanys de Tumeneia

Els Estanys de Tumeneia són dos llacs d'origen glacial pràcticament a tocar l'un de l'altre al terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Ambdós són a la Capçalera de Caldes, a penes separats un centenar de metres, drenen pels seus extrems sud-orientals a dos barrancs que baixen cap al Barranc de les Llastres. Al seu voltant hi ha el Tuc de Roques Negres (SO), el Pa de Sucre (O) i la Serra de Tumeneia (N). L'Estany de Tumeneia de Dalt és a 2.320 m. d'altitud i té una superfície de 13,4 hectàrees. L'Estany de Tumeneia de Baix és a 2.285 m. d'altitud, té una superfície de 3,2 hectàrees i 16,5 metres de fondària màxima. Hi ha diverses rutes d'aproximació. Les habituals són:
* Sortint des del Refugi Joan Ventosa i Calvell, via la riba meridional de l'Estany de Travessani.
* O des del Pletiu de Riumalo, pels barrancs de les Llastres i de l'Estany de Tumeneia de Dalt.
* Estany de Tumeneia de Baix
* Estany de Tumeneia de Baix
* Estany de Tumeneia de Dalt

## Referències

* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany de Tumeneia de Dalt. [Consulta: 22/09/2013]
* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany de Tumeneia de Baix. [Consulta: 22/09/2013]
* 1 2 COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 235. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estat Lliure de Saxònia-Altenburg

L'Estat Lliure de Saxònia-Altenburg (Freistaat Sachsen-Altenburg) fou un dels estats territorials que van constituir l'anomenada República de Weimar. Va sorgir de l'antic Ducat de Saxònia-Altenburg al final de la Primera Guerra Mundial. Va existir de novembre 1918 fins a la seva unió a l'Estat de Turíngia l'1 de maig de 1920.

## Història

Després de l'abdicació del duc Ernest II el 13 de novembre de 1918, es va fundar l'Estat Lliure de Saxònia-Altenburg. La ciutat reial d'Altenburg es va convertir llavors en la capital del nou Estat Lliure. El cap d'Estat del govern de transició va ser Wilhelm Tell. Després de les eleccions parlamentàries, que van tenir lloc el 26 de gener de 1919, es va forma un nou govern pels els partits SPD i DDP. El nou ministre d'Estat va ser August Frölich. El parlament estatal de l'Estat lliure va decidir el 27 de març de 1919 un projecte de llei per a la reglamentació provisional de la constitució. L'1 de maig de 1920, l'Estat lliure es va unir a l'estat de Turíngia. Fins a l'1 d'abril de 1923, encara conservava la condició d'àrea d'Altenburg.

## Bibliografia

* Joachim Bergmann: Die innenpolitische Entwicklung Thüringens in der Zeit von 1918 bis 1932. Europaforum-Verlag, Lauf an der Pegnitz 2001, ISBN 3-931070-27-1 (Kultur und Geschichte Thüringens 16 = 19).
* Gregor Hermann: Der Übergangslandtag und die Gebietsvertretung von Sachsen-Weimar-Eisenach 1919–1923. In: Harald Mittelsdorf (Red.): Die vergessenen Parlamente. Landtage und Gebietsvertretungen in den Thüringer Staaten und Gebieten 1919 bis 1923. Herausgegeben vom Thüringer Landtag. Hain, Rudolstadt u. a. 2002, ISBN 3-89807-038-7 (Schriften zur Geschichte des Parlamentarismus in Thüringen 19).
* Thomas Herntrich: Thüringen. Von den thüringischen Kleinstaaten nach Zerfall des Alten Reiches bis zum Freistaat Thüringen. Eine völkerrechtliche und verfassungsrechtliche Betrachtung (= Schriften zum internationalen und zum öffentlichen Recht. Herausgegeben von Gilbert Gornig, zugl. Diss. Marburg 2010). Peter Lang, Frankfurt am Main 2010, ISBN 978-3-631-61024-4.
# Estat Major de la Defensa (Uruguai)

L'Estat Major de la Defensa és un òrgan militar del Ministeri de Defensa Nacional d'Uruguai dedicat a la coordinació i la doctrina de les Forces Armades.

## Història

La secció va ser creada per la Llei 18.650 del 19 de febrer de 2010 i va substitutir l'Estat Major Conjunt. Les competències de l'organisme es recullen en els articles 16 de la Llei 18.650, i 6 de la Llei 19.775.

### Competències

* Elaboració doctrinària i planificació del concepte d'operació conjunta de les Forces Armades.
* Anàlisi i valoració d'escenaris estratègics.
* Planificació logística de les Forces Armades a nivell ministerial, particularment en el referit a sistemes d'armes, de comunicacions, d'equipament i de noves tecnologies.
* Assessorar en matèria de planificació del disseny de les Forces.
* Assessorar, a petició del Ministre de Defensa Nacional, sobre la formació conjunta del personal militar, des de les Escoles de Formació d'Oficials.
* Rebre, analitzar i elevar els informes dels Agregats de Defensa de la República acreditats davant governs estrangers.

