OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de la Santíssima Trinitat de Fulnek

L'Església de la Santíssima Trinitat a Fulnek (Moràvia, República Txeca), és una construcció de mitjan segle xviii, situada darrere el castell que domina la ciutat, forma part de les construccions barroques més valuoses del nord-est de Moràvia. Se situa al mateix lloc que l'antiga església parroquial, que data del segle xiii.
L'església fou construïda arran del culte creixent a una imatge local de la Verge Maria Auxiliadora la qual hom creu que vessava llàgrimes i que després de pregar-hi van ocórrer alguns guariments miraculosos.
L'arquitecte del temple fou Nikolaus Thalherr, l'interior de l'església és decorat per pintures murals de Joseph Ignatz Sadler, imatges d'Ignatz Viktorin Raab i Fe­lix Ivo Leicher, així com per mobiliari valuós.

## Referències

* ↑ Gavendová, Marcela; Koubová, Marta; Levá, Pavla. Kulturní památky okresu Nový Jičín : seznam nemovitých kulturních památek. Nový Jičín: Okresní úřad, 1996, p. 40. ISBN 80-85034-14-X.
* ↑ Kuča, Karel. Města a městečka v Čechách na Moravě a ve Slezsku (en txec). Praha: Libri, 1996-2011, p. 857. ISBN 80-85983-12-5.
* ↑ Demel, Phillip. Die Pfarrkirche in Fulnek und das Mariabild am Hochaltar (en alemany). Fulnek: Verlag des Verfassers, 1869, p. 3–10.
* ↑ Trapl, Miloš; Kraváček, František. Komenského Fulnek : Stručné dějiny města slovem a obrazem (en txec). Praha: Pressfoto, [1993]. ISBN 80-7046-085-7.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'església Catòlica Romana de Fulnek Arxivat 2007-11-14 a Wayback Machine.
* Pàgina oficial de la ciutat de Fulnek
# Església de la Soledat (Igualada)

L'Església de la Soledat és una església del municipi d'Igualada (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una construcció industrial de la segona etapa del modernisme construït amb pedra i totxo cuit que remarca totes les obertures de l'edifici creant un ritme compositiu ple de dinamisme mitjançant les alternances d'entrants i sortints als marcs de finestres i portes. La façana queda dividida en tres franges horitzontals, si bé la superior es redueix notablement a la part central per acabar amb un frontó triangular que a manera d'arc de triomf tanca el conjunt.
# Església de la Verge de la Pau

L'Església de la Verge de la Pau és un temple de culte catòlic situat a la plaça de Ferran Casablancas del barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona.

## Història i descripció

El 1945, el bisbe Gregorio Modrego va fundar la parròquia de la Verge de la Pau, ubicada inicialment al monestir de Santa Maria Magdalena de monges agustines. El 1950, l'arquitecte Eugenio Pedro Cendoya va projectar un temple d'estil neoromànic en un solar de 40.000 pams quadrats entre els carrers d'Alacant, Torras i Pujalt i Carrencà (actualment Josep Balari), del que només es va fer la cripta, avui desapareguda.
El 1962, l'arquitecte Josep Miquel Serra i Dalmases va fer el projecte definitiu, format per dos cossos: el temple pròpiament dit i la capella del Santíssim amb el baptisteri. El 1993 es va inaugurar l'ampliació d'aquesta darrera, que es va convertir en l'església actual, segons el projecte del mateix arquitecte.
A l'interior destaquen els vitralls de Joan Vila i Grau i la imatge de la Mare de Déu de la Pau, de Martí Cabré i Josep Camps i Arnau.

## Referències

* ↑ «Parròquia de la Verge de la Pau». Guia BCN. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Parcel·la cadastral 7738101DF2873H». Punt d'Informació Urbanística de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 «Església Verge de la Pau». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Barcelona contará con un templo votivo a la Virgen de la Paz». La Vanguardia, 17-12-1950, pàg. 12.

