OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Silent 700

El model Silent 700, introduït el 1971, va ser una línia de terminals d'ordinador portàtils fabricats per Texas Instruments als anys 70 i 80. Silent 700s imprès amb un element escalfador de matriu de punts de 5 × 7 en un rotlle de paper sensible a la calor. Alguns models estaven equipats amb un acoblador acústic integrat i un mòdem que podia rebre dades a 30 caràcters per segon. Altres models es podien connectar directament als ordinadors a 300 bits per segon (bit/s), i de vegades s'utilitzaven com a consola del sistema on es conservaria un registre impresa de les activitats durant un període de temps.

## Capacitats locals

En alguns models s'hi van incloure un parell de dispositius de cartutx de cinta locals i les dades es podien editar, cinta a cinta, per a la seva posterior transmissió.

## Model 725

El Model 725 va afegir la possibilitat de canviar-seleccionar velocitats de bits de 110, 150 i 300, corresponents a 10, 15 o 30 caràcters per segon.

## Model 745

The Model 745 was introduced late 1975 as "the lightest-weight portable now available."

## 1200 bit/s

A mesura que la comunicació telefònica de 1200 bit/s es va fer més comuna entre els proveïdors de temps compartit, el Silent 700 es va enfrontar al problema que la seva tecnologia de capçal d'impressió simplement no podia "escalfar tots els punts" a 120 caràcters per segon. TI ho va resoldre als seus terminals de la sèrie 780 creant un capçal tèrmic de dos caràcters d'ample, que imprimia 60 parells de caràcters per segon. Això va permetre que la línia de productes sobrevisqués uns quants anys més en el nou entorn informàtic interactiu d'alta velocitat de mitjans dels anys vuitanta.

## Referències

* ↑ «TI Silent 700 terminal».
* ↑ Model 745 Portable Data Terminal.
* ↑ Chapter 5: «Silent 700 Electronic Data Terminals, Model 733».
* ↑ «TI Silent 700 terminal».
* ↑ Model 745 Portable Data Terminal.

## Enllaços externs

* Terminals de dades electròniques silenciosos 700 de Texas Instruments, juny de 1972 ( pdf )
* Terminals de dades electrònics silenciosos 700, 1976 ( PDF )
# Escut de Salàs de Pallars

L'escut oficial de Salàs de Pallars té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, una àguila bicèfala coronada de sable carregant al pit un escudet de gules amb 3 palles d'or posades en banda, i sobremuntada d'un castell d'or obert. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 3 de desembre de 1987, substituint l'escut antic.

## Interpretació

L'escut tradicional de la vila conté l'àguila bicèfala dels comtes de Pallars (amb l'escudet amb les palles, que són les armes parlants del comtat), ja que el castell de Salàs (del segle xi, també reproduït a l'escut) va pertànyer a aquest comtat, més endavant marquesat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Jussà

## Referències

* ↑ «DECRET 354/1987, de 3 de desembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Salàs de Pallars per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 932, 03-12-1987. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Samoa

L'escut de Samoa fou adoptat el 1962, arran de la independència de la part oest de l'arxipèlag de les illes Samoa (la part oriental continua sota administració nord-americana). Es tracta del mateix escut aprovat el 12 d'abril del 1951, quan Samoa Occidental era un territori en fideïcomís de les Nacions Unides administrat per Nova Zelanda, però canviant el sol ixent de la cimera per una creu.
Entre els elements que el componen, la palmera davant les ones representa l'arxipèlag de Samoa enmig del Pacífic, la creu llatina és símbol de la fe cristiana i la projecció azimutal i les branques són senyals extrets de la bandera de les Nacions Unides.

## Blasonament

D'atzur, la Creu del Sud formada per quatre estrelles grosses i una de més petita d'argent; al cap, d'argent, un mar d'ondes en forma de quatre faixes engrelades de sinople, on ressalta una palmera al natural.
L'escut porta acoblada una projecció azimutal de gules i està voltat per dues branques d'olivera de sinople passades en sautor. Les branques surten de darrere una cinta d'argent amb el lema nacional en samoà: FAʻAVAE I LE ATUA SAMOA ('Samoa se sustenta en Déu'), escrit en lletres majúscules de gules.
Com a cimera de l'escut, i ressaltant damunt la projecció azimutal, una creu llatina d'atzur perfilada d'argent i de gules, radiant, amb tres raigs de gules que es projecten des de cadascun dels angles.

