OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua de signes estatunidenca

La llengua de signes estatunidenca o llengua de signes americana (en anglès American Sign Language, ASL'', Ameslan) és la llengua de signes dominant als Estats Units, a la part anglòfona del Canadà i a algunes parts de Mèxic. Tot i que els Estats Units i el Regne Unit comparteixen l'anglès com a llengua parlada i escrita, la llengua de signes britànica és força diferent de l'ASL, és a dir, no són mútuament intel·ligibles.
L'ASL també és emprada (de vegades juntament amb llengües de signes indígenes) a les Filipines, Malàisia, Singapur, Hong Kong, República Dominicana, El Salvador, Haití, Puerto Rico, Costa d'Ivori, Burkina Faso, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, el Txad, Gabon, República Democràtica del Congo, República Centreafricana, Mauritània, Kenya, Madagascar i Zimbàbue. Com qualsevol llengua de signes, la seva gramàtica i sintaxi són diferents de qualsevol llengua parlada en la seva àrea d'influència. Tot i que no hi ha hagut cap enquesta fiable per determinar el nombre de persones que tenen l'ASL com a llengua materna, s'estima que n'hi ha entre 500.000 i 2.000.000 només als Estats Units.
L'ASL és la primera llengua oficial de la Universitat Gallaudet, la primera universitat per a sords del món.

## Història de l'ASL

Als Estats Units, com a la majoria del món, les famílies amb infants sords sovint empren gestos propis o senyes familiars (en anglès home sign) per a comunicacions simples. No obstant això, avui dia, classes de llengua de signes americana són ofertes a moltes escoles secundàries i a l'educació superior. L'origen de l'ASL moderna està lligat a la confluència de diversos esdeveniments i circumstàncies.
Formes estandarditzades de llengües de signes han estat emprades a Itàlia (LIS) des del segle xvii i a França des del xviii amb l'objectiu d'instruir els sords. L'antiga llengua de signes francesa fou desenvolupada i emprada a París (LSF) per l'Abbé de l'Epée a la seva escola per a sords. És d'aquesta llengua d'on prové l'ASL
Els pobles indígenes de les planures nord-americanes empraven una llengua de signes per a intercomunicar-se, ja que no compartien la mateixa llengua parlada. La seva influència en l'ASL, si hi existeix, és desconeguda.
Fora de la costa de Massachusetts, a l'illa de Martha's Vineyard, al segle xviii, la població tenia un percentatge major de sordesa que a la resta dels Estats Units continental, a causa de l'efecte fundador i de l'aïllament geogràfic. La llengua de signes de Martha's Vineyard era ben coneguda per gairebé tots els habitants de l'illa, ja que moltes famílies tenien algun membre sord. Això permetia a gairebé tothom l'oportunitat de tenir contacte freqüent amb la llengua de signes a l'edat en què aprendre idiomes és més fàcil. La llengua de signes de Martha's Vineyard va tenir una gran influència en el desenvolupament de l'ASL.

## Vegeu també

* Viki
# Llibertat de Finlàndia (monument a Vaasa)

L'Estàtua de la Llibertat o Llibertat de Finlàndia (en finès Suomen Vapaudenpatsas) és un conjunt escultòric situat a la plaça del mercat (Kauppatori) de Vaasa, Finlàndia. L'estàtua celebra la victòria de la Guàrdia Blanca a la guerra civil finlandesa el 1918. L'alçada de l'obra amb els seus pedestals és de 14 metres i l'alçada de la part superior del pedestal és 6 metres. L'escultura pesa 3,6 tones. L'escultura va ser dissenyada per Yrjö Liipola i Jussi Mäntynen, i es va inaugurar el 1938.