## Enllaços externs

* «Església Verge de la Pau». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Església del Pilar de la Mola

L'església del Pilar de la Mola és una església situada a El Pilar de la Mola, una de les parròquies de l'illa de Formentera, i dedicada a la Mare de Déu del Pilar. És una de les tres esglésies parroquials de Formentera –juntament amb la de Sant Francesc Xavier i la de Sant Ferran de ses Roques.
El 29 de març de 1996 el Consell Insular d'Eivissa i Formentera va declarar l'església Bé d'Interés Cultural en la categoria de Conjunts Historicoartístics.

## Història

L'any 1771 els habitants del Pilar de la Mola van demanar permís a l'arquebisbe Joan Lario per a edificar una església a la població. Al mateix any, un cop concedit el dret, va començar la construcció del temple. L'edifici fou finalitzat i consagrat pel primer bisbe d'Eivissa el 1784, any en què es fundà la població del Pilar de la Mola. El 1925 fou ampliada per primera vegada. Actualment, gràcies a més ampliacions posteriors, també fa la funció de sala d'actes parroquial.

## Edifici

L'església, de senzilles proporcions, es compon d'una única nau rectangular amb l'accés principal sobre l'eix. És de planta única i amb coberta de volta de canó. És la més semblant a les esglésies de l'illa d'Eivissa, ja que té un pòrtic d'entrada bastant ample i està totalment pintada de blanc per fora. La campana de dins l'espadanya té una inscripció en llatí que diu «Harmanus Walbroek me fecit anno 1774 Rotterdam» ("Harmanus Walbroek em va fer a Rotterdam l'any 1774"), per la qual cosa es creu que prové d'un vaixell holandès. Antigament la seu de l'Ajuntament de Formentera –conegut com la Casa del Poble– havia estat adossada a la façana de l'església.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Formentera

## Referències

* ↑ «Proposta d'habilitació i ajardinament d'un solar urbà en la población de Sant Ferran de ses Roques» (en castellà). [Consulta: 21 febrer 2011]. PDF
* 1 2 «Camí de la Pujada». Dbalears, 15-08-2009. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 24 febrer 2011].
* 1 2 «Església des Pilar de la Mola» (en castellà). Arxivat de l'original el 2011-03-15. [Consulta: 24 febrer 2011].
* ↑ «Formentera. Cultura i arts». Arxivat de l'original el 2013-06-11. [Consulta: 24 febrer 2011].

## Bibliografia

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, la Mola
# Església del Sagrat Cor de la Colònia Valls

L'Església del Sagrat Cor de la Colònia Valls és una església de l'antiga Colònia Valls situada al poble de Valls de Torroella, al municipi de Sant Mateu de Bages (Bages). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau i coronada per un absis poligonal, amb la façana principal orientada a llevant. Coberta amb doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana, fou dissenyada en un clar estil Historicista neomedievalista: finestres gotitzants, coberta de creueria, etc. Un esvelt campanar de planta quadrada s'aixeca als peus de la façana i al mur de tramuntana.

## Història

L'església del Sagrat Cor de la Colònia Valls és una construcció de l'any 1926, clar exponent de l'època d'organització de la colònia. Presideix tota l'organització i urbanística d'aquest nucli industrial.

## Referències

* 1 2 «Església del Sagrat Cor de la Colònia Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Església del Salvador de Real

L'Església del Salvador de Real és una església romànica que es troba a Real, al municipi d'Amarante, a Portugal. S'aixecà en el primer quart del segle xiv.(1) No obstant això, es transformà profundament durant el període barroc del segle xviii. El 1938 va deixar de ser parroquial i des de 2010 forma part de la Ruta del romànic.(1)

## Referències

* ↑ Lúcia Rosas. «Igreja do Salvador de Real». A: Monografias Rota do Românico do Vale do Sousa, p. 413–420. ISBN 978-989-95691-0-2.