## Escuts utilitzats anteriorment

* Escut de la Samoa Alemanya (1900-1914)
* Insígnia del Territori fiduciari de Samoa Occidental (1925-1951)
* Escut de Samoa Occidental (1951-1962)

## Enllaços externs

* Heraldry of the World – Escut de Samoa (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Samoa (anglès)

## Vegeu també

* Bandera de Samoa
# Escut de Santa Fe del Penedès

L'escut oficial de Santa Fe del Penedès té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una graella de sable amb el mànec a la punta; ressaltant sobre el tot una palma de sinople en faixa. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat l'11 de maig de 1994 i publicat al DOGC el 27 de maig del mateix any amb el número 1901.
La graella i la palma són els senyals tradicionals del poble, i són l'atribut de santa Fe, patrona de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'11 de maig de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Santa Fe del Penedès.» (pdf). DOGC num. 1901. Generalitat de Catalunya, 27-05-1994. [Consulta: 17 desembre 2012].
# Escut de Santander

L'escut de Santander (capital de Cantàbria) representa la conquesta de Sevilla per part de mariners càntabres a les ordres de l'almirall Ramón de Bonifaz l'any 1248. Hi figura la Torre del Oro sevillana, i la nau amb la qual Ramón de Bonifaz i els seus homes trencaren les cadenes que unien Sevilla amb Triana, el 3 de maig del 1248.
També s'hi pot apreciar els rostres dels patrons de Santander, Sant Madir i Sant Celoni, que foren decapitats a Calahorra durant la persecució de Dioclecià, quan van ser empresonats i se'ls va donar l'alternativa de renunciar a la seva fe o abandonar la professió militar. Segons la llegenda, els seus caps foren transportats des de l'Ebre en una barca de pedra per protegir les relíquies de l'avenç musulmà, i finalment travessaren l'illa de l'Horadada, a la badia de Santander.
Quan l'onze de gener del 1982 entrà en vigor l'Estatut d'Autonomia de Cantàbria, els símbols de l'escut de Santander foren adoptats com a part del nou Escut de Cantàbria, segons el que està disposat al Títol Preliminar d'aquest Estatut.
# Escut de Torrebesses

L'escut oficial de Torrebesses té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, dues torres acostades i obertes d'or, acompanyades al cap d'un món creuat d'argent cintrat de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 7 de juliol del 2008 i publicat al DOGC el 21 de juliol del mateix any.
Les dues torres són un senyal parlant relatiu a l'etimologia popular del topònim, que el fa derivar de torres bessones; de fet, Torrebesses ja tenia una torre a l'escut des del segle xix. També era tradicional l'ús del món, emblema de sant Salvador, el patró local.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2306/2008, de 7 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Torrebesses.» (pdf). DOGC num 5177, 07-07-2008. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Trondheim

L'escut de Trondheim (Sør-Trøndelag, Noruega) és un dels símbols de la ciutat i el municipi. Fou adoptat pel govern de la ciutat el 1899. És un disseny del 1897, però està inspirat en un segell medieval, documentat per primera vegada el 1344 però probablement més antic.
Representa, a l'esquerra, a un bisbe amb bàcul pastoral a la porta d'una església, i a la dreta, un rei amb una balança a la porta d'un castell. L'església i el castell descansen sobre un arc, sota del qual hi ha tres caps masculins. El rei i el bisbe simbolitzen l'estatus de Trondheim com a primera capital de Noruega i residència de l'arquebisbe. La balança podria representar l'equilibri de forces entre el poder monàrquic i l'eclesiàstic, i els tres caps al govern de la ciutat. Totes les figures són de color d'argent, sobre un camp atzur. L'escut està acabat amb una corona mural, també d'argent, de vuit merlets.
El segell original també contenia la inscripció en llatí SIGILLVM OMNIVM CIVIVM NIDROSIENSIS civitatis, que es tradueix com El segell dels ciutadans de la ciutat de Nidaros.

## Referències

* «Byvåpen og segl». Municipi de Trondheim. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 gener 2016].
# Escut de Valladolid

L'escut de Valladolid té la seva representació més antiga en l'any 1454, només amb les formes ondulades. L'escut hauria estat atorgat pel rei Enric IV de Castella, i els elements tindrien a veure amb elements relacionats amb fets històrics de la història de Valladolid.
Acabada la Guerra civil espanyola les autoritats franquistes van atorgar per decret de 17 de juliol de 1939 la Creu de Sant Fernando a la ciutat, màxima condecoració militar, en record per l'ajuda de la ciutat al Franquisme. El 1962 l'ajuntament de la població va permetre la incorporació de la creu al 'escut del club de futbol, el Reial Valladolid.

