OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esporte Clube Pelotas

L'Esporte Clube Pelotas és un club de futbol brasiler de la ciutat de Pelotas a l'estat de Rio Grande do Sul.

## Història

El club va ser fundat l'11 d'octubre de 1908, després que dos clubs de la ciutat, el Club Sportivo Internacional i el Foot-ball Club, es fusionaren. L'any 1930 guanyà el Campionat gaúcho, derrotant el Grêmio a la final.
El 1983 guanyà el Campionat gaúcho de segona categoria. El 1988 participà en la Segona Divisió brasilera de futbol per primer cop. El 2008 guanyà la Copa FGF en derrotar el Cerâmica a la final, classificant-se per la Recopa Sul-Brasileira.

## Rivals

Els seus principals rivals són el Grêmio Esportivo Brasil i el Grêmio Atlético Farroupilha. El primer derbi és conegut com a Bra-Pel, i el segon com a Far-Pel.

## Palmarès

* Campionat gaúcho: 2
** 1911, 1930
** Finalista (5): 1932, 1945, 1951, 1956, 1960
* Copa FGF: 1
** 2008
* Campionat gaúcho (segona divisió): 1
** 1983
* Campionat de la Ciutat de Pelotas: 18
** 1913, 1915, 1916, 1925, 1928, 1930, 1932, 1933, 1939, 1944, 1945, 1951, 1956, 1957, 1958, 1960, 1981, 1996

## Referències

* ↑ «História do Clube» (en portuguès). Esporte Clube Pelotas official website. Arxivat de l'original el 2009-01-18. [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «Rio Grande do Sul 1930». RSSSF, 01-08-2004. Arxivat de l'original el 2007-02-13. [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «Rio Grande do Sul - 2nd Level 1983». RSSSF, 19-05-2000. Arxivat de l'original el 2007-08-23. [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «Esporte Clube Pelotas» (en portuguès). Arquivo de Clubes. Arxivat de l'original el 2013-01-17. [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «Atlético Sorocaba encara o Pelotas pela Recopa Sul-Brasileira» (en portuguès). Terra, 04-12-2008. Arxivat de l'original el 2011-06-07. [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «Clássico Bra-Pel» (en portuguès). Clássicos do Futebol Brasileiro. [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «Clássico Far-Pel» (en portuguès). Clássicos do Futebol Brasileiro. [Consulta: 5 desembre 2008].
* ↑ «Títols». EC Pelotas. Arxivat de l'original el 2013-07-26. [Consulta: 20 maig 2014].
# Esporte Clube Sirio

L'Esporte Clube Sírio és un club brasiler de basquetbol de la ciutat de São Paulo.

## Història

El club va ser fundat el 14 de juliol de 1917 com a Sport Club Syrio, inicialment com a club de futbol, creant la secció de basquetbol el 1920.
L'any 1979 es proclamà campió de la Copa Intercontinental, en derrotar el K.K. Bosna. També fou 8 cops campió de Sud-amèrica,
Hi destacà el jugador Oscar Schmidt.

## Palmarès

* Campionat brasiler de bàsquet:
** 1968, 1970, 1972, 1978, 1979, 1983, 1988
* Campionat sud-americà de clubs de bàsquet:
** 1961, 1968, 1970, 1971, 1972, 1978, 1979, 1984
* Copa Intercontinental de la FIBA:
** 1979

## Referències

* ↑ Sírio é campeão mundial de clubes em 1979, 6 de setembre de 2013 a uol.com
* ↑ Oscar e Marcel deram o primeiro mundial ao Sírio 1 octubre de 2012 a almanaquebrasil.com Bruno Hoffmann
* ↑ HISTORIAS 2014: El Sirio de Oscar, campeón del mundo (1979), 1 octubre de 2012 a Federación Española de Baloncesto Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.
* 1 2 Campeonato Sudamericano De Clubes Campeones, 10 octubre de 2012 a TUDICCIONARIO.COM
* ↑ Hall of Fame: Schmidt was named one of FIBA's 50 Greatest Players in 1991, and was inducted into the FIBA Hall of Fame in 2010, Set 8, 2013 a NBA

## Enllaços externs

* La final mundial, 1979
* Invasió dels seguidors, 1979
# Esporte Clube Vitória

L'Esporte Clube Vitória és un club de futbol brasiler de la ciutat de Salvador a l'estat de Bahia.