## Enllaços externs

* Església del Salvador de Real en el portal de la Ruta del romànic.
# Església del castell de Sant Martí de Puigbò

L'Església del castell de Sant Martí de Puigbò és una església romànica del municipi de Gombrèn (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Damunt d'un turó sobre el marge esquerres de la riera de Puigbò, es troben les restes de d'una fortificació, amb una torres encara aixecada en la seva meitat, restes dels murs de les dependències i l'absis romànic de l'antiga parròquia de Puigbò. Les restes arquitectòniques enfonsades, han set cobertes per herba, formant uns prats amb suau pendent on existeix una roureda.

## Història

L'absis de l'església correspon als segles X o XI, i deuria ésser originalment la capella del castell allí existent que degué donar origen al veïnat de Puigbò. Primer es deia St. Martí de Puigmal però al S.XIII es substituí aquest topònim pel de Puigbò. Pot ésser que a principis del S.XVIII degut a l'abandó en què es deuria trobar la fortalesa i estructures de l'església, es decidí de construir-ne una de nova a prop, coincidint amb el desenvolupament agrícola de la zona. Això degué portar l'abandó total de la primitiva església fins a la seva ruïna total.

## Referències

* 1 2
# Església dels Dolors

L'església dels Dolors és una església de Barcelona, ubicada al carrer Begur del barri de Sants.
La història s'inicia quan el bisbat de Barcelona va comprar unes naus adjacents a la destil·leria Pujol i Grau, per destinar-les a una nova parròquia al barri de Sants. El 23 de gener de 1933, es va consagrar el temple provisional en una de les naus. Es va crear una junta d'obra per iniciar les obres de la construcció del temple i les dependències parroquials. El Bisbat va encarregar el projecte a l'arquitecte Josep Maria Pericas. La guerra civil va trencar els projectes i les obres que havien començat. L'any 1944 es va posar la primera pedra i la nau central va ser consagrada el 1949, la capella del Santíssim el 1956 i la façana culminada l'any 1965.

## Referències

* ↑ «Església de la Mare de Déu dels Dolors - Barcelona - Badal - Pobles de Catalunya». [Consulta: 18 gener 2020].
# Església dels Dolors (la Bisbal d'Empordà)

L'Església dels Dolors és una obra del municipi de la Bisbal d'Empordà protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'una nau de cinc trams, amb capçalera quadrada i voltes de canó amb llunetes sobre pilars i arcs torals. A la capçalera hi ha el cambril, amb les figures de la Passió de Crist. L'accés a l'església es fa directament des de la façana principal, als peus, o bé per una porta lateral que comunica amb el col·legi al qual es troba integrada en l'actualitat. A la façana, els elements més remarcables són la reixa de ferro forjat que tanca el pati d'accés i la portada barroca. La resta és d'estil neoromànic i correspon a una restauració.

## Història

L'església parroquial dels Dolors és un edifici del segle xviii (1750), que actualment forma part del Col·legi Cor de Maria, bastit al segle xix.

## Referències

* 1 2
# Església dels Sants Joans de Puçol

L'església parroquial dels Sants Joans és un temple catòlic situat al municipi de Puçol. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.205-001, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià.

## Campanar

Té un campanar de planta rectangular, adossat a la façana amb un empedrat característic de triple fornícula amb els dos Sants Joans Baptista i Evangelista i al centre la Mare de Déu al Peu de la Creu, patrona de poble.
L'any 2015 existien les següents campanes: Maria al peu de la Creu- nova (la Putxera, fosa l'any 1967), Sant Tomàs d'Aquino (la Marina, fosa l'any 1914) i altres tres foses l'any 1939, Mare de Déu al Peu de la Creu (la Maria), Mare de Déu del Remei (la Burlana) i Sants Joans (la Saguntina)

## Referències

* ↑ «Fitxa BRL:Iglesia Parroquial de los Santos Juanes». Cult.gva.es. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Parròquia dels Sants Joans». Campaners.com. [Consulta: desembre 2015].
# Església episcopal als Estats Units