## Descripció

El componen una escultura de bronze que pesa unes 3 tones i mitja sobre una base de granit fosc amb relleus i una figura d'un lleó. Les figures principals sobre el pedestal representen dos soldats de la Guerra Civil finlandesa, un està dret i alça un braç amb una gorra i amb l'altra mà s'arrepenja en un fusell, el seu company assegut a terra sembla ferit al pit.
Al pedestal, per sobre del lleó de granit, hi ha la inscripció "De la seva Pàtria, als alliberadors" en finès i en suec. Entre les figures dels relleus al pedestal hi surt el Mariscal Mannerheim, i altres al·legòriques del Treball, el Futur, la Llei i la Religió.

## Referències

* ↑ Suomen muistomerkit, Osa 3: Pohjanmaa. (en finès). Nousiainen: Väriteos Henna, 1994, p. 143. ISBN 9789519713427. OCLC 58097164.
* ↑ Paakki, Kalevi. Vaasan patsaat ja muistomerkit (en finès). Vaasa: Vaasan kaupunki, 2008, p. 22–25. ISBN 9789525559347.
* ↑ «Vaasan Vapaudenpatsas ikuistettuna maljakkoon» (en finès). Lasinkeräilijän blogi, 18-12-2012. Arxivat de l'original el 2022-08-05. [Consulta: 28 abril 2022].
* 1 2 Paakki, Kalevi. Vaasan patsaat ja muistomerkit (en finès). Vaasa: Vaasan kaupunki, 2008, p. 22–25. ISBN 9789525559347.
* ↑ Kuivasmäki, Ulla. «Vapaudenpatsas täyttää Vaasassa 75 vuotta» (en finès). YLE, 09-07-2013. Arxivat de l'original el 2017-04-27. [Consulta: 28 abril 2022].
# MGA

MGA té els següents significats:
* MGA Entertainment (de l'acrònim en anglès de Micro-Games America), empresa estatunidenca fabricant de joguines
* MG A (de l'acrònim en anglès de Morris Garages A), model d'automòbil del fabricant MG Cars
* MGA també és el codi ISO 4217 de l'ariary, moneda oficial de Madagascar
* mga també és el codi ISO 639-3 de l'irlandès mitjà, llengua parlada el segle x a les illes Britàniques, antecessora de les llengües goidèliques actuals
# MRNA-5671

L'mRNA-5671, també conegut com V941, és un candidat a vacuna contra el càncer desenvolupat per Moderna. És una vacuna tetravalent que s'adreça a mutacions del conductor G12D, G12V, G13D o G12C en el gen KRAS. Actualment s'està avaluant per al tractament del càncer de pulmó de cèl·lules no petites, càncers colorectals amb inestabilitat de microsatèl·lits o adenocarcinoma pancreàtic, tots amb mutacions confirmades del conductor KRAS.

## Referències

* 1 2 «mRNA-derived KRAS-targeted vaccine V941». National Cancer Institute Dictionaries. National Institutes of Health, U.S. Department of Health and Human Services.
* ↑ «mRNA 5671». AdisInsight. Springer Nature Switzerland AG.
* ↑ ClinicalTrials.gov NCT03948763 A Study of mRNA-5671/V941 as Monotherapy and in Combination With Pembrolizumab (V941-001)
# Habitatge al carrer de l'Arquebisbe Alemany, 12(Vic)

L'Habitatge al carrer de l'Arquebisbe Alemany, 12 és una obra noucentista de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgeres que consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La planta baixa és destinada a establiments comercials. El primer pis presenta un ampli balcó i el segon pis és més baix i té dos balcons més petits. Les golfes tenen una galeria sostinguda per pilars de totxo que tenen formes geomètriques. La part baixa té un fris de pedra i unes dovelles que emmarquen els portals d'arc rebaixat. L'edifici presenta decoracions de totxo amb diferents colors i bonics esgrafiats de color groc i blanc amb motius vegetals i d'oficis. Cal remarcar el treball de ferro forjat i la ceràmica de colors de la barbacana. L'estat de conservació és bo, encara que els edificis de l'entorn desdiguin de l'estil de la casa.

