OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aisne (riu)

L'Aisne és un riu del nord de França de la conca del Sena. És el principal afluent de l'Oise. Neix al bosc d'Argonne, a Sommaise, al límit entre els departaments del Mosa i del Marne, i desemboca a l'Aisne a Compiègne, després de 356 km. Travessa els departaments del Mosa, Marne, Ardenes, Aisne i, en el seu tram final, Oise.
La seva conca comprèn 7.920 km². La part inferior del seu curs des de Condé-sur-Aisne és navegable. Amb moltes recloses i de classe I segons la norma de Freycinet, avui no és gaire important per al transport. El Canal des Ardenes segueix parcialment la vall de l'Aisne.
En llatí era conegut com a Axona. Segons Cèsar, era el límit del territori dels Rems. El 57 aC hi va tenir lloc la batalla de l'Axona. El nom és d'origen gal, i significaria «aigua». Té la mateixa etimologia que l'Essonne.

## Departements i principals viles que travessa

* Mosa. Vaubecourt, Triaucourt-en-Argonne
* Marne. Sainte-Menehould,
* Ardenes. Vouziers, Attigny, Rethel, Château-Porcien, Asfeld
* Aisne. Neufchâtel-sur-Aisne, Vailly-sur-Aisne, Soissons, Vic-sur-Aisne
* Oise. Attichy, Compiègne

## Principals afluents

Els principals afluents de l'Aisne són:
* Ante, 26 km
* Auve, 20 km
* Biesme, 29,1 km
* Tourbe, 23,6 km
* Aire, 125,6 km
* Vaux, 37,7 km
* Retourne, 45,3 km
* Suippe, 82 km
* Vesle, 139,5 km
* Crise, 23,5 km

## Referències

* 1 2 «L'Aisne» (en francès). Sandre. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ «Aisne». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ Longe, George. «Axona». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ Nègre, Ernest. Toponymie générale de la France (en francès). tom 1. Genève: Librairie Droz, 1990, p. 704. ISBN 978-2-600-02883-7.
# Aixabeba

L'aixabeba (també anomenat xabeba) és un instrument musical de vent o aeròfon. Acostuma a estar fet de canya, però també se'n poden trobar de fusta. Es considera precursora de l'actual flauta travessera, ja que el tub de l'instrument es col·loca en posició horitzontal als llavis de l'intèrpret, que la fa sonar a través de l'orifici lateral per on insufla aire. És probable que el nom de l'instrument provingui del mot àrab sababa ('jove' o 'nova') i que arribés a la península Ibèrica a través de l'Imperi Romà d'Orient.

## Referències

* ↑ «Vocabulari il·lustrat d'instruments musicals». Termcat. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ «Fundación Juaquín Díaz. Museo de la Música. Colección Luís Delgado» (en castellà). [Consulta: 7 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Museu de la Música de Barcelona (català)
Viccionari
# Aixella

L'aixella o axil·la és una regió del cos humà situada a la part inferior de la unió del tronc amb el braç. L'aixella està delimitada pel múscul pectoral major (per davant), pel múscul dorsal ample (per darrere), pel múscul serrat anterior (al mig) i per l'húmer (lateralment). Conté l'artèria axil·lar i la vena axil·lar, vasos i ganglis limfàtics, teixit connectiu i teixit adipós.
En aquesta zona creix pèl tant en homes com dones, a partir de l'adolescència. Les dones de diverses cultures com l'occidental sovint l'eliminen per no estar ben vist, però és mal vist en la comunitat viril no tenir borrissol axil·lar, ja que en diverses cultures això indica la seva manca de virilitat. Amb independència de la qüestió estètica, les aixelles són propenses a acumular mala olor a causa del suor, existint mecanismes per reduir, modificar o fins i tot evitar-ho, com l'asèpsia i productes desodorants.
Viccionari
# Ajoblanco

L'ajoblanco és una sopa freda i de color blanc típica d'Andalusia, especialment de Màlaga i Cadis.
Està feta de pa blanc, oli d'oliva, vinagre, aigua, all finament picat i ametlles picades. Se serveix molt freda i amb raïm moscatell.