L'Església episcopal dels Estats Units és l'església nacional estatunidenca de la comunió anglicana, que consta de 108 diòcesis dins dels Estats Units, les Illes Verges Nord-americanes, Haití, Taiwan, Colòmbia, República Dominicana, Equador, Hondures, Puerto Rico i Veneçuela. L'acrònim amb el que es coneix aquesta Església és ECUSA (en anglès: Episcopal Church in the USA). La principal església episcopal es la Catedral Nacional de Washington que funciona a més com un centre de reunió nacional, i està afiliada al govern per una llei del Congrés aprovada el 6 de gener de 1883.
Va ser fundada el 1789 arran de la proclamació de la independència de les Tretze Colònies abans britàniques. Samuel Seabury en va ser el primer bisbe. L'església anglicana té moltes semblances amb l'església catòlica, però es diferencia en la interpretació dels sagraments.
L'Església Episcopal dels Estats Units ha entrat en plena comunió amb l'Església Evangèlica Luterana d'Amèrica. Als Estats Units compta amb uns 3 milions de membres, i val a dir que un quart dels presidents dels Estats Units n'han estat membres. L'Església episcopal dels Estats Units compta amb nou províncies i diverses sub-províncies.

## Enllaços externs

* Església Española Reformada Episcopal (castellà)
* Església Episcopal dels Estats Units (anglès)
* Comunió Anglicana (anglès)
# Església major de Viana do Castelo

L'església major de Viana do Castelo (en portuguès Igreja Matriz de Viana do Castelo) és una església fortalesa construïda el segle xv si bé conserva un aspecte romànic. La seva façana està flanquejada per dues grans torres coronades per merlets i hi destaca el seu bell portal gòtic amb arquivoltes amb escenes esculpides de la Passió de Crist i escultures dels Apòstols. És un temple romànic amb planta de creu llatina i al seu interior és de tres naus separades per arcs recolzats sobre pilars. Està classificada com Imóvel de Interesse Público.

## Referències

* 1 2 «Fitxa de l'Església major de Viana do Castelo» (en portuguès). Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Portugal IGESPAR.
# Església parroquial de Paüls

L'Església parroquial de Paüls és una obra de les darreres tendències de Paüls (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici modern, construït cap al 1965-1966 en el centre del poble (per un intercanvi de solars amb dos veïns del poble) per a substituir en les funcions religioses a l'antiga església gòtica. En construir aquest s'ha creat una nova placeta, abans inexistent, que uneix els dos carrers que la limiten. Obra de dos plantes, el desnivell topogràfic del poble fa que s'accedeixi a cada una per un carrer diferent. La planta inferior, amb entrada lateral, és ocupada pel Teleclub parroquial (actualment, per a ús de catequesi i altres actes esporàdics i públics). La planta superior, enfront de la qual el carrer de St. Antoni que forma la citada placeta, és el temple. A la planta d'aquest s'inscriu una porta frontal amb motllura que defineix un fals arc de mig punt. Maçoneria vista a la primera planta i revocada i emblanquinada la segona, en la qual mostra tres finestrals geminats, que formen sis arcs de mig punt. Coberta de teula a dues vessants amb petita espadanya que corona la façana.

## Enllaços externs

* «Església parroquial de Paüls». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església parroquial de Sant Bartomeu (Agullent)

L'església parroquial de Sant Bartomeu és una església situada al carrer de l'Església, al municipi d'Agullent. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.24.004-003.
Va ser erigida com a parròquia al segle xv.
El seu exterior és discret i sobri. El temple es va construir als segles xiv i XV. El seu interior, inicialment d'estil renaixentista, va ser redecorat en barroc valencià als segles XVII i XVIII. Alberga un retaule atribuït a l'escola de Joan de Joanes.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 http://archivalencia.org/contenido.php?a=87&pad=87&modulo=64&id=174&v=63 Arxivat 2015-09-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://valldalbaida.com/index.php?option=com_content&view=article&id=904:monumentos-agullent-c&catid=257:monumentos-c&Itemid=305&lang=ES Arxivat 2015-02-20 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.turismeagullent.com/ca/monuments/
# Església parroquial de Sant Jaume Apòstol (Albatera)

L'església parroquial de Sant Jaume Apòstol és un edifici històric de la localitat d'Albatera (Baix Segura, País Valencià). Data de principis del segle xviii i s'ubica al centre de la població. Té categoria de Bé de Rellevància Local amb el codi 03.34.005-001.
D'estil barroc llevantí, la construcció es va concloure l'any 1729. És obra de l'arquitecte Miquel de Francia Guillén, a encàrrec de Gaspar de Rocafull i Boïl, primer comte d'Albatera. La portada, per la seua banda, és obra dels escultors Tomàs i Martínez, de data posterior, entre 1753 i 1755, per la qual cosa ja intueix notes del rococó francès.
El temple és un dels edificis centrals d'Albatera, i ocupa una illa de cases en el nucli urbà, en la denominada plaça de l'església. Consta d'una sola nau, amb quatre capelles a cada costat, entre contraforts. Té planta de creu llatina i sobresurt una caúpula sobre petxines amb tambor, que il·luminen el creuer. A les capelles laterals hi ha finestres en les llunetes. Compta amb una planta en semisoterrani, on s'hi troba, entre d'altres espais, la cripta.
Pel que fa a la decoració, s'hi alterna la pedra vista en dovelles i pilastres, amb els tons ocres en paraments. El presbiteri té dues torres de rajola, de planta quadrada, mentre que la portada presenta dos cossos.
El retaule de l'altar major original estava fet en fusta i reproduïa dos conjunts de parells de columnes llises de capitell compost, en el que s'emmarcavaen el sagrari i l'escultura de Sant Jaume Apòstol, patró de la vila. A la part superior hi ha una pintura de la Santíssima Trinitat dels segle xviii.

## Referències

* ↑ http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1473&lang=ca Fitxa BIC de l'església de Sant Jaume Apòstol

## Enllaços externs

* Pàgina web de la parròquia
# Arc musical

L'arc musical és un instrument musical conformat per una corda tensada entre els extrems d'una barra corbada, generalment de fusta. En la classificació d'instruments musicals Hornbostel-Sachs, és un cordòfon simple, la corda del qual pot ser pinçada, fregada o percudida.
Aquest instrument musical té una forma semblant a l'arc que s'usa com a arma i, de fet, es desconeix si aquest va ser o no el seu primer ús. Les pintures rupestres de la Gruta de Trois Frères, al sud de França, datades al voltant de mil·lenni XV aC, mostren un ritual on un arc ja va ser utilitzat com a instrument musical. Aquest fet fa que alguns estudiosos considerin l'arc musical el primer instrument de corda utilitzat per l'ésser humà. El que sí que se sap de cert, és que s'utilitza des de temps remots i en diversos continents.
Els tipus d'arc musicals més corrents són l'arc a terra, l'arc de boca i l'arc de carabassa. El primer consta d'una tija o pal clavats a terra i una corda fixada per un extrem a la tija o pal i per l'altre a una membrana, sovint feta d'escorça, que cobreix un petit forat fet a terra. En l'arc de boca, el músic utilitza la boca com a ressonador, i en el cas de l'arc de carabassa, és aquesta la que fa la funció de caixa de ressonància.
Els arcs musicals encara s'utilitzen en nombroses cultures, i en diferents zones del món. El berimbau, un arc musical d'Angola i Brasil, guanya adeptes progressivament a conseqüència de la seva associació amb la capoeira. Als Estats Units, l'arc musical va ser importat pels esclaus africans. També es pot trobar entre els indis dels Apalatxes, on li diuen arc de boca.

## Referències

* ↑ «Arc musical». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2002. ISBN 84-412-0232-X.

## Enllaços externs

* http://www.noteworthyjohn.com/CaFMouthbow.htm
* http://www.collectibleviolins.com/album/hillbow Arxivat 2011-02-05 a Wayback Machine.
* http://www.cradleboard.org/curriculum/powwow/supplements/mouthbow.html
# Estany de Mas Mateu

L'Estany de Mas Mateu és un estany alimentat per aigües del freàtic. La inundació és temporal i la major part de la seva superfície està ocupada actualment per plantacions de plàtans, pollancres i altres conreus.
Hi ha una petita freixeneda al sector més inundat, que es pot identificar com a hàbitat d'interès comunitari prioritari 91E0 (Vernedes i altres boscos de ribera afins) (Alno-Padion), i restes de prats de dall (Arrhenatherion elatioris). Els arbres més comuns són el freixe (Fraxinus angustifolia), el gatell (Salix cinerea ssp.oleifolia) i l'om (Ulmus minor). Els acompanyen espècies com Galium palustre, Equisetum telmateia, E. arvense, Ranunculus repens, Juncus articulatus, Cyperus eragrostis, Sparganium erectum, Carex remota, Carex pendula, C. vulpina, Carex hirta, Iris pseudacorus, etc, i sota les aigües, hidròfits com Callitriche stagnalis i Polygonum amphibium. Com a curiositat, se sap que en aquest espai s'hi cultivà arròs entre els anys 1943 i 1946.
L'expansió dels conreus i la sobreexplotació dels aqüífers són els factors que han afectat i segueixen afectant negativament l'espai.

## Referències

* 1 2 «Estany de Mas Mateu». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 18 de febrer 2015. [Consulta: 17 febrer 2015].
# Arsenovanmeersscheïta

L'arsenovanmeersscheïta és un mineral de la classe dels arsenats. Rep el seu nom per ser l'anàleg amb arsènic de la vanmeersscheïta, la qual rep el seu nom de Maurice Van Meerssche, professor de cristal·lografia de la Universitat Catòlica de Lovaina (Bèlgica). Va ser aprobada com a espècie per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006.

## Característiques

L'arsenovanmeersscheïta és un uranil arsenat de color groc de fórmula química U$^{4+}$(UO₂)₃(AsO₄)₂(OH)₂·4H₂O. És una espècie que cristal·litza en el sistema ortoròmbic, amb simetria piramidal mm2. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'arsenovanmeersscheïta pertany a «08.EC: Uranil fosfats i arsenats, amb relació UO₂:RO₄ = 3:2» juntament amb els següents minerals: françoisita-(Nd), phuralumita, upalita, françoisita-(Ce), arsenuranilita, dewindtita, kivuïta, fosfuranilita, yingjiangita, dumontita, hügelita, metavanmeersscheïta, vanmeersscheïta, althupita, mundita, phurcalita i bergenita.
Ha sigut trobada únicament al dipòsit d'urani de la vall de Krunkelbach, a Menzenschwand (Selva Negra, Baden-Württemberg, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Arsenovanmeersscheite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ «Arsenovanmeersscheite» (en anglès). Mineralienatlas. [Consulta: 14 octubre 2015].
# Artesania terapèutica

L'Artesania terapèutica és tot aquell treball fet a mà per a fer objectes que provoca un benestar corporal i mental a una persona que té algun problema somàtic, psíquic o ambdós. Aquesta teràpia és utilitzada pels terapeutes ocupacionals per a rehabilitar a malalts i gent amb lesions.
L'artesania és el conjunt de les arts realitzades totalment o parcialment a mà que requereix destresa manual i artística per a realitzar objectes funcionals o decoratius. Per la raó de què requerisca destresa manual, els treballs d'artesania s'utilitzen com a teràpia ocupacional. Així per exemple, molts malalts realitzen treballs per a enfortir els músculs o per a adquirir habilitat amb un membre artificial. També serveix com a teràpia en diversos trastorns mentals, proporcionant una via per a expressar els sentiments. L'artesania facilita a les persones discapacitades la possibilitat d'ocupar el seu temps i distraure l'atenció dels seus problemes.

## Referències

* ↑ «Teràpia ocupacional Finestrelles - Persones amb discapacitat intel·lectual». [Consulta: 3 juliol 2019].