## Història

L'arquitecte municipal de Vic, J. Miquelerena, projectà l'obertura d'un carrer que comuniqués el centre de la ciutat amb l'estació del Ferrocarril a l'any 1903. L'any 1910 s'inaugurà el nou carrer, anomenat Verdaguer i l'edifici de la nova estació de Ferrocarril.
Aquest carrer fou l'eix que va permetre la urbanització del sector de ponent de la ciutat i a l'any 1922 s'obrí el carrer Arquebisbe Alemany com a prolongació del Pla de Balenyà travessat pel carrer de Gurb i Morgades.
La casa es construí quatre anys després d' haver-se urbanitzat el carrer i roman isolada com a únic element testimonial d'aquella època.

## Referències

* 1 2 3 4
# Heterosi

L'heterosi o vigor híbrid és un fenomen genètic que provoca que els descendents de dues races animals o varietats agrícoles siguin més sanes i resistents i amb capacitat de sobreviure que els seus progenitors. Aquest fet podria semblar paradoxal, ja que els programes de selecció genètica que a més han donat bons resultats en la millora d'espècies tenen com a finalitat la selecció d'al·lels de manera que els més bons quedin fixats en homozigosi. El resultat visible és explicat per dos motius bàsics:
* Els al·lels defectuosos són estadísticament en més freqüència recessius i a través de la hibridació s'emparellen amb altres al·lels que els eclipsen.
* Una varietat més gran de gens -i una hibridació perfecta ideal donaria la màxima possible- en un mateix organisme dona més versatilitat i capacitat d'actuació front al medi a aquest.
Aquest fenomen genètic ha estat emprat sobretot en agricultura de manera que s'encreuen varietats amb una alta homozigosi de llavors obtenint una descendència molt més vigorosa i que aporta majors guanys als agricultors.
Com que els descendents d'aquestes plantes ja no serien tan heterozigotes com les llavors plantades ofertes per empreses en lloc de replantar la collita el que se sol fer és comprar-ne de noves completament híbrides, ja que surt econòmicament a compte. Aquest fet és amb freqüència recordat com a argument contra els que creuen que els cultius transgènics lliguen massa els pagesos a les empreses, ja que aquesta mena de relació es dona des d'inicis del segle xx encara que els empreses fossin altres.

## Bibliografia

* HYBRID VIGOR IN PLANTS AND ITS RELATIONSHIP TO INSECT POLLINATION. Insect Pollination Of Cultivated Crop Plants by S.E. McGregor, USDA
* Winfridus Bakker (2006) “Enhanced Hybrid Vigor Benefits Breeder and Broiler” Cobb Focus Issue 2, 2006

## Enllaços externs

* Hybrids & Heirlooms University of Illinois
* http://www.nwfsc.noaa.gov/publications/techmemos/tm30/lynch.html
* Birchler JA, Auger DL, Riddle NC «In search of the molecular basis of heterosis». Plant Cell, 15, 10, octubre 2003, pàg. 2236–9. DOI: 10.1105/tpc.151030. PMC: 540269. PMID: 14523245.
* Roybal, J. (July 1, 1998) “Ranchstar” beefmagazine.com
* Sex-Links
# Alfabet castellà