## Història

El club fou fundat el 13 de maig de 1899 pels germans Artur i Artêmio Valente. Membres d'una família tradicional baiana, havien descobert el futbol durant la seva estada d'estudiants a Anglaterra. Inicialment el Vitória fou un club de criquet, anomenat Club de Cricket Victoria. El 22 de maig de 1901, el club disputà el seu primer partit de futbol, al Campo da Pólvora, contra l'International Sport Club, un equip format per mariners anglesos. Vitória vencé per 3-2. Dos mesos més tard el club canvià els seus colors, blanc i negre, pel negre i vermell actuals. El seu primer campionat baiano arribà el 1908. El 1998, es fundà la Vitória S/A (Vitória Sociedade Anônima), una empresa creada per gestionar els interessos professionals del club.
Tot i que els seus colors habituals són el blanc i el negre, l'uniforme ha anat variant amb el temps. Actualment juga amb samarreta blanca i negra a franges horitzontals i pantaló negre, però en el passat aquestes franges han estat de vegades verticals. La mascota del club és un lleó anomenat Lêlê Leão.

## Estadi

El Vitória juga els seus partits a l'estadi Manoel Barradas, amb capacitat per a 36.000 espectadors.

## Jugadors destacats

* Bebeto
* Dida
* Edilson
* Maneca
* Mário Sérgio
* Matuzalém
* Obina
* Osni
* Petkovic
* Quarentinha
* Ricky
* Siri
* Túlio
* Vampeta
* Viafara
| 1987 | 1993 | 1999 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017-2018 | 2018-2019 |

## Palmarès

* 4 Copa Nordeste: 1997, 1999, 2003, 2010
* 25 Campionat baiano: 1908, 1909, 1953, 1955, 1957, 1964, 1965, 1972, 1980, 1985, 1989, 1990, 1992, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 i 2009.

## Enllaços externs

* Web oficial del club
# Esporte Clube Ypiranga

L'Esporte Clube Ypiranga és un club de futbol brasiler de la ciutat de Salvador a l'estat de Bahia.

## Història

L'Esporte Clube Ypiranga fou fundat el 7 de setembre de 1906 amb el nom Sport Club Ypiranga, a partir d'un club anomenat Sport Club Sete de Setembro fundat el 17 d'abril de 1904.
Participà per primer cop al campionat estatal el 1914, acabant tercer. El 1917 guanyà el seu primer campionat sense perdre cap partit. En total guanyà 10 campionats estatals, el darrer el 1951.

## Palmarès

* Torneio dos Campeões do Norte-Nordeste:
** 1951
* Campionat baiano:
** 17*, 1918*, 1920, 1921*, 1925*, 1928*, 1929*, 1932*, 1939, 1951
* Campionat baiano de Segona Divisió:
** 1983, 1990*
* Torneio Início:
** 1919, 1922, 1929, 1933, 1947, 1956, 1959, 1963
* Campió imbatut.

## Referències

* ↑ (portuguès) «Ypiranga completa 106 anos de fundação». galaticosonline.com, 07-09-2012. Arxivat de l'original el 2014-04-13. [Consulta: 10 abril 2014].
* ↑ «Bahia State League - 1914». RSSSF. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Bahia State League - 1917». RSSSF. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Bahia State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
# Espunyidella blanca

L'espunyidella blanca (Galium lucidum) és una planta herbàcia de distribució pluriregional que es troba als fenassars mediterranis. Té les fulles linears, d'entre 1 i 2 mm d'amplada i disposades en nivells, com és típic del seu gènere, i té flors blanques que es disposen en una inflorescència al final de la tija.

