OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ofegar (cuina)

Es diu ofegar a assaonar o fregir lleugerament una vianda, tallada en trossos petits, a foc lent, sense aigua i molt tapada, perquè es penetri de mantega o oli.
Segons el Diccionari català-valencià-balear, 'ofegar' ve del llatí offĭcare, variant del clàssic offōcare, amb el mateix significat.

## Referències

* ↑ «Ofegar». Termcat. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ Alcover-Moll. «"Ofegar"». Diccionari català-valencià-balear. IEC - Institució Francesc de Borja Moll. [Consulta: 28 febrer 2025].
# Parc Natural Comana

El Parc Natural Comana (en romanès: Parcul Natural Comana) és una zona protegida (parc natural categoria V UICN) situada a Romania, al territori administratiu del comtat de Giurgiu.

## Vegeu també

* Àrees protegides de Romania

## Referències

* ↑ protectedplanet.net - Comana Natural Park (location) Arxivat 2014-02-20 a Wayback Machine.; retrieved on June 10, 2012
# Diari d'una nimfòmana

Diari d'una ninfómana (títol original en castellà: Diario de una ninfóman) és una pel·lícula espanyola de 2008 dirigida per Christian Molina i basada en la novel·la autobiogràfica de Valérie Tasso. Fou rodada a Barcelona. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Val té 28 anys, és una dona atractiva amb estudis universitaris i una situació econòmica acomodada. La seva característica principal és la seva gran curiositat sexual, que la converteix en una dona alliberada que busca constantment noves experiències que sadollin aquesta addicció. El que la porta a ficar-se al llit amb qui vol i quan vol, aquest fet tindrà els seus aspectes positius i negatius, ja que després de totes aquestes experiències Val converteix el sexe en la seva forma de vida, es tracta d'una droga per a ella, a través de la qual trobarà un tortuós amor i arribarà a exercir la prostitució, en tots dos casos sofrint situacions extremes que la faran sofrir i replantejar-se la seva vida.

## Polèmica en la presentació a Espanya

El cartell anunciador de la pel·lícula mostrava a una dona introduint-se una mà per sota de les calces, per la qual cosa no va ser acceptat per l'empresa concessionària de la publicitat en bescanviadors i marquesines de transport públic de Madrid amb motiu del seu llançament en Espanya a l'octubre de 2008. El director va manifestar: "Ens va deixar mutilats i censurats a Madrid, la qual cosa ens preocupa perquè és el lloc on pensàvem vendre més entrades". L'Ajuntament de Madrid es va defensar dient que els productors no van acceptar posar la qualificació per edats en el cartell. D'altra banda, la cadena d'emissores catòliques COPE també va prohibir la campanya publicitària en les seves emissores associades.

## Repartiment

* Belén Fabra: Valérie Tasso
* Leonardo Sbaraglia: Jaime
* Llum Barrera: Sonia
* Ángela Molina: Cristina
* Geraldine Chaplin: Marie Tasso
* Pedro Gutiérrez: Hassan
* José Chaves: Pedro
* Jorge Yaman: Íñigo
* Antonio Garrido: Giovanni
* Nilo Mur
* Natasha Yarovenko: Mae

## Nominacions
### Premis Gaudí de 2009

| Categoria | Nominat | Resultat |
| Millor muntatge | Luis de la Madrid | Nominat |
| Millor actriu secundària | Llum Barrera | Nominat |
| Millor actriu principal | Belén Fabra | Nominat |

## Referències

* ↑ «"Diario de una ninfómana": la censura de su cartel asegura la promoció» (en castellà). ElImparcial.es, 14ooctubre 200. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «Diari d'una nimfòmana». Éesadir.cat. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «Diario de una nimfómana» (en castellà). Fotogramas.es. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «Los dos carteles 'light' que tampoco fueron aceptados por el Ayuntamiento de Madrid» (en castellà). 20Minutos.es, 15-10-2008. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «El cartel de 'Diario de una ninfómana', "censurado" en Madrid y por la COPE» (en castellà). 20Minutos.es, 14-10-2008. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «Diario de una ninfómana». AcadèmiadelCinema.cat. [Consulta: 14 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Diari d'una nimfòmana a Goita què fan, ara!
# Fortún Jiménez

Fortún Jiménez Bertandoña (? - 1534) va ser un navegant de la península ibèrica, el primer europeu a desembarcar a la península de Baixa Califòrnia. Tot i que es considera a Hernán Cortés com el descobridor d'aquesta península, en realitat el primer europeu que la va veure i hi va desembarcar fou Jiménez el 1534, tot i que sempre pensà que havia arribat a una illa.