L'alfabet castellà és el sistema d'escriptura de la llengua castellana, basat en una variant de l'alfabet llatí, i fixat en l'actualitat per la institució reguladora de la llengua, la Reial Acadèmia Espanyola. Està format per 27 lletres:
    A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, (K), L, M, N, Ñ, O, P, Q, R, S, T, U, V, (W), X, Y, Z
Les lettres K i W només s'utilitzen en préstecs estrangers i en noms propis.
Té les mateixes lletres de l'alfabet català i a més a més la lletra Ñ (eñe). Antigament els dígrafs Ch (che o ce hache) i Ll (elle) eren considerats com a lletres de l'alfabet. La lletra ñ representa un so palatal (corresponent al representat pel dígraf ny en català). El dígraf ch correspon al català tx, i els dígrafs ll i rr (doble erre) representen els mateixos sons que en català.
Cal tenir en compte l'especial situació dels dígrafs ch i la ll. Tradicionalment s'alfabetitzaven després de la c i la l, respectivament, però el 1994 la Reial Acadèmia Espanyola, juntament amb les diverses acadèmies dels països castellanoparlants, va canviar aquesta regla amb la intenció d'apropar l'ordre dels diccionaris als de les altres llengües amb el mateix alfabet, per tal de facilitar l'aprenentatge de la llengua castellana.
A part del que s'ha dit, en castellà s'utilitzen les cinc vocals amb accent agut per trencar diftongs i per assenyalar la vocal tònica (á, é, í, ó, ú). També s'utilitza la lletra u amb dièresi (ü) a les síl·labes güe i güi, per indicar de manera paral·lela a com es fa en català que aquestes u es pronuncien, ja que gue i gui són dos dígrafs que representen un so davant e, i diferent de ge, gi.

## Referències

* ↑ «Alfabeto Español» (en castellà). Practica Español. Arxivat de l'original el 2021-04-15. [Consulta: 8 maig 2019].
* 1 2 «La "i griega" se llamará "ye"» (en castellà). El Pais, 05-11-2010. [Consulta: 26 juliol 2021].
# Irish Futbol Club

L'Irish Futbol Club (o Irish Foot-ball Club com era escrit a l'època) va ser un equip de futbol d'inicis de Segle XX de la ciutat de Barcelona.

## Història

El club va néixer el 27 d'octubre de 1901, poc abans del començament de la temporada 1901-1902, a partir de la fusió del Club Catalunya i l'Espanyol Infantil, essent el primer president Carles Renter, qui fou més endavant substituït per Juli Marial i Mundet. El club vestia camisa meitat blanca meitat vermella amb pantalons blancs. Jugava els seus partits al Nou Velòdrom de Barcelona del carrer Aragó.
En els dos primers anys de vida disputà amistosos i tornejos menors com la Medalla de la Federació Gimnàstica Espanyola, on acabà en tercera posició, i el Pergamí Bargés, del qual en fou subcampió. L'any 1903 participà ja a la Copa Barcelona on finalitzà en cinquena posició. El 12 de novembre de 1902, juntament amb altres clubs com el FC Barcelona, l'Hispània AC, el Català FC o l'Universitari SC, fou un dels membres fundadors de l'Associació Clubs de Foot-ball, embrió de la Federació Catalana de Futbol. En finalitzar la temporada 1902-03 desapareix el club, i el seu camp és ocupat pel FC X.

## Temporades

| Any | Campionat | Posició |
| 1902 | Medalla F.G.E. | 3r |
| 1902 | Pergamí Bargés | 2n |
| 1903 | Copa Barcelona | 5è |

## Referències

* 1 2 3 «Fusionados...». La Vanguardia, 01-11-1901. [Consulta: 5 octubre 2014].
* ↑ «Football pàgina 11». Los Deportes any 6, no. 1, 05-01-1902. [Consulta: 5 octubre 2014].
* ↑ «Siluetas. Primer bando del «Irish Football Club»». Los Deportes, pàgina 465, 03-08-1902. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «El partido del concurso Pergamino...». La Vanguardia, 28-10-1902. [Consulta: 5 octubre 2014].
* ↑ «Football». La Vanguardia, 31-03-1903. [Consulta: 5 octubre 2014].
* ↑ «pàgina 74». Los Deportes, 15-03-1910. [Consulta: 5 octubre 2014].

## Bibliografia

* Un Segle de fútbol català: 1900-2000. Antoni Closa i Garcia, Jaume Rius i Solé, Joan Vidal i Urpí. Barcelona: Federació Catalana de Futbol (2001)
# IronBike

L'IronBike és una prova per etapes de ciclisme de muntanya d'ultradistància i muntanyisme per a aficionats als Alps Marítims italians, organitzada des de l'any 1993 i considerada pels especialistes com «la cursa per etapes més dura i més bella del món».
L'IronBike té l'eixida i arribada a meta a Limon, al Piamont italià, se celebra a finals de juliol sobre una distància de 700 km i un desnivell de 26.000 metres al llarg de huit dies, al voltant de 100 km i 4.000 metres d'ascensió per dia. A més del desnivell, la dificultat de la prova radica en les grans muntanyes a assolir (Mont Chaberton de 3.131 msnm, Mont Bellino de 2.942 msnm), els camins i sendes tècniques del recorregut, la meteorologia i la puntuació en las classificacions. L'exigència de la prova fa que sols el 50% dels participants acaben la prova.

## Palmarés

| Any | Categoria masculina | País | Categoria femenina | País |
| 2019 | | | | |
| 2018 | Ramos Milton | Hondures | Elena Novikova | Ucraïna |
| 2017 | Ramos Milton | Hondures | Aurelie Grosse | França |
| 2016 | Ramos Milton | Hondures | Amy Beth Mc Dougall | Sud-àfrica |
| 2015 | Ramos Milton | Hondures | Mireille Montminy | Canadà |
| 2014 | Ramos Milton | Hondures | Liesbeth Hessens | Bèlgica |
| 2013 | Fojtik Ondrej | Txèquia | Cap dona classificada | |
| 2012 | Fojtik Ondrej | Txèquia | Rickie Cotter | Regne Unit |
| 2011 | Ramos Milton | Hondures | Louise Kobin | Estats Units |
| 2010 | Ventura Sanchez Ismael | Espanya | Núria Lauco Martinez | Espanya |
| 2009 | Luca Rostagno | Itàlia | Louise Kobin | Estats Units |
| 2008 | Sibl Radoslav | Txèquia | Louise Kobin | Estats Units |
| 2007 | Sibl Radoslav | Txèquia | Sandra Klomp | Itàlia |
| 2006 | Sibl Radoslav | Txèquia | Sandra Klomp | Itàlia |
| 2005 | Sibl Radoslav | Txèquia | Sandra Klomp | Itàlia |
| 2004 | Fojtik Ondrej | Txèquia | Sandra Klomp | Itàlia |
| 2003 | Fojtik Ondrej | Txèquia | Sandra Klomp | Itàlia |
| 2002 | Fojtik Ondrej | Txèquia | Sara Marino | Itàlia |
| 2001 | Huib De Roo | Països Baixos | Teresa Costa Sala | Espanya |
| 2000 | Serra Vittorio | Itàlia | Teresa Costa Sala | Espanya |
| 1999 | Deho Marzio | Itàlia | Janet Puiggross | Espanya |
| 1998 | Desderi Danilo | Itàlia | Sandra Klomp | Itàlia |
| 1997 | Niederkofler Andreas | Itàlia | Valentina Bottarelli | Itàlia |
| 1996 | Desderi Danilo | Itàlia | Valentina Gerassimova | Rússia |
| 1995 | Desderi Danilo | Itàlia | Marcellina Dossi | Itàlia |
| 1994 | Desderi Danilo | Itàlia | Cristina Clerico | Itàlia |

## Referències

* 1 2 «Descubre cinco de las competiciones de MTB más dementes y bestias que harán temblar tus piernas.», 2016. [Consulta: 7 juliol 2019].
* 1 2 ESMTB.com. «Resumen de la edición más española del Ironbike, lugares emblemáticos y MTB extremo» (en castellà), 31-07-2017. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Ironbike - a stage race that lives up to its reputation» (en anglès), 03-10-2018. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Albo d'oro – Iron Bike» (en italià). [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Janet Puiggròs Miranda | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 juliol 2019].

## Vegeu també

* París-Brest-París
* CAT700

## Enllaços externs

* Pàgina web IronBike
# Isfjorden (fiord a Møre og Romsdal)

L'Isfjorden és una branca del fiord de Romsdal, al municipi de Rauma, comtat de Møre og Romsdal, Noruega. El fiord, de 6,5 km de llargada, va des de la població d'Åndalsnes a la d'Isfjorden. La Carretera Comtal Noruega 64 transcorre al voltant del fiord. La línia ferroviària de Rauma té la seva terminal a l'estació de la ciutat d'Åndalsnes, a la costa sud del fiord. Isfjorden va ser el punt de desembarcament durant la batalla de Kringen de 1612.

## Referències

* ↑ «Isfjorden» (en noruec). yr.no. Arxivat de l'original el 2012-10-12. [Consulta: 30 octubre 2010].
* ↑ Store norske leksikon. «Isfjorden – tettsted i Rauma kommune» (en noruec). [Consulta: 29 maig 2013].
# Isola Bella (Llac Maggiore)

L'Isola Bella és una illa que es troba al llac Maggiore dins la meitat que pertany al Piemont. Forma part de les illes Borromees a l'interior de la badia del mateix nom, anomenades així perquè són propietat de la família Borromeo. L'Isola Bella és a uns 400 metres de la costa davant del poble de Stresa. Té unes dimensions de 320 metres de longitud per 180 metres d'amplada i està ocupada majoritàriament pel jardí italià del palau Borromeo, el qual ocupa la costa nord-oest de l'illot.

## Història

Fins al 1630 l'Isola Bella era una roca habitada per pescadors, amb dues petites esglésies i uns quants horts. La família Borromeo era propietària de la veïna Isola Madre des del 1501, però no fou fins a principis del segle xvii que Carlo III Borromeo va concentrar els seus interessos a l'Isola Bella, tot iniciant el projecte que conduiria a la creació del palau i el jardí, dedicats a la seva esposa Isabella D'Adda. Per això l'illa va ser anomenada Isola Isabella, que per alteració fonètica va acabar esdevenint l'Isola Bella. Aquest projecte va ser definit, realitzat i ampliat per Vitaliano VI Borromeo, a tots els efectes considerat el fundador de l'Isola Bella, durant el segle xvii, només interromput per una epidèmia de pesta que va assolar el Ducat de Milà. Les obres que van portar a l'actual estat es van succeir sense interrupcions tot al llarg dels segles xviii i xix fins a arribar al 1948, quan Vitaliano IX Borromeo va construir el nou saló, la façana nord i el gran moll.

## El palau i el jardí

El palau de l'Isola Bella acull un autèntic tresor d'art barroc. Al seu interior es disposen tot un seguit de salons amb vistes al llac que contenen un gran nombre de pintures d'artistes famosos, mobles valuosos, marbres, estucs neoclàssics, escultures antigues, armadures i tapissos flamencs.
Al pis inferior del palau hi ha les coves, que estan completament revestides de còdols blancs i negres. Pel que fa als salons, la galeria Berthier conté 130 quadres, juntament amb els salons del Tron i de la Reina. El saló de la Música destaca perquè va acollir el 1935 la Conferència de Stresa entre Mussolini, Pierre Laval i MacDonald. El saló Napoleó va ser on aquest es va allotjar el 1797 amb la seva esposa Josefina. I la galeria dels Tapissos, que és anomenada així pels seus enormes tapissos flamencs, sis en total, del segle xvi, de seda i or.
El jardí barroc d'estil italià, amb el teatre al centre, es desenvolupa en parterres i terrasses situades a diferents nivells i alterna estàtues, obeliscs, escales i balustrades de pedra que creen una instal·lació escenogràfica dissenyada per simbolitzar el poder del llinatge dels Borromeo.