## Prefectura

El cap de l'Estat Major de la Defensa és el Cap de l'Estat Major de la Defensa. L'actual titular és, des del 7 d'abril de 2022, el General de l'Aire Rodolfo Pereyra Martínez.

## Estructura

* Cap de l'Estat Major de la Defensa
** Cap d'Intel·ligència Estratègica
** Cap d'Operacions de l'Estat Major
** Cap de l'Estat Major General
** Comando Conjunt de Ciberdefensa
** Sistema Nacional d'Operacions de la Pau

## Seu

L'actual seu de l'Estat Major de la Defensa va ser inaugurada el 2011 a l'Avinguda Luis Alberto d'Herrera, a la intersecció amb el carrer Monte Caseros.

## Referències

* ↑ «Estado Mayor de la Defensa (ESMADE) | Ministerio de Defensa Nacional». web.archive.org, 08-03-2022. Arxivat de l'original el 8 de marzo de 2022. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Misión del ESMADE | Ministerio de Defensa Nacional». web.archive.org, 08-03-2022. Arxivat de l'original el 8 de marzo de 2022. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Dependencias del» (en castellà). Ministerio de Defensa Nacional. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Ley N° 18650». www.impo.com.uy. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Ley N° 19775». www.impo.com.uy. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Nueva sede del Esmade» (en castellà). LARED21, 02-03-2011. [Consulta: 16 maig 2022].

## Enllaços externs

* Estat Major de la Defensa, Ministeri de Defensa Nacional.
# Estat Nord-peruà

L'Estat Nord-peruà (castellà: Estado Nor-Peruano) o la República Nord-peruana va ser un estat sobirà d'Amèrica del Sud que va existir entre 1836 i 1839 i que formava part de la Confederació de Perú i Bolívia al costat de l'Estat Sud-peruà i de Bolívia. La seva capital era la ciutat de Lima.
Limitava amb Colòmbia i l'Equador i estava format pels departaments de La Libertad (capital Trujillo), Amazones, Lima i Junín.

## Divisió administrativa

* L'Estat Nord-peruà estava subdividit en quatre departaments:
* 1.- Amazones
* 2.- Lima
* 3.- Junín
* 4.- La Libertad

## Referències

* ↑ Vgl. Handelsalmanach oder Übersicht des in den verschiedenen Ländern der Erde wissenswürdige für den Handel, Weimar 1838, S. 852.

## Enllaços externs

* Decret del 28 d'octubre de 1836 (Establiment de la Confederació de Perú i Bolívia) Arxivat 2014-02-02 a Wayback Machine. (castellà)
* Llei Fonamental de la Confederació de Perú i Bolívia Arxivat 2005-03-11 a Wayback Machine. (castellà)
* Constitució de l'Estat Nord-peruà Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
* Constitució de l'Estat Sud-peruà (1836) Arxivat 2014-04-23 a Wayback Machine.
# Estat civil

L'estat civil és la situació de les persones físiques determinada per les seves relacions de família, provinents del matrimoni o del parentiu, que estableix certs drets i deures.
Generalment els Estats duen un registre públic amb les dades personals bàsics dels ciutadans, entre els quals s'inclou l'estat civil. A aquest registre se li denomina Registre Civil.
Encara que les distincions de l'estat civil d'una persona poden ser variables d'un Estat a un altre, l'enumeració d'estats civils més habitual és la següent:
* Solter/a
* Casat/da
* Divorciat/da
* Vidu/a
Determinats ordenaments jurídics poden fer distincions d'estat civil diferents. Per exemple, determinades cultures no reconeixen el dret al divorci, mentre que unes altres consideren fins i tot formes intermèdies de finalització del matrimoni (com la separació matrimonial).
De la mateixa manera, en determinats països es regulen diferents formes de matrimoni, tals com el matrimoni homosexual o la poligàmia, el que duu a diferents matisos de l'estat civil.
# Escut de Savallà del Comtat

L'escut oficial de Savallà del Comtat té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, un cérvol de gules passant. Per timbre una corona de comte.

## Història

Va ser aprovat el 15 de març de 1996.
El cérvol de gules sobre camper d'argent són les armes dels Cervera i els Timor, senyors del castell de la localitat, centre del comtat de Savallà (1599), que es veu representat per la corona de dalt de l'escut.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ del 15 de març de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Savallà del Comtat.» (pdf). DOGC num 2194, 15-04-1996. [Consulta: 20 juny 2010].