## Bandera

La bandera de Valladolid és de color carmesí amb l'escut de Valladolid situat al centre. Les cinc flames al·ludeixen segons alguns autors al greu incendi que va destruir la ciutat el 1561. Al voltant de les flames hi ha vuit castells en referència al seu passat com a seu de la cort de la Corona de Castella. L'escut està rematat per la corona reial i envoltat per la Creu de Sant Ferran

## Referències

* ↑ «DECRETO concediendo a la ciudad de Valladolid la Cruz Laureada de San Fernando». Boletín Oficial del Estado nº 199 de 18. Gobierno de España.
* ↑ «Boletín Oficial del Estado, 18/7/1939.». Arxivat de l'original el 2018-12-30. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ El Escudo del Real Valladolid Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine. realvalladolid.es

## Enllaços externs

* SEV. Bandera de Valladolid
# Escut de Vilaplana

L'escut oficial de Vilaplana té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r d'argent i 2n de sinople; ressaltant sobre la partició una vila de gules tancada de sable. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 13 d'abril de 2010 i publicat al DOGC número 5.620 el 3 de maig del mateix any.
Es tracta d'un escut parlant referit al nom de la localitat. De fet, durant el segle xix Vilaplana ja havia utilitzat diversos segells municipals on es representava un gran edifici o diversos edificis juxtaposats que simbolitzaven una vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1358/2010, de 13 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vilaplana.» (pdf). DOGC num. 5620, 03-05-2010. [Consulta: 4 maig 2010].
# Escut de l'Urgell

L'escut oficial de l'Urgell té el següent blasonament: Escut caironat: escacat d'or i de sable; ressaltant sobre el tot un pal ondat de sinople; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.
Va ser aprovat oficialment el 18 de gener del 1990. L'escacat d'or i de sable són les armes de l'antic comtat d'Urgell, que s'estenia per la comarca i més enllà. El pal ondat és un senyal distintiu per diferenciar-lo d'altres escuts comarcals amb les mateixes armes dels comtes d'Urgell, com la Noguera, el Pla d'Urgell o l'Alt Urgell, i es pot referir als rius que travessen la comarca, com el riu Sió o el riu Corb. La bordura representa els quatre pals de l'escut de Catalunya.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* 1 2 «Anunci d'aprovació de l'escut heràldic comarcal de l'Urgell». DOGC, 31-01-1990. Arxivat de l'original el 2022-12-25 [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ Solutions, Ebasnet Web. «IMATGE GRÀFICA». [Consulta: 25 desembre 2022].
# Escut de la Unió Soviètica

L'escut de la Unió Soviètica mostra els tradicionals símbols soviètics de la falç i el martell sobre un globus terraqüi, que és abraçat per dos feixos de blat envoltats per una cinta vermella amb el lema de l'URSS escrit en els diferents idiomes de les Repúbliques de la Unió Soviètica, en ordre invers al que són citades en la Constitució de l'URSS. Dintre dels feixos i sota el globus apareix un sol radiant, representant de l'avenir, i damunt del conjunt una estrella roja de cinc puntes.
L'escut va ser adoptat el 1924 i es va utilitzar fins a la desintegració de l'URSS l'any 1991. Tècnicament parlant, es tracta d'un emblema i no d'un escut d'armes, ja que no respecta les normes heràldiques. No obstant això, en rus sempre ha estat anomenat герб (guerb), la paraula utilitzada per als escuts d'armes tradicionals.
La versió utilitzada el 1991 tenia el lema de l'URSS en 15 idiomes, després que, el 1956, l'RSS Carelo-Finlandesa fos integrada a la RSFS de Rússia com a República Socialista Soviètica Autònoma de Carèlia.
Cada República Socialista Soviètica i cada República Socialista Soviètica Autònoma tenien els seus propis escuts d'armes, clarament inspirats en el de la Unió Soviètica. L'escut de l'URSS també va servir de base per a molts altres escuts d'estats socialistes, com la República Federal Socialista de Iugoslàvia i la República Democràtica Alemanya.