## Galeria d'imatges

* L'Isola Bella ca. 1900
* El palau Borromeo
* El teatre i el jardí

## Referències

* 1 2 3 4 «Isole Borromee» (en italià). S.A.G. S.r.l. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2019. [Consulta: 7 novembre 2019].
# Isomaltol

L'isomaltol és un furan natural obtingut per la degradació enzimàtica del midó. També és un component de la crosta del de pa, produït per la degradació tèrmica (caramelització) dels sucres. L'isomaltol s'obté per la reacció de Maillard a partir d'un aminoàcid i un sucre reductor.

## Referències

* ↑ DeMan, John M. Principles of food chemistry. Nova York: Springer, 1999. ISBN 0-8342-1234-X.
# Istme de Perekop

L'istme de Perekop (en ucraïnès Перекопський перешийок, Perekopski pereixíok; en rus Перекопский перешеек Perekopski pereixèiek; en tàrtar de Crimea Or boynu) és un istme d'Ucraïna, que uneix la península de Crimea amb el continent. La seva amplada oscil·la entre els cinc i els set quilòmetres. Separa la llacuna de Sivaix del mar Negre.
Se situa a la República Autònoma de Crimea, en territori administratiu de les ciutats d'Armiansk i Krasnoperekopsk.
Per raó de la seva importància estratègica, l'istme va viure en el passat durs combats per la conquesta de Crimea. Ja en temps antics, grecs i tàtars hi van construir una fortalesa, i fins al segle XV va ser una important colònia genovesa. A partir del 1783, l'istme va pertànyer a la Rússia imperial i el 1954 va passar a formar part de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna, juntament amb Crimea.
# Istme de Suez

L'istme de Suez és el pont terrestre de 125 km d'amplària que es troba entre el mar Mediterrani i el mar Roig, a l'est del Canal de Suez, el límit entre els continents africans i asiàtic. Per sota corre el Rift de Suez, que separa la major part d'Egipte de la Península del Sinaí. Es troba dins del país d'Egipte, enllaçant geogràficament el Mediterrani i el mar Roig. Com molts altres istmes és un emplaçament de gran valor estratègic i històric, sobretot per la presència del Canal de Suez.

## Notes

* ↑ "Suez Canal." Encyclopædia Britannica. Accessed April 2014.
* ↑ Hughes, William. The advanced class-book of modern geography, by W. Hughes and J.F. Williams. By W. Hughes (en anglès), 1908, p. 332.
# Estadi Nacional Mané Garrincha

L'Estadi Nacional Mané Garrincha és un estadi multiusos de la capital del Brasil, Brasília. En l'actualitat es fa servir principalment per a partits de futbol. Va ser inaugurat el 1974 i després de l'última remodelació de 2013 compta amb una capacitat de 72.800 espectadors asseguts.
L'estadi és propietat del Departament d'Esports, Educació Física i Recreació del Districte Federal i porta el nom del mític futbolista Garrincha. L'Estadi Nacional és una de les seus de la Copa del Món de Futbol de 2014.

## Referències

* ↑ «GDF divulga nota dizendo que Estádio Nacional ainda se chama Mané Garrincha», 05-04-2013. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Brasil 2014 - Portal da Copa» (en portuguès). Site do Goberno Federal Brasileiro sobre a Copa do Mundo da FIFA 2014. Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 31 març 2014].

## Enllaços externs

* Templos do Futebol
* Blog Estadios Arxivat 2021-06-24 a Wayback Machine.
# Juan Ruiz

Juan Ruiz és el nom dels següents personatges:
* Juan Ruiz «El Vandalino», orfebre de finals del segle xv.
* Juan Ruiz, conegut com l'Arxipreste d'Hita, poeta castellà que va viure a mitjans del segle xiv.
* Juan Ruiz de Alarcón (1581, Taxco, Mèxic - Madrid, 1639), dramaturg espanyol.
* Juan Ruiz Casaux (1889-1972), violoncel·lista español.