## Biografia
### Exploració del Pacífic

Jiménez anava a bord de la Concepción, vaixell propietat d'Hernán Cortés, i que estava comandat pel capità Diego de Becerra. Aquesta era una de les dues naus que Hernán Cortés va enviar el 1533, poc després de la conquesta de Tenochtitlán, en un segon viatge d'exploració de la Mar del Sud. L'altra nau era la San Lázaro, comandada pel capità Hernando de Grijalva.
L'expedició va salpar de l'actual port de Manzanillo el 30 d'octubre de 1533. El 20 de desembre les naus es van separar: la San Lázaro, que s'havia avançat, va esperar en va la Concepción durant tres dies i en no veure-la es va dedicar a explorar l'oceà Pacífic, tot descobrint l'arxipèlag de les illes Revillagigedo. A bord de la Concepción el navegant i segon a bordt, Fortún Jiménez, s'havia amotinat, assassinant el capità Diego de Becerra mentre dormia. No tingué contemplacions amb els fidels al capità, abandonant-los en les costes de Michoacán.

### Descobriment de la península

Fortún Jiménez va navegar cap al nord-oest seguint la costa i en algun moment va girar cap a l'oest fins a arribar a una afable badia, on en l'actualitat hi ha la ciutat i port de La Paz. Allà es pensà que havia arribat a una illa, quan en realitat es trobava a península de Baixa Califòrnia. La zona era habitada per indis que anaven mig despullats i parlaven una llengua desconeguda.
La tripulació va reaccionar forçant les dones i saquejant les seves propietats, on abundaven les perles que els natius extreien de la badia.
Fortún Jiménez i els acompanyants no van atorgar cap nom als indrets que van descobrir. Serien altres exploradors els que donarien nom als llocs visitats per Fortún Jiménez.

### La seva mort

L'abús de les dones per part de la tripulació, unit al saqueig al qual es van dedicar, van provocar un violent enfrontament amb els nadius que va acabar amb la mort de Fortún Jiménez i alguns dels seus companys. Els supervivents es van retirar i van aconseguir arribar fins a la Concepción. Després van navegar erràticament durant diversos dies fins a arribar a les costes de l'actual estat de Jalisco, on es van trobar amb els subalterns de Nuño Beltrán de Guzmán, que van requisar la nau i els van empresonar.

## Bibliografia

* Caughey, John W. California, second edition (Englewood: Prentice-Hall, 1953), 45-46.
* Chapman, Charles E. A History of California: The Spanish Period (Nova York: The MacMillan Co., 1921), 50-51.

## Vegeu també

* Hernán Cortés
* Bartolomé Ferrer
* Francisco de Ulloa
* João Rodrigues Cabrilho
* Sebastián Vizcaíno
* Baixa Califòrnia Sud
# Baraolt

Baraolt (pronunciat en romanès: [baraˈolt] ; hongarès: Barót, pronounced [ˈBɒroːt]) és una ciutat i un districte administratiu del comtat de Covasna (Romania). Es troba a la terra de Székely, una regió etno-cultural a l'est de Transsilvània. La ciutat fou esmentada per primera vegada com a assentament el 1224. Administra cinc pobles:
* Biborțeni / Bibarcfalva
* Bodoș / Bodos
* Căpeni / Köpec
* Micloșoara / Miklósvár
* Racoșul de Sus / Felsőrákos

## Demografia

Segons el cens del 2011, Baraolt té una població de 8.567 habitants i una majoria hongaresa Székely absoluta 8.213 (96%) hongaresos, 237 (3%) romanesos, 100 gitanos, 15 més). Aproximadament el 47,9% dels habitants de la ciutat s'adhereixen a l'església reformada hongaresa, mentre que el 29,9% segueixen el catolicisme romà, el 16,8% es consideren unitaris i el 2,6% són ortodoxos romanesos. Segons el cens del 2011, la composició ètnica de la ciutat era la següent: Székely Hungarian formava (9.271 (95,87%) hongaresos, 300 (3,1%) romanesos, 84 gitanos, 15 més).
La ciutat té un institut i un hospital provincial amb 82 llits. Les especialitats de l’hospital inclouen medicina interna, cirurgia, obstetrícia i ginecologia i pediatria; també té un servei d’accidents i emergències.

## Referències

* ↑ «Census data 2011». Arxivat de l'original el 2012-04-17. [Consulta: 11 març 2012].

