# Filippinism

El Filippinsim (o filipinisme) també conegut com a "Impressionisme italià" va ser un moviment cultura i artístic italià nascut a partir de 1879, va tenir el seu epicentre a Milà per després expandir-se a Brescia i per tota Itàlia, i fundada pel mestre italià Francesco Filippini, que després d'un període d'investigació i comparació amb el seu amic Claude Monet a París, que va tornar a Itàlia, en una època d'impressionisme tardà respon a l'impressionisme francès de Monet i Manet d'una manera molt significativa, molt més profunda i menys comercial, que influir en molts pintors de la seva època, sobretot però no només de Llombardia, al nord d'Itàlia, a diferència de Scapigliatura, i seguirà influint en molts pintors, escultors i artistes fins i tot durant molt de temps després de la seva mort, entre aquests hi trobem Bortolo Schermini, Eugenio Amus, Carlo Manziana, Francesco Rovetta, Paolo Troubetzkoy, Carlotta Sacchetti, Arnaldo Zuccari. El moviment artístic del filipinisme és un dels primers moviments de l'avantguarda artística, ha caracteritzat la pintura paisatgística de Llombardia, i no només a Brescia, des de la mort de Francesco Filippini fins després de la Segona Guerra Mundial. Cal dir que Francesco Filippini no va tenir mai professors reals, va tenir alguns col·legues, i nombrosos alumnes, encara que no oficials i declarats, als quals després es van afegir molts seguidors que van crear un autèntic impressionisme italià, superior al més viu., acolorit per ser comercialitzat als salons dels nous rics als Estats Units, de l'impressionisme francès.
El filipinisme, mirant la realitat d'una altra manera, intenta identificar el vincle subtil que uneix realitat física, realitat psíquica i social, estava animat per un esperit de rebel·lió contra la cultura pictòrica tradicional de les acadèmies, sense arribar mai a criticar el paper de les acadèmies. dones però al contrari posant-se al seu costat, va afirmar que elles mateixes no van fer prou per emancipar-se, acceptant un paper passiu en el treball del camp i el pasturatge, deixant-se cremar pel sol i trobant només consol en el refugi a l'ombra dels arbres, mantenint sempre una gran dignitat.
El moviment filipinisme innova respecte a la Scapigliatura milanesa, i investiga les gammes cromàtiques de marrons i blancs, creant un nou model de pintura, en el qual fins i tot en ell, però, "tot aspecte de la realitat natural és retornat amb una visió íntima". (Alessia Codazzi)

## El contrast amb Monet fa néixer un nou moviment artístic

Un dels quadres que es va presentar a Leno, en el marc de l'exposició "Terre d'acqua", demostra la talla internacional de Filippini, i la seva capacitat per interactuar amb autoritat amb les tendències més avançades del moment i, en particular, amb Claude Monet., que als anys 70 havia iniciat una investigació sobre els ambients ardents i hivernals de l'estació de ferrocarril de Saint-Lazare. A la Llacuna de Venecia respon precisament aquells quadres que el nostre autor va veure durant la seva estada d'investigació artística a París l'any 1897. Els negres de ferro, els fums bruts, l'aura lutulenta que trobem en Claude Monet al quadre " In Ponte d'Europa, Stazione Saint Lazare" ressonen com un contrapunt jugat entre grans mestres, en l'obra de Filippini.
No és només el paisatge el que impacta l'espectador, sinó una sensació de cataclisme que es repeteix en la línia de la vida quotidiana i que sorgeix de la projecció psíquica del pintor sobre l'element natural. Filippini, de Monet, s'oposa sobretot, amb un sentit del dramatisme inexistent en la pintura de Claude Monet, a les obres fosques, hivernals, lúgubres que s'adapten a la seva pròpia paleta i a la seva pròpia sensibilitat turmentada i a una pinzellada que es manté desordenada però amb nous elements que influiran en la pintura de paisatge a Itàlia i Europa durant segles. Tot i no tenir una escola consolidada, com imposa el seu caràcter "milanès desordenat", Francesco Filippini tindrà centenars d'alumnes i milers de seguidors fins i tot després de la seva mort, que s'adheriran plenament al seu "filipinisme".

## Orígens

El filipinisme va néixer a Itàlia, en un període de notable fase evolutiva on tot el món de l'art i la cultura va ser estimulat per nombrosos factors determinants: els nous descobriments tecnològica i la comunicació, a Berlín: entra en funcionament la primera línia de ferrocarril elèctric, Thomas Edison mostra la llum incandescent al públic per primera vegada, Dugald Clerk inventa el motor de dos temps, hi ha el primer intent de fer una televisió, la transformació social dels pobles europeus amb Wilhelm Wundt que funda el primer laboratori de psicologia a Leipzig on es formarà la primera generació de psicòlegs europeus, la novel·la i el teatre tenen un gran desenvolupament. El 1880, Filippini va tornar a Milà, on va participar en el moviment artístic de la Scapigliatura.
L'estiu de 1879 va anar a París amb uns col·legues milanesos per visitar el "Salon de París" al Louvre, on els artistes més grans d'arreu. França havia fet una cita, i on "va privilegiar l'observació dels paisatges de la tradició romàntica tardà per sobre de les proves del grup dels impressionistes". Altri critici invece ritengono che nell'opera Laguna Veneta di Filippini, s'avverte una risposta a ciò, proprio a seguito del suo viaggio di ricerca parigino. El filipinisme va ser de fet un moviment informal. Filippini pateix enormement les regles de les acadèmies, a les quals es veu obligat a adaptar-se per participar en concursos que li permeten guanyar-se la vida, però es rebel·la cada cop més amb el pas del temps i amb la fama, entre moltes crítiques, començant una veritable pintura de 'avantguardista, sempre a l'aire lliure, pintant a tot arreu a l'aire lliure, en totes les estacions i en tots els temps, fins que va emmalaltir d'una pneumònia i va morir per la passió de la seva idea d'art.
Filippini, viurà molt a Milà, però també treballant lluny de l'entorn de la ciutat i potser fins i tot en contrast parcial amb ell, la seva influència en tota la pintura de paisatge posterior. Fins i tot els primers competidors dels Filippini, amb el temps i després de la seva mort, de fet, es van unir al moviment informal del Filippinisme. El 1888, després del seu èxit artístic, va ser nomenat membre honorari de l'Acadèmia de Belles Arts de Brera. Aconseguint la fama, es va fer molt amic dels mestres del Divisionisme entre ells Giovanni Segantini a qui va voler dedicar l'obra Impression sul lagouna i el mateix Segantini en algunes de les seves obres adhereix i és influït pel filipinisme. Filippini és, per tant, el protagonista més important del "naturalisme" italià i líder reconegut, però després el supera amb un nou moviment tant conceptual com tècnic, transformant la tècnica pictòrica i la visió de la perspectiva, els detalls i la inspiració cromàtica amb una referència als colors. de la pintura del nord d'Europa. El filipí es caracteritza per la manera d'estendre les pinzellades a grans trets i pel joc de la llum frontal, en què la seva màxima expressió la representen els cels ennuvolats, de vegades corromputs, darrere de les muntanyes. Les obres de Filippini que tenen aquestes representacions són de fet les seves més significatives i precioses. Va ser a mitjans del 1800 quan Francesco Filippini va desenvolupar una tipologia original del paisatge muntanyós i muntanyós. Els paisatges de muntanya de Francesco Filippini es construeixen sovint seguint una estructura de línies àrdua i no harmònica, l'enquadrament és principalment vertical, amb molt poca concessió al cel, que, encara que és la part més preuada i important, ocupa només una petita part del llenç, els elements del paisatge es construeixen sovint seguint línies obliqües, travessats pels perfils estilitzats dels arbres que s'acaben de perfilar. Francesco Filippini té un control absolut dels colors, i evita crear forts contrastos entre ells. El filipinisme sempre afavoreix una estructura composta, on les terres es barregen amb el verd de la vegetació, però suavitzat pel blanc i negre. El verd boirós i boirós de la vegetació només s'interromp per taques de color, amb les quals es dibuixen les figures dels pagesos treballant. La icona major de Filippini és la pagesa que descansa, amb el drap vermell que li cobreix el cap, cansada del treball dur, troba la pau, però sempre amb gran dignitat, testimoniada per les postures rectes i nobles, per representar la puresa de l'ànima, però també de la roba, sempre es vesteixen amb la roba que habitualment feien servir les pageses els dies de festa.
El filipinisme vol representar, amb un concepte social, les figures de les camperoles i la natura com una cosa, cosa que també era típica de la pintura naturalista llombarda. El filipinisme podria fer esbossos i aquests esbossos encara donarien a l'observador una sensació de completesa. El filipinisