# Anton Reicha

Anton (o Antonín o Antoine) Reicha (o Rejcha) (Praga, 26 de febrer de 1770 – París, 28 de maig de 1836) fou un compositor nascut txec i nacionalitzat francès. Va ser flautista en la seua joventut i un influent teòric. Actualment és especialment recordat per la seua contribució a la música per a quintet de vent, i l'experimentació amb mesures imparelles.

## Vida

Va rebre la primera formació musical del seu oncle, Josef Reicha, un virtuós violoncel·lista Reicha va traslladar-se a Bonn amb la seua família el 1785, on va ser intèrpret de flauta a la Hofkapelle sota la direcció del seu oncle i del mestre de capella Andrea Luchesi al costat del llavors jove violista Ludwig van Beethoven, que va esdevenir el seu amic durant tota la vida. Després de cinc anys a Hamburg i dos a París, Reicha va instal·lar-se a Viena el 1801, on va establir amistat amb Haydn, va conrear la relació amb Beethoven, i va prendre lliçons dels millors professors vienesos, Johann Georg Albrechtsberger i Antonio Salieri.
Reicha es va establir permanentment a París el 1808 on va atènyer el 1818 la plaça de professor de contrapunt i fuga al Conservatori de la ciutat. Molts dels compositors capdavanters del romanticisme va tenir infinitat d'alumnes i fou un gran admirador i també alumne i que el lloà molt en Jaques Auguste Delaire. La seua influència es va transmetre més enllà de la seua vida a través dels seus texts, especialment el Traité de haute composition musicale. Durant alguns anys el va substituir en aquesta funció el compositor i teòric de la música, francès, August Barbereau.

## Obres

És recordat avui dia per la seua substancial contribució a la literatura per a quintet de vent, vint-i-cinc obres escrites a París entre el 1811 i el 1820, que van gaudir de gran difusió arreu d'Europa. Reicha va reivindicar en les seues memòries que els seus quintets de vent van omplir un buit: "En aquell temps, hi havia una absència de bona música per a quintet de vent, simplement perquè els compositors en desconeixien la tècnica.". Avui dia alguns dels quintets de vent de Reicha s'interpreten regularment i tots han estat gravats.
Va compondre de manera prolífica moltes altres obres, incloent-hi vuit simfonies, algunes amb els moviments connectats des del punt de vista temàtic, set òperes, música per a piano, dos conjunts de variacions i un conjunt de treta-sis fugues; sonates per a violí i trios amb piano, cinc quintets per a vent i corda, 24 trios per a tres trompes (Op.82, publicats a París, 1815); deu quintets de corda, quatre quintets per a violoncel sol i quartet de corda i sis per a quartet de corda i una segona viola; almenys trenta-set quartets de corda, dels quals només tres van ser interpretats durant el Segle XX. Els vuit quartets de corda de Viena (1801-5) es troben entre les seues obres més importants. Tot i ser llargament ignorats després de la seua mort, van ser obres molt influents durant la seua vida, deixant la seua empremta sobre els quartets de Beethoven i Schubert. La primera edició moderna de les partitures dels quartets de Viena va ser publicada en juny de 2006].
Els seus escrits teòrics van ser:
* Traité de mélodie (1814);
* Cours de composition musicale (1818);
* Traité de haute composition musicale (2 vols. 1824–1826; amb traducció alemanya de Carl Czerny apareguda al voltant del 1835). La seua obra principal.
* L'art du compositeur dramatique (4 vols., 1833). Tractat de la composició d'òpera que subministra informació sobre les tècniques d'interpretació del seu temps.

## Alumnes d'Anton Reicha

* Emile Douai,
* Henri-Louis Blanchard,
* Louis François Dauprat,
* Henri-Catherine-Camille, Comte de Ruolz,
* Mezerai,
* Franz Liszt,
* Louis Hector Berlioz,
* els parisencs Louise Farrenc, i Eugène Sauzay.
* Charles Gounod breument,
* César Franck,
* Adolphe Vogel,
* el bordelès Jean-Henri Ravina
* el belga Albert Grisar,
* Amédée Méreaux
* Jean-Baptiste Guiraud (1803-1883),
* Alphonse Le Duc (1804 - 1868).

## Bibliografia

* (anglès) Olga Šotolová, Antonín Reicha: A Biography and Thematic Catalogue. Deryck Viney, translator. Supraphon, Prague, 1990.

## Referències

* ↑ . El seu concert per a violoncel Op. 4 s'interpreta en l'actualitat i ha estat gravat.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 2095, (ISBN 84-239-4517-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1093. (ISBN 84-239-4508-1)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 316. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 849 (ISBN 84 239-4552-9)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23. pàg. 334 (ISBN 84-239-4523-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 1116 (ISBN 84-239-4579-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 1351 (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 879 (ISBN 84 239-4534-0)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 555. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, volum II, pàg. 691. (ISBN 84-7291-255-8)

## Enllaços externs

* (anglès) Ron Drummond, "Els Quartets de corda d'Anton Reicha"
* (anglès) Breu referència de la música clàssica txeca
* (anglès) Anton Reicha Arxivat 2006-02-18 a Wayback Machine.
* (neerlandès) Klassiekemuziek: Anton Reicha Arxivat 2005-11-18 a Wayback Machine.