## Enllaços externs

* (en romanès) About the town on Covasna County's Prefecture's Site Arxivat 2012-03-30 a Wayback Machine.
* (en hongarès) About the town on Covasna County's Council's site
# Anna Ferrer Santacana

Anna Ferrer Santacana (El Vendrell, 31 de desembre de 1999) és una portera d'hoquei sobre patins catalana.
Formada al planter del Club d'Esports Vendrell, posteriorment competí amb el Club Patí Vila-sana, amb el qual debutà a la Lliga femenina. La temporada 2021-22 fitxà pel Martinelia Manlleu, proclamant-se campiona de la Copa de la Reina. L'any següent s'incorporà a l'Esneca Fraga. Amb el club fragatí guanyà la Lliga de Campions de la WSE (2024), primer títol de l'entitat, i aconseguí el subcampionat de l'OK Lliga. A més, rebé el Trofeu Carles Trullols com a millor portera de la temporada 2023-24 i fou seleccionada en el quintet ideal. Internacional amb la selecció espanyola des de 2018, s'ha proclamat campionat d'Europa en tres ocasions (2018, 2021, 2023). Amb la selecció catalana participà a la GoldenCAT 2023.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga de Campions de la WSE (2023-24)
* 1 Copa espanyola d'hoquei sobre patins (2022)

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent al Campionat del Món d'hoquei sobre patins femení: 2024

## Referències

* ↑ Bros, Marta. «Anna Ferrer: «L'ambient era brutal fins que va arribar l'huracà»». Diari Més, 20-11-2018. [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ Guijarro, Eric. «El 'penedesenc' Fraga es proclama campió d'Europa». RTV Vilafranca, 30-04-2024. [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ Camps, Albert. «Escollits els cincs ideals de l'OK Lliga femenina i masculina». L'Esportiu, 10-07-2024. [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «Anna Ferrer, del Vila-sana, campiona d'Europa d'hoquei sobre patins amb la selecció espanyola». Segre, 01-11-2018. [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «Les convocades per Catalunya per a la GoldenCAT». Federació Catalana de Patinatge, 15-06-2023. [Consulta: 11 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Anna Ferrer Santacana - RinkHockey.net
# Diglossa

Diglossa és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 18 espècies:
* Punxaflors ullgroc (Diglossa glauca Sclater, PL & Salvin, 1876)
* Punxaflors blavós (Diglossa caerulescens Sclater, PL, 1856)
* Punxaflors emmascarat (Diglossa cyanea Lafresnaye, 1840)
* Punxaflors anyil (Diglossa indigotica Sclater, PL, 1856)
* Punxaflors rovellat (Diglossa sittoides d'Orbigny & Lafresnaye, 1838)
* Punxaflors plumbi (Diglossa plumbea Cabanis, 1861)
* Punxaflors de ventre canyella (Diglossa baritula Wagler, 1832)
* Punxaflors de bigotis (Diglossa mystacalis Lafresnaye, 1846)
* Punxaflors setinat (Diglossa lafresnayii Boissonneau, 1840)
* Punxaflors ventre-rogenc (Diglossa gloriosissima Chapman, 1912)
* Punxaflors dels tepuis (Diglossa duidae Chapman, 1929)
* Punxaflors gros (Diglossa major Cabanis, 1849)
* Punxaflors de Veneçuela (Diglossa venezuelensis Chapman, 1925)
* Punxaflors de flancs blancs (Diglossa albilatera Lafresnaye, 1843)
* Punxaflors carboner (Diglossa carbonaria d'Orbigny & Lafresnaye, 1838)
* Punxaflors gorjanegre (Diglossa brunneiventris Lafresnaye, 1846)
* Punxaflors de Mérida (Diglossa gloriosa Sclater, PL & Salvin, 1871)
* Punxaflors negre (Diglossa humeralis Fraser, 1840)
Les quatre primeres espècies s'incloïen al gènere Diglossornis.

## Referències

* ↑ «Diglossa (Diglossa sp.) - Avibase». [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Diglossa Wagler, 1832» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 19 febrer 2025].
# Geospizopsis

Geospizopsis és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Frigil plebeu (Geospizopsis plebejus Tschudi, 1844)
* Frigil plumbi (Geospizopsis unicolor d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)

## Referències

* ↑ «Geospizopsis (Geospizopsis sp.) - Avibase». [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Geospizopsis Bonaparte, 1856» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 19 febrer 2025].
# Aguarunichthys torosus

Aguarunichthys torosus és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 34,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cenepa (conca del riu Amazones al Perú).

## Referències

* 1 2 Stewart, D. J., 1986. Revision of Pimelodina and description of a new genus and species from the Peruvian Amazon (Pisces: Pimelodidae). Copeia 1986 (núm. 3): 653-672.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Àrctia de jardí

L'àrctia de jardí (Arctia caja) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la subfamília Arctiinae, família Erebidae, pròpia de la regió Holàrtica.

## Descripció

Té una envergadura alar de 45 a 65 mil·límetres. El disseny de les ales varia: les ales davanteres són de color marró amb un patró blanc (que no obstant això pot faltar); en canvi les ales posteriors són de color taronja amb un patró de punts negres.
Els patrons visibles serveixen com a advertència pels depredadors, ja que els líquids corporals de l'arna són verinosos. Els seus efectes no són encara completament coneguts, però se sap que contenen quantitats d'èsters de colina neurotòxics que actuen interferint amb el receptor d'acetilcolina.
Els colors també són ideals per als temibles depredadors com les aus petites: la papallona normalment oculta les seves ales posteriors sota les críptiques ales anteriors quan està descansant. Si percep una amenaça, mostra el color vermell i s'allunya volant. D'aquesta manera, es confon amb èxit i espanta als depredadors.
Hi ha moltes aberracions (variants del patró i color), obtinguts en part artificialment i en part per casualitat. Oberthür esmenta uns 500 variants diferents que es mostren en 36 figures. Seitz dona compte d'algunes aberracions amb nom.

## Història natural

Prefereix llocs humits, per la qual cosa és particularment comuna en valls fluvials així com en jardins i parcs. És nocturna i pot veure's normalment volant al voltant d'una font de llum. La larva té pèls llargs de color distintius i s'observa amb freqüència. Assoleix els 6 cm de llargada i fa el mort quan està en perill. Els adults són més comuns de juny a agost, en jardins, parcs, prats, pastures i zones de matolls.
Les femelles fan la posta a partir del juliol. Els ous de color blanc blavós són dipositats en les superfícies inferiors de les fulles. Les larves es desclouen a l'agost. Passen l'hivern a terra en llocs protegits i pupen de juny a juliol de l'any següent. Els imagos surten entre juliol i agost.
Les larves s'alimenten de diverses classes de plantes no llenyoses, així com arbustos i arbres. Es troben especialment sobre gerdera, móra, viburn, xuclamel, bruc i ginestes.

## Distribució

Es troba per tota la zona paleàrtica, Europa fins a Lapònia, nord d'Àsia i a l'Àsia central; també a Amèrica del Nord. A les muntanyes (Tien Shan) aquesta espècie és trobada fins a 3000 metres d'altura.

## Galeria

* Arctia caja larva
* Arctia caja
* Arctia caja

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «BioLib - Arctia caja» (en anglès). [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ Seitz, A. Ed. (1912- 1913).
* Ebert, Günter (ed.) (1997): Die Schmetterlinge Baden-Württembergs. Vol.5: Nachtfalter III (Sesiidae, Arctiidae, Noctuidae). Ulmer Verlag, Stuttgart. ISBN 3-8001-3481-0
* Stevens, Martin (2005): The role of eyespots as anti-predator mechanisms, principally demonstrated in the Lepidoptera. Biol. Rev. 80(4): 573–588.

## Enllaços externs

* Lepiforumː Arctia caja
* Funetː Arctia caja
* Biodiversidad Virtualː Arctia caja (castellà)
# Apareiodon itapicuruensis

Apareiodon itapicuruensis és una espècie de peix de la família dels parodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques costaneres de Bahia (Brasil).

## Referències

* 1 2 Eigenmann, C. H., 1916. On Apareiodon, a new genus of characid fishes. Ann. Carnegie Mus. v. 10 (núms. 1-2): 71-76, Pls. 11-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Pavanelli, C.S., 2003. Parodontidae (Parodontids). p. 46-50. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J. C., 1977: Descrição de Apareiodon vittatus sp. n. do Rio Iguaçu e comentários sobre as espéces do gênero Apareiodon (Eigenmann, 1916) (Ostariophysi, Parodontidae). Revista Brasileira de Biologia v. 37 (núm. 2): 447-455.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pavanelli, C.S., 1999. Revisão taxonômica da Família Parodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Universidade Federal de São Carlos, Brasil, 332p. Tesi doctoral.
* Pavanelli, C. S. i H. A. Britski, 2003: Apareiodon (Eigenmann, 1916 (Teleostei, Characiformes), from the Tocantins-Araguaia basin, with description of three new species. Copeia 2003 (núm. 2): 337-348.
* Pavanelli, C. S., 2006: New species of Apareiodon (Teleostei: Characiformes: Parodontidae) from the Rio Piquiri, Upper Rio Paraná, Brazil. Copeia 2006 (núm. 1): 89-95.
* Roberts, T. R., 1974: Osteology and classification of the noetropical characoid fishes of the families Hemiodontidae (including Anodontinae) and Parodontidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 9): 411-472, Pl. 1.
* Scharcansky, A. i C. A. S. Lucena, 2008: Phylogenetic assessment of ultrastructural and histological characters of teeth in the Anostomoidea, Hemiodontidae and Parodontidae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Zootaxa Núm. 1948: 36-56.
* Starnes, W. C. i I. Schindler, 1993: Comments on the genus Apareiodon (Eigenmann) (Characiformes: Parodontidae) with the description of a new species from the Gran Sabana region of eastern Venezuela. Copeia 1993 (núm. 3): 754-762.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hiloquer

L'hiloquer (Hylochoerus meinertzhageni) és el membre salvatge més gran de la família dels súids (porcs i afins). És l'únic membre del gènere Hylochoerus. Els mascles poden mesurar fins a 2 metres de llarg i 1,1 metres d'alçada a l'espatlla i se sap que poden pesar fins a 273 kg. A diferència de la majoria d'espècies salvatges de súids, l'hiloquer té molts pèls al cos, tot i que tendeixen a estar menys marcats a mesura que l'animal envelleix. A la superfície són majoritàriament negres, tot i que els pèls més propers a la pell de l'animal són d'un color taronja fosc. Té unes orelles grans i puntades i els seus ullals són molt més petits que els del facoquer africà, però més grans que els del porc senglar dels matolls. Es troba en hàbitats forestals de l'Àfrica equatorial.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Espectre clar

L'espectre clar (Boyeria irene) és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels èsnids.

## Distribució

Es tracta d'un endemisme de l'oest del Mediterrani: es pot trobar en zones dels Alps, Itàlia, França, Espanya, Portugal, Marroc, Algèria i Tunísia.

## Hàbitat

Rierols i rius amb la llera, o almenys les ribes, ombrejades. Al sud de la distribució, només es troba en muntanya mitjana i alta, mentre que a Suïssa prefereix ribes de grans llacs.

## Període de vol

Vola de maig a octubre, amb un període més curt més al nord i amb màxims d'abundància entre juliol i agost.

## Comportament

Durant el dia sol caçar en zones a l'ombra mentre que al vespre surt a llocs més oberts.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 10 novembre 2021].
* 1 2 3 4 5 Dijsktra, Klaas-Douwe B.; Lewington, Richard. Guía de campo de las libélulas de España y de Europa (en castellà). Omega, 2014. ISBN 978-84-282-1602-9.
# Volcans de fang de Buzău

Els volcans de fang de Buzău (Vulcanii noroioși din Buzău en romanès) són un conjunt de paratges a la província de Buzău, Romania, on podem trobar volcans de fang o simplement emanacions gasoses del terra fruit de la presència petrolera al territori.
Podem delimitar 4 indrets:
* "Fierbătorile" de la Berca (a Berca)
* Vulcanii Noroioși de la Pâclele Mici (a Pâclele, Berca)
* Vulcanii Noroioși de la Pâclele Mari (a Scorțoasa)
* Vulcanii noroioși de la Beciu (a Beciu, Scorțoasa)
Els Vulcanii Noroioși de la Pâclele Mici i els Vulcanii Noroioși de la Pâclele Mari són àrees protegides i reserves naturals des del 2000 i també part de la xarxa Natura 2000.

## Referències

* ↑ «LEGE nr.5 din 6 martie 2000 privind aprobarea Planului de amenajare a teritoriului naţional - Secţiunea a III-a - zone protejate». Arxivat de l'original el 2020-04-24. [Consulta: 10 setembre 2017].
* ↑ Systems, Indaco «Regulamentul sitului Natura 2000 ROSCI0272 Vulcanii Noroioși de la Pâclele Mari și Pâclele Mici și al Rezervațiilor Naturale Vulcanii Noroioși Pâclele Mari, cod 2.261, și Vulcanii Noroioși Pâclele Mici, cod 2.262, din 07.07.2016» (en romanès). Lege5.

## Vegeu també

* Volcans de fang de l'Azerbaidjan

## Enllaços externs

* Història dels volcans (en romanès)