## Emblemes

* Emblema de la Unió Soviètica (1923–1929)
* Emblema de la Unió Soviètica (1929–1936)
* Emblema de la Unió Soviètica (1936–1946)
* Emblema de la Unió Soviètica (1946–1956)
* Emblema de la Unió Soviètica (1956–1991)
# Escut de la capella de Sant Gaietà

L'Escut de la capella de Sant Gaietà és una obra de Castellterçol (Moianès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'escut està situat em una llinda encastada en el mur de migdia de la capella. Al voltant té una inscripció en llatí que fa referència a la indústria del gel: "Fred, gel, glaç i neu beneïu el Senyor". En l'escut es representa una ala de la família Sala.

## Història

Aquesta llosa procedeix probablement d'un pou de glaç, fet al segle xvii, situat cap a l'anomenada font de la Vinyota. La seva presencia denota la gran importància que el comerç del glaç tenia en aquells moments. Possiblement va ser afegida a la capella l'any 1883, data de la seva restauració.

## Referències

* 1 2
# Escut de les Bahames

L'escut de les Bahames va ser aprovat el 7 de desembre de 1971, durant el període de l'administració britànica, i concedit per la reina Elisabet II; és obra de l'artista local Hervis L. Bain.
En camper d'argent, s'hi representa una nau damunt ones d'atzur i argent. El vaixell en qüestió és la Santa María de Cristòfor Colom, que va descobrir les Bahames en el seu primer viatge; de fet, l'illa de Guanahani fou el primer territori del Nou Món que va trepitjar el navegant. El cap, d'atzur, va carregat amb un sol ixent d'or, símbol del clima càlid pel qual són conegudes les illes i també una al·lusió al futur brillant del país.
Té com a suports els dos animals nacionals: un marlí a la destra i un flamenc a la sinistra, damunt una terrassa amb el lema nacional en anglès: FORWARD, UPWARD, ONWARD TOGETHER ('Endavant, amunt, enllà, tots plegats'). El marlí descansa sobre un mar d'ones i el flamenc sobre terra, com a representació de la geografia de les illes.
Com a cimera, un casc amb llambrequí d'or i d'atzur, somat d'un borlet dels mateixos colors on descansa una petxina rosa per damunt d'unes fulles de palma, senyals al·lusius a la fauna marina i la vegetació típiques de l'arxipèlag.

## Vegeu també

* Bandera de les Bahames

## Enllaços externs

* Govern de les Bahames – El símbol nacional (anglès)
* Heraldry of the World - Escut de les Bahames (anglès)
* Hubert Herald – Escut de les Bahames (anglès)
# Escut de les Valls de Valira

L'escut oficial de les Valls de Valira, aprovat el 31 de març del 2000, té el següent blasonament: Escut caironat; d'or, una vall de sinople carregada d'una faixa ondada d'argent, i sobremuntada d'un brau de sable. Per timbre una corona mural de poble. Les armes són parlants: tant la vall com la faixa ondada (que representa el riu Valira) fan referència al nom del municipi, creat el 1970 amb la unió d'Anserall (la capital), Ars, Civís, Arcavell i Bescaran. El brau de sable és el símbol de sant Sadurní, patró d'Anserall, i alhora fa al·lusió al monestir de Sant Serni de Tavèrnoles, situat dins el municipi.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 13 de març de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de les Valls de Valira.» ( PDF). DOGC num 3111, 13-03-2000. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell
# Escut del Comanador Fra Miquel Sabata

L'Escut del Comanador Fra Miquel Sabata és una obra d'Ascó (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la paret de Ca Rifa, al carrer Major. Es tracta d'un escut quadrat, mena de francès, però amb la bordura superior apuntada enlaire, sobre una creu de Malta, altrament dita de vuit puntes, -distintiu dels frares santjoanistes-. Sobre l'escut i encastada al braç de la creu es veu una corona d'infant. A la bordura de l'escut sis petits escuts mestres, a la part esquerra i centre inferior, amb banda diagonal i altres tres a la part dreta i centre superior. El camper de l'escut està sembrat amb cinc sabates en sautor.

## Història

S'han localitzat documents on el Comanador d'Ascó, Fra Miquel Sabata, exercí els anys 1619, 1635 i 1639.