## Referències

* ↑ «espunyidella». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
# Esquirol amazònic meridional

L'esquirol amazònic meridional (Hadrosciurus spadiceus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador i el Perú. S'alimenta de núcules grosses d'endocarpi gruixut. El seu hàbitat natural són els boscos de plana de la conca amazònica fins al peu dels Andes. Està amenaçat per la caça i la fragmentació del seu entorn.

## Referències

* ↑ Amori, G.; Koprowski, J.; Roth, L. Sciurus spadiceus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol amazònic septentrional

L'esquirol amazònic septentrional (Hadrosciurus igniventris) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu al Brasil, Colòmbia, l'Equador, el Perú i Veneçuela. S'alimenta de núcules grans d'endocarpi gruixut. El seu hàbitat natural són els boscos de plana de la conca amazònica. Està amenaçat per la caça i la fragmentació del seu entorn.

## Referències

* ↑ Amori, G.; Koprowski, J.; Roth, L. Sciurus igniventris. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol d'Anderson

L'esquirol d'Anderson (Callosciurus quinquestriatus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a la Xina i Myanmar. S'alimenta de plantes i insectes. El seu hàbitat primari són els boscos de muntanya, a altituds superiors a 1.000 msnm, però també viu a les planes. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, quinquestriatus, vol dir ‘amb cinc ratlles' en llatí.

## Referències

* ↑ Lunde, D.; Duckworth, J. W.; Lee, B.; Tizard, R. J. Callosciurus quinquestriatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 agost 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol d'Arizona

L'esquirol d'Arizona (Sciurus arizonensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Mèxic i els Estats Units, on se'l troba a altituds d'entre 1.120 i 2.700 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos caducifolis riberencs i els boscos mixtos situats als congosts i les vores dels rierols. Està amenaçat per la destrucció a causa d'incendis.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; Timm, R.; Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T. Sciurus arizonensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol de Mindanao

L'esquirol de Mindanao (Sundasciurus mindanensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de Mindanao i algunes illes properes (Filipines). Té una gran varietat d'hàbitats naturals, que van dels boscos primaris i secundaris de plana als límits inferiors dels boscos molsosos, passant pels boscos montans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Chiozza, F. Sundasciurus mindanensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol de Palawan septentrional

L'esquirol de Palawan septentrional (Sundasciurus juvencus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de les Filipines. Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris i secundaris de plana, així com les plantacions, els camps de conreu i els jardins, incloent-hi zones molt pertorbades. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Ong, P.; Tabaranza, B.; Rosell-Ambal, G.; Balete, D. Sundasciurus juvencus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Apofènia

L'apofènia és un biaix cognitiu que provoca que es vegin significats ocults en ordenacions aleatòries d'esdeveniments i dades. El terme va ser encunyat pel psiquiatra alemany Klaus Conrad a la seva publicació del 1958 sobre els estats inicials de l’esquizofrènia, anomenant-lo Apophänie a partir del verb grec ἀποφαίνειν (apophaínein, “decidir”). La va definir com una “percepció immotivada de relacions [acompanyada de] d’una sensació abnormal de sentit”. Va descriure les primeres etapes del pensament delirant com a sobreinterpretacions autoreferencials de les percepcions sensorials reals, en oposició a les al·lucinacions.
Un cas particular d’apofènia és la pareidolia, que és la capacitat de trobar formes habitualment visuals en situacions concretes. També s'utilitza aquesta noció per explicar la tendència a creure en la teoria de la conspiració, per la que es detecten patrons perversos en incidents aleatoris o inconnexos. Per exemple, davant d’una sèrie de fenòmens aparentment inexplicables, és més fàcil pensar que hi ha un poder amagat que els ordena que no admetre l'atzar.