## Altres sopes

* El gaspatxo andalús, la porra i el salmorejo són altres sopes fredes andaluses

## Enllaços externs

* Authentic Spanish Ajoblanco recipe
* A recipe for Ajoblanco Arxivat 2004-07-13 a Wayback Machine.
# Ajuntament d'Artés

L'Ajuntament d'Artés és la casa consistorial del municipi d'Artés (Bages). L'edifici forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici

És una construcció Civil, un edifici públic destinat a Casa de la Vila format per un gran espai rectangular cobert a doble vessant i que presenta, en la seva façana una de les parts més interessants i alhora una de les millor conservades. La façana, orientada a migdia és formada per un cos central rematat per un frontó triangular i flanquejat per dues a les laterals de la mateixa alçaria. Aquest cos central és marcat per una porta de llinda que marca l'eix de l'edifici amb dues pilastres de capitells corintis (els quals es repeteixen també al segon pis flanquejant la finestra), una balconada emmarcada per un frontó i el mateix tipus de pilars. L'escut de la vila presideix el frontó principal. Tot el conjunt és simètric i respon a una obra historicista que convina elements neoclàssics per aconseguir dignificat l'obra.

## Història

L'Ajuntament o Casa de la Vila d'Artés és una construcció del segle XX i concretament de l'any 1907; cal situar-la en un moment que el poble va viure uns anys de prosperitat econòmica com a fruit del procés d'industrialització que coincidí amb uns anys de gran explotació vinícola. Alhora que es construïa la nova casa de la Vila (l'antiga era dalt el poble, a prop de l'antiga església Parroquial), s'edificava també la nova parroquial, les escoles i un centre catòlic.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament d'Artés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Ajuntament de Brussel·les

L'Ajuntament de Brussel·les és un edifici situat a la Grand Place de Brussel·les, a Bèlgica.
La part més antiga de l'Ajuntament actual és la seva ala oriental. Aquesta ala, juntament amb un campanar petit, fou construïa des de 1402 a 1420 sota la direcció de Jacob van Thienen. Tanmateix, l'admissió dels gremis de diversos oficis al govern de la ciutat tradicionalment patrici probablement va comportar l'expansió de l'edifici. L'ala més curta es completava en cinc anys des que Carles l'Atrevit posés la seva primera pedra el 1444. L'ala dreta fou construïda per Guillaume de Voghel que el 1452 també construïa l'Aula Magna.
La torre, del 1449, és obra de Jan van Ruysbroeck. Té 96 m d'alçada i està lleugerament torta.
# Ajuntament de Calafell

L'Ajuntament de Calafell és una obra del municipi de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici compost de tres plantes separades per cornises. Els baixos presenten dues portes laterals i una central separades per finestres, ambdues; totes aquestes obertures són allindanades i damunt tenen unes motllures que formen columnes i un arc rebaixat fet de maó. La segona planta consta d'un balcó central amb barana de ferro forjat de tres portes balconeres. A cada costat hi ha un balcó d'una sola porta balconera. Aquí també totes les obertures tenen la mateixa decoració que el baixos. La tercera planta presenta cinc portes balconeres amb barana de ferro forjat, llinda i la decoració típica. L'edifici és rematat per una cornisa sobresortida i una estructura corba que té un ull de bou al centre. El cos central vertical de la façana és més sobresortida que la resta. Els materials emprats són de pedra i de maó (en la decoració).

## Història

La "universitat" o ajuntament de Calafell tingué una sèrie d'institucions municipals nascudes al poble en la segona meitat del segle xv. Podem destacar el "Consell general" integrat per 26 membres i que controlava l'organització municipal. El batlle era elegit cada tres anys pel consell del poble. Les seves funcions eren fer justícia i cobrar els impostos. En 1681, Carles II donà un privilegi general al poble de Calafell per tal que les funcions de batlle, davant la seva absència, pugui exercir-les el "jurat de cap".

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Calafell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ajuntament de Calafell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ajuntament de Cubelles

L'Ajuntament és un edifici de Cubelles (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner compost per una planta baixa, pis principal i galeria porxada superior. A la planta baixa es diferencia de les dues superiors per tenir al basament una franja de pedra mentre que a les altres dues la paret està arrebossada. Les finestres son en arc de mig punt. Aquest mateix tipus de finestra es troben en la galeria porxada del segon pis, mentre que al primer hi ha finestres amb llinda i brancals de pedra picada. A la façana principal són amb balcons de ferro forjat i a la façana lateral sense.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Cubelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Ajuntament de Sant Pere de Riudebitlles

L'Ajuntament de Sant Pere de Riudebitlles és un edifici del municipi de Sant Pere de Riudebitlles (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Forma part de les diverses construccions situades dins el nucli urbà de Sant Pere de Riudebitlles, interessants per aspectes concrets: composició o coronaments de façana, motius ornamentals, etc.
Des del 1981, a la façana principal hi ha una font de ceràmica.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Sant Pere de Riudebitlles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
* ↑ «Ajuntament - Sant Pere de Riudebitlles - Pobles de Catalunya». [Consulta: 18 desembre 2024].
# Ajuntament de Tiana

L'Ajuntament de Tiana és la casa consistorial de Tiana (Maresme), una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil format per dos cossos laterals de planta baixa i pis, i un cos central més elevat sobre el que recau la major part de l'ornamentació. Aquest cos tendeix a marcar la verticalitat de l'edifici, contrastant amb els cossos laterals, Cal destacar el pòrtic inferior suportat per dos pilars, la balconada que ocupa tot el segon pis del cos central, les motllures geomètriques que decoren les finestres, les balustrades de les finestres dels cossos laterals, la cornisa suportada per mènsules que s'allarguen i recorren gran part de la façana, arribant a esdevenir veritables elements decoratius, i les antefixes que decoren la mateixa cornis.
Les cobertes del terrat són transitables.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Tiana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Ajuntament de Ventalló

L'Ajuntament de Ventalló és la casa consistorial de Ventalló (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli urbà de la població de Ventalló, al bell mig del terme, formant cantonada entre la plaça Major, el carrer Mossèn Trayter i el carrer Major.

## Descripció

Edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta de teula d'un sol vessant i distribuït en planta baixa i dos pisos, amb un petit altell a la part de llevant de la coberta. La façana principal, orientada a la plaça, presenta les obertures rectangulars amb els emmarcaments arrebossats i motllurats, distribuïdes regularment formant eixos verticals. El portal d'accés principal, en canvi, està bastit amb carreus de pedra desbastats als brancals i la llinda plana gravada amb la data 1780. A banda i banda d'aquesta obertura hi ha dues senzilles finestres rectangulars i un altre portal lateral de menors dimensions. Al primer pis destaquen tres finestrals amb sortida a un balcó corregut amb la llosana motllurada i barana de ferro treballat. La part central de la balconada està destacada respecte la resta de l'estructura, a mode de balcó exempt. A la segona planta hi ha tres finestres de dimensions més reduïdes que les del pis inferior. La façana està rematada per una cornisa motllurada, amb sòcol a la part inferior i emmarcada per decoracions en relleu arrebossades, a mode de carreus. Les façanes laterals són força senzilles, amb obertures sense decorar. La del carrer Major està rematada amb la mateixa cornisa motllurada que la façana principal.
La construcció, tot i que bastida en còdols de pedra sense treballar lligats amb morter, presenta els paraments exteriors arrebossats i pintats.

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament de Ventalló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Ajuntament de la Canonja

L'Ajuntament de la Canonja és una casa consistorial neoclàssica de la Canonja (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa més dos. A la planta baixa, una portalada principal centrada en l'eix de la façana. Sobre la clau de l'arc un escut policromat del municipi. Al primer pis, una balconada correguda sobre cartel·les en forma de modilló amb tres obertures amb llinda sobre les quals existeix un timpà de forma semicircular en la porta central i triangulars en les dues laterals. A sobre, unes llegendes: "any", "casa consistorial", "1883". A segon pis, seguint la mateixa disposició d'obertures, tres finestres, la central cegada. Corona la façana una balustrada que s'entrega a uns murets en els extrems i, al centre, decorats amb un element central de forma romboidal.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de la Canonja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Ajuntament de la Canonja». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ajuntament vell d'Anglès

L'Ajuntament vell d'Anglès, actualment Hotel d'entitats, és una obra del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici

Edifici de planta rectangular que presideix la Plaça Major d'Anglès. Té tres plantes i golfes i la coberta a dues vessants a façana amb dos nivells tallats per les golfes. La façana està articulada en tres plantes separades per motllures i els dos pisos superiors tenen una decoració rectangular de fons, simulant grans carreus escairats, que la diferencien del pis inferior, decorat amb bandes horitzontals i un sòcol pintat d'un metre.
La planta baixa té dues grans obertures, la porta d'accés principal, de fusta i de vidre, a la part dreta de la façana i una gran finestra a la part esquerra que, com la porta principal, està emmarcada amb motllures de ciment.
El primer pis té dues obertures rectangulars i un balcó de ferro forjat que ocupa tota la llargada de la façana. Entre les finestres, també emmarcades amb motllures, hi ha un escut circular i antic de la vila i una placa commemorativa de marbre. La balconada està formada per tres grans blocs de pedra de Girona.
El segon pis té dues finestres amb balcons individuals que, com les finestres del primer pis, marcs de ciment simulant muntants i llindes i subratllant les obertures. Entre les finestres balconades hi ha un gran escut de la vila, amb llums de neó, de forma reticular. Els ampits dels balcons són fets de blocs monolítics de pedra de Girona.
El sostre de teula no és visible a simple cop d'ull, ja que està tapat per les deu mènsules amb decoració vegetal i per la cornisa horitzontal emergent.

## Història

L'Ajuntament fou reformat a finals del segle xix perquè sofrí un incendi provocat el 1882. A la placa de marbre de la façana, a l'altura del primer pis i commemorant la seva inauguració, hi diu solemnement:
CASA CONSISTORIAL 1903 SIENDO ALCALDE D.RAMON VILA
Actualment, l'Ajuntament de la vila és a Can Cendra, al carrer d'Avall.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Ajuntament d'Anglès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Akaogiïta

L'akaogiïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la baddeleyita. És un polimorf de l'anatasa, la brookita, el rútil i la riesita. Va ser anomenada per Masaki Akaogi, professor de química de la Universitat de Gakushuin, Tòquio (Japó).

## Característiques

L'akaogiïta és un òxid de fórmula química TiO₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Es forma com a resultat de les altes pressions per impactes meteorítics, per tant un lloc on se sol trobar és en cràters d'impacte.

## Referències

* ↑ «Akaogiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Akepa de Kauai

L'akepa de Kauai (Loxops caeruleirostris) (‘Akeke‘i en hawaià) és una espècie d'ocell de la família Fringillidae i del gènere Loxops. És endèmica de Hawaii, més concretament de l'illa de Kauai; i està en greu perill d'extinció.

## Descripció i comportament

És un ocell bastant petit d'uns 11 cm, amb una cua escotada i un bec cònic de color blau pàl·lid. Com les altres espècies del gènere Loxops té lleugerament creuades les mandíbules, encara que és una característica poc evident. El seu reclam és un penetrant "szeet". S'alimenta d'insectes i aranyes en la cúpula dels boscos on es troba.

## Hàbitat i estat de conservació

Habita en els boscos humits de Metrosideros polymorpha entre 600 i 1.600 m.
Les seves poblacions han decrescut fortament des de començaments dels 90, quan se li estimaven 20.000 exemplars fins a les últimes dades de 2007 que parlen d'una població entre 2.500 i 4.500 individus.
Les raons d'aquesta situació són la perduda d'hàbitat a causa de la introducció de plantes exòtiques i d'ungulats; les malalties portades per mosquits introduïts; i la competència per l'aliment amb espècies introduïdes.

## Referències

* ↑ «Akepa de Kauai». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Al-Nasr SC

L'Al Nasr Sporting Club (àrab: نادي النصر الرياضي, Nādī an-Naṣr ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu de la Victòria’) és un club de futbol de Kuwait de la ciutat de Al Farwaniyah.
Va ser fundat el 8 de juny de 1965. Va ser finalista de la Copa Federació la temporada 2010-2011.

## Palmarès

* Segona Divisió de Kuwait:
** 1977/78, 1986/87, 2006/07

## Referències

* ↑ «Kuwait - List of Foundation Dates Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Kuwait - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
# AlUla Tour

L'AlUla Tour, anteriorment Tour de l'Aràbia Saudita i Saudi Tour, és una competició ciclista per etapes que es disputa a l'Aràbia Saudita i forma part de l'UCI Àsia Tour. La primera edició es va disputar el 1999, però s'ha disputat amb moltes intermitències. El 2020, organitzada per l'Amaury Sport Organisation, es va recuperar la cursa, que passa a formar part de l'UCI Àsia Tour amb categoria 2.1.