## Referències

* 1 2
# Escut del Montmell

L'escut oficial del Montmell té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, un mont de tres penyes de sinople movent de la punta, el cim central, més alt que els altres dos, somat d'un castell d'or, i el de la destra, somat d'una església d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 20 de març del 2006 i publicat al DOGC el 3 d'abril del mateix any. L'escut és la representació de la serra del Montmell, amb el castell del Montmell dalt la Talaia (castell de la marca del Penedès que va pertànyer al bisbe de Barcelona, avui en ruïnes) i, més avall, la primitiva església romànica de Sant Miquel.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/845/2006, de 20 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi del Montmell.» (pdf). DOGC num 4606, 20-03-2006. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut del Transvaal

L'escut de la República de Transvaal estava dividit en tres camps: el primer de gules amb lleó descansant; el segon d'atzur amb un bòer daurat sostenint un fusell que reposa a terra; i a la part inferior un únic camp sinople amb un carro bòer daurat. Al mig, escudet de plata amb àncora daurada. Sobre l'escut una àliga daurada amb la vista a l'esquerra. A la part inferior una cinta daurada doblegada en tres parts, a cadascuna de les quals una de les paraules del lema nacional (en negre) "Eendragt, maakt, magt". A cada costat tres banderes de l'estat sostingudes per llances daurades.
De l'escut es coneixen diverses variacions i interpretacions, però el disseny essencial, datat el 1857, va romandre inalterat.
# Escut dels Estats Federats de Micronèsia

L'escut dels Estats Federats de Micronèsia, més aviat un segell que no pas un escut heràldic, fou adoptat el 1986.
De forma rodona, presenta un coco germinat flotant a l'oceà com a motiu central. Al cap hi ha quatre estrelles de cinc puntes que simbolitzen els quatre estats de la federació: Chuuk, Kosrae, Pohnpei i Yap. Al peu, una cinta amb el lema nacional en anglès: PEACE, UNITY, LIBERTY ('Pau, unitat, llibertat') i la data del 1979, l'any en què es va adoptar la Constitució. El segell és voltat per un cordó groc, la llegenda GOVERNMENT OF THE FEDERATED STATES OF MICRONESIA ('Govern dels Estats Federats de Micronèsia') i la vora exterior de color blau.
El símbol del coco germinat s'explica pel fet que moltes illes del Pacífic s'han poblat de palmeres a causa dels cocos abandonats a la platja, que hi han dut la llavor. A més a més, la copra és el principal producte agrícola de les illes.

## Vegeu també

* Bandera dels Estats Federats de Micronèsia

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut dels Estats Federats de Micronèsia (anglès)
# Escut dels Pallaresos

L'escut oficial dels Pallaresos té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, 3 palles d'or posades en faixa acompanyades a la punta d'una creu de Santa Tecla de sable. Per timbre una corona mural de poble.

## Disseny

La composició està formada per un escut caironat (escut quadrat recolzat sobre una de les arestes), que és la forma adoptada a Catalunya per al disseny oficial dels escuts cívics. El camper és de color verd (sinople), sobre el qual hi ha tres palles disposades horitzontalment (en faixa) de color groc (or), acompanyades a la part inferior (peu) d'una tau o creu de Santa Tecla negra (sable). S'acompanya, a la part superior, d'un timbre amb forma de corona mural. Les corones murals són el timbre genèric escollit per la Generalitat per timbrar els escuts cívics. En aquest cas és una corona de poble, formada per quatre torres i quatre portes, de les quals se'n veuen tres.

## Història

Va ser aprovat el 13 d'octubre de 1988 i publicat en el DOGC el 9 de novembre del mateix any. El nom del poble al·ludeix al comtat de Pallars, ja que tradicionalment es pensa que els seus habitants originaris procedien d'aquesta zona pirinenca. L'escut dels Pallaresos presenta un element agafat de les armes parlants del comtat, tres palles d'or. La creu de tau, o creu de santa Tecla, és l'atribut de la patrona de Tarragona, ja que el poble va pertànyer al territori forà de la ciutat, ja que era considerat un raval de Tarragona i l'església parroquial de Sant Salvador pertanyia a la Catedral de Tarragona. El símbol de la tau apareix en el segells del municipi d'entre 1805 i 1825. Altres municipis del Camp de Tarragona, com l'Albiol, Alió, la Selva del Camp o les Borges del Camp, també usen la tau en els seus escuts.

## Bandera

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb tres palles grogues disposades en banda amb la creu de santa Tecla negra a l'angle inferior del vol. Va ser publicat en el DOGC el 10 de juliol de 1991.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi dels Pallaresos.» (pdf). DOGC num 1066, 13-10-1988. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal dels Pallaresos.» (pdf). DOGC num. 1465, 18-06-1991. [Consulta: 25 juny 2010].

## Enllaços externs

* Els símbols dels ens locals de Catalunya. Recopilació dels primers 200 municipis catalans que tenen l'escut i la bandera oficialitzats. Presentació en powerpoint.