## Referències

* ↑ Carroll, Robert T. «apophenia». [Consulta: 17 juliol 2017].
* 1 2 Carroll, Robert T.. «apophenia». The Skeptic's Dictionary. [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ Conrad, Klaus. Die beginnende Schizophrenie. Versuch einer Gestaltanalyse des Wahns (en alemany). Stuttgart: Georg Thieme Verlag, 1958. OCLC 14620263.
* ↑ Mishara, Aaron «Klaus Conrad (1905–1961): Delusional Mood, Psychosis and Beginning Schizophrenia.». Schizophr Bull, vol. 36, 2010, pàg. 9–13. DOI: 10.1093/schbul/sbp144. PMC: 2800156. PMID: 19965934.
* ↑ Hubscher, Sandra L. «Apophenia: Definition and Analysis». Digital Bits Skeptic. Digital Bits Network, LLC, 04-11-2007. Arxivat de l'original el 21 January 2013.
* ↑ Brugger, Peter. "From Haunted Brain to Haunted Science: A Cognitive Neuroscience View of Paranormal and Pseudoscientific Thought", Hauntings and Poltergeists: Multidisciplinary Perspectives, edited by J. Houran and R. Lange (North Carolina: McFarland & Company, Inc. Publishers, 2001)
* ↑ Novella, Steven. Guía del universo para escépticos : cómo descubrir las certezas en un mundo repleto de falsedades (en castellà). Barcelona: Paidós, 2020, 2020, p. 56. ISBN 978-84-493-3695-9.
# Estadi Monumental David Arellano

L'Estadi Monumental David Arellano és un dels principals estadis de futbol de Xile. Està situat a la comuna de Macul, de la ciutat de la ciutat de Santiago. És propietat del Club Social y Deportivo Colo-Colo. Té una capacitat de públic de 47.347 espectadors asseguts, tot just per sota del Estadi Nacional de Xile.
L'estadi va ser nomenat en honor de David Arellano, fundador de Colo Colo. Ha estat la seu local del club, que el lloga per jugar-hi els partits com a local. La selecció de futbol de Xile juga de local de vegades, quan no pot utilitzar el Estadi Nacional de Xile.

## Història

Va ser inaugurat el 1975, en un partit jugat entre Santiago Morning i Santiago Wanderers. No obstant això manca en aquest temps d'instal·lacions bàsiques, i no va ser completat fins a 1989, després de la venda del jugador Hugo Rubio.
Va ser una de les seus de la Copa Amèrica de futbol de 2015.

## Referències

* 1 2 «Estadio Seguro | Gobierno de Chile». [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ esport3. «El xilè Matías Fernández serà presentat demà com a jugador del Vila-real», 27-12-2006. [Consulta: 12 maig 2022].
* 1 2 3 4 «Estadio Monumental de Colo Colo: inauguración, historia y grandes hitos | Goal.com». [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «¿Por qué la selección chilena no termina las Eliminatorias Qatar 2022 en el estadio Monumental ante Uruguay?» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «La construcción del estadio Monumental: La historia de cómo se concretó el sueño de los hinchas de Colo Colo» (en castellà), 20-04-2021. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ BARCELONA, MARCOS LÓPEZ /. «Neymar: "Demano perdó als meus companys"», 22-06-2015. [Consulta: 12 maig 2022].
# Apollo 4