## Palmarès
### Tour d'Aràbia Saudita

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1999 | Amr Elnady | Yuriy Plyukhin | Ondrej Slobodník |
| 2001 | Ghader Mizbani Iranagh | Mohamed Abdel Fattah | Hossein Askari |
| 2002 | Ghader Mizbani Iranagh | Serguei Lavrenenko | Serguei Tretiakov |
| 2013 | Murad Tarik Obaid | Ali Abadi | Ayman Al Habtra |

### Saudi Tour / AlUla Tour

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2020 | Phil Bauhaus | Nacer Bouhanni | Rui Alberto Faria da Costa |
| 2021 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2022 | Maxim Van Gils | Santiago Buitrago Sánchez | Rui Alberto Faria da Costa |
| 2023 | Ruben Guerreiro | Davide Formolo | Santiago Buitrago Sánchez |
| 2024 | Simon Yates | Junior Lecerf | Finn Fisher-Black |
| 2025 | Thomas Pidcock | Fredrik Dversnes | Johannes Kulset |

## Referències

* ↑ «ASO confirms inaugural Saudi Tour for 2020». Cyclingnews, 29-10-2019 [Consulta: 4 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Alaestès menut

L'alaestès menut (Lestes virens), és un odonat de la família Lestidae. Té l'aspecte típic del gènere Lestes; té el cos verd metàl·lic i quan descansa aguanta les seves ales lluny del seu cos.

## Distribució i hàbitat

Lestes virens es troba dins la major part de l'Europa del sud i central i també al nord d'Àfrica. La subespècie Lestes virens virens es troba al sud de la seva àrea, dins Espanya, el sud de França, Sardenya i el nord d'Àfrica. Lestes virens vestalis es troba al nord de França, Itàlia i a l'Europa central. No es troba al nord d'Europa del ni al Regne Unit. És un odonat d'aigües quietes i es troba en llacs, basses i pantans, amb abundant vegetació.

## Identificació

Lestes virens és molt similar a les altres espècies del gènere Lestes. Té el cos verd metàl·lic i quan es para aguanta les seves ales lluny del seu cos. És més petit que Lestes sponsa. Té el pterostigma marró pàl·lid amb una zona blanc a l'extrem. Els apèndixs inferiors del mascle són curts i rectes.
Hi ha dos subespècies Lestes virens virens i Lestes virens vestalis. En L. v. virens la línia groga que corre al llarg de la sutura de l'húmer és ininterrompuda mentre que a L. v. Vestalis la línia groga es redueix i es trenca i no arriba a l'ala anterior. L. v. virens es troba al sud del seu rang i L. v. vestalis es troba al nord. La separació de L. virens en dues subespècies ha estat posada en dubte per Askew (2004).

## Comportament

El període de vol és de juny a setembre però pot començar a l'abril al sud de la seva àrea. Lestes virens prefereix vegetació densa a la vora de basses on s'alimenta, s'aparella i pon els ous. Després de l'aparellament la femella pon els ous damunt aigua damunt tiges de planta, els ous passen per un període de desenvolupament ràpid i llavors entren en una diapausa. Passen l'hivern com ous desenvolupats i després les larves es desclouen a la primavera. Les larves es desenvolupen molt ràpidament.

## Galeria

| Lestes virens vestalis Mascle | Lestes virens Femella | Pterostigma |

## Referències

* Askew, R.R. (2004) Les Libèl·lules d'Europa. (revised ed.) Harley Llibres. pp58–66. ISBN 0-946589-75-5
* d'Aguilar, J., Dommanget, JL., i Prechac, R. (1986) Una guia de camp a les Libèl·lules de Gran Bretanya, Europa i Àfrica Del nord. Collins. pp 168–178. ISBN 0-00-219436-8
* Gibbons, R.B., (1986). Libèl·lules i Damselflies de Gran Bretanya i Europa Del nord. Llibres de Vida del país. ISBN 0-600-35841-0. pp 54–62.

## Enllaços externs

* Oxygastra.Grup d'estudi dels odonats de Catalunya Arxivat 2012-06-27 a Wayback Machine.
# Alamosita

L'alamosita és un mineral de la classe dels silicats. Anomenat per la seva localitat tipus, Álamos, Mèxic.

## Característiques

L'alamosita és un inosilicat de fórmula química PbSiO₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.

## Referències

* ↑ «Alamosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Alauahio de Molokai

L'alauahio de Molokai (Paroreomyza flammea) és un ocell extint de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habitava la selva pluvial, a les muntanyes de les Illes Hawaii orientals a Molokai

## Referències

* ↑ «Alauahio de Molokai». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)