L'Apollo 4 va ser el quart vol del programa Apollo (denominat oficialment SA-501), llançat el dia 9 de novembre de 1967 i que va utilitzar un llançador Saturn V com vehicle de llançament, la tercera fase del qual anava a ser engegada, després de romandre desocupada en òrbita d'aparcament i ingravidesa, per a conduir la nau espacial a un punt màxim d'allunyament de la Terra de 18.340 km. Es va activar llavors el motor del mòdul de comandament perquè la càpsula assolís en tornar una velocitat de 40.000 km/h, la mateixa que hauria de dur al penetrar en l'atmosfera terrestre i provar els sistemes de protecció tèrmic. El vol va ser un èxit tècnic.
Aquest vol havia de ser el primer llançament tripulat, estant previst el seu llançament el 21 de febrer de 1967.
El dia 27 de gener de 1967, durant unes proves simulades de llançament a bord d'un Saturn IB, es va produir un incendi en la càpsula de comandament, en la qual van morir cremats els tripulants Virgil Grissom -comandant de la nau-, Edward White i el doctor Roger Chaffee.
L'incendi, va esdevenir quan tot just quedaven 10 minuts per a finalitzar el compte enrere i després d'un simulacre real de 5 hores i 45 minuts, es va deure possiblement a un curtcircuit que va inflamar l'atmosfera d'oxigen pur al 100%, que unit al deficient aïllament dels cables, a les canonades mal dissenyades i protegides, la falta de sistemes d'evacuació d'emergència, així com a la manca de sistemes antiincendis i d'assistència d'urgència, van produir la mort dels tripulants per asfíxia.
En la primavera de 1967 la NASA va anunciar que la desafortunada missió Apollo 4 passaria a dir-se Apollo 1, que no hi hauria Apollo 2 ni Apollo 3, i que el primer llançament del Saturn V programat per a novembre de 1967 seria conegut com a Apollo 4, i el següent seria l'Apollo 5 amb la missió SA-204.

## Referències

* ↑ McDowell, Jonathan. «SATCAT» (en anglès). Jonathan's Space Pages.
# Serra de Palestrins

La Serra de Palestrins és al Massís del Montseny, en dels darrers estreps llevantins del Pla de la Calma cap al Vallès. Està conformat per un conjunt de cims d'uns mil metres d'altitud sobre el nivell del mar que separen els termes municipals de Sant Pere de Vilamajor i Cànoves i Samalús.
Neix entre el turó del Samont, de 1.272 m., i el coll del Pi Novell, en el que es coneix com "la Pleta". Hi afloren materials del cambrià-ordovicià (nivells pissarrosos amb diferents graus de metamorfisme).
| Topònim | Altura |
| Turó de les Païsses | 1.062 m |
| Turó de del Mig | 1.039 m |
| Turó de la Moixera | 1.039 m |
| Turó de Palestrins | 1.026 m |
| Turó de les Calabruixes | 1.025 m |
| La Cuassa | 967 m |
| Turó de l'Alzina Rodona | 795 m |
| Turó de la Fontanella | 780 m |
| Puig Cogull (Cànoves i Samalús) | 780 m |
| Turó de la Murtra | 730 m |
# Apollo 9

L'Apollo 9 va ser el novè vol del programa Apollo, llançat el 3 de març de 1969. Seria l'encarregat de provar el mòdul lunar. Va ser la tercera missió tripulada del programa Apollo. L'equip estava format per en James A. McDivitt (comandant), David R. Scott i Russell L. Schweickart, els quals van utilitzar l'habitacle que hauria de dipositar als astronautes a la superfície de la Lluna.
Schweickart va efectuar una sortida a l'espai de 37 minuts de durada, destinada a provar el vestit espacial que hauria de ser utilitzat en el descens a la Lluna i valorat en 100.000 dòlars (de l'època) cadascun.
Aquests equips autònoms, capaços de resistir temperatures de l'ordre de menys 150 °C a més 130 °C, devien a més protegir els astronautes de l'impacte de micrometeorits (amb velocitats properes als 100.000 km/h), garantir les comunicacions i subministrar suport vital durant tres hores. Es va realitzar així mateix un acoblament perfecte amb el mòdul lunar "Spider" que es va anar allunyant del mòdul de comandament denominat "Gumdrop", fins a una distància de 160 km.
El vol va amarar el dia 13 de març després d'orbitar 151 vegades el nostre planeta i després de 241 hores de vol.
# Estadi Nazionale PNF

L'Stadio Nazionale del PNF (o Estadi Nacional del Partit Feixista Nacional) va ser un estadi multiusos de Roma, Itàlia. S'hi van jugar tres dels disset partits de la Copa del Món de 1934, incloent la final entre els amfitrions, Itàlia, i Txecoslovàquia, el 10 de juny de 1934.
L'Stadio Nazionale es va construir el 1911, i es va renovar el 1928 per un partit internacional entre Itàlia - Hongria.
L'estadi va tancar el 1953 i va ser reemplaçat per l'Stadio Flaminio el 1957.

## Referències

* ↑ «DAL 1911 AD OGGI TUTTI GLI STADI DI ROMA» (en italià). La Repubblica, 17-02-1988 [Consulta: 19 abril 2015].
# Estadi de Gel Ondrej Nepela

L'Estadi de Gel Ondrej Nepela és un estadi de gel situat a Bratislava, Eslovàquia. Va ser inaugurat el 14 de desembre de 1940 i va ser remodelat el 1958, 1990-1992, i 2009-2011. L'estadi és utilitzat pel HC Slovan Bratislava d'hoquei sobre gel.

## Esdeveniments

* Fou seu del Campionat Mundial d'Hoquei sobre Gel Masculí de 2011

## Referències

* ↑ http://ekonomika.sme.sk/c/5773232/miklos-na-stadion-viac-nedame-len-poziciame.html
* ↑ http://spravy.pravda.sk/pri-zimaku-rastie-aj-sirokeho-hotel-nacierno-f3o-/sk_domace.asp?c=A100322_201117_sk_domace_p12
# Estadi de Jolaseta

L'Estadi de Jolaseta era un recinte esportiu dedicat al futbol de la ciutat de Getxo.
Va existir entre els anys 1910 i 1925 i estava situat al districte de Neguri. Fou la seu de l'Athletic de Bilbao entre 1910 i 1913, i a continuació del club Arenas Club de Getxo, entre 1913 i 1925. El club Arenas es traslladà el 1925 al Camp d'Ibaiondo, i més tard al Camp de Gobela.
Fou la seu de la final de la Copa del Rei de 1911.

## Referències

* ↑ Athletic de Bilbao la futbolteca
* ↑ «estadio gobela :: La Futbolteca. La enciclopedia del fútbol español». lafutbolteca.com.
* ↑ «Historia del Club - Arenas Club de Getxo». Club Arenas de Getxo. Arxivat de l'original el 2015-07-04.
* ↑ «Spain - Cup 1911». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ (castellà) Copa de 1911 a linguasport.com
# Estadi de Torrero

L'Estadi de Torrero fou un recinte esportiu dedicat al futbol de la ciutat de Saragossa.
Va ser la seu dels club Iberia SC (1923-1932) i Real Zaragoza (1932-1957). Tenia una capacitat per a 15.020 espectadors Va ser inaugurat el 7 d'octubre de 1923, i fou clausurat el 1957, essent substituït per la La Romareda.

## Referències

* ↑ Estadios de España (anglès)
* ↑ Sevilla FC La Futbolteca
* ↑ «Stadium history». Arxivat de l'original el 2012-02-29. [Consulta: 1r maig 2020].
# Estadificació del càncer

L'estadificació del càncer o estadiatge del càncer és el procés de mesurar el desenvolupament d'un càncer per descriure com està d'avançat. Es divideix el potencial desenvolupament en fases, segons els òrgans afectats i si s'ha produït o no metàstasi.
El sistema més emprat és el Sistema d'estadiatge TNM, però hi ha càncers que tenen sistemes específics, com els tumors del cervell, el càncer de pulmó i de mama o els relacionats amb la sang. En general, es pot dividir l'evolució del càncer en les següents fases:
* 0 = el càncer està localitzat en un sol punt
* I = el càncer afecta un sol òrgan o secció
* II = el càncer no està estable
* III = el càncer es troba en un estat avançat
* IV = metàstasi

## Referències

* ↑ «Estadificació (grau d'extensió)». [Consulta: 10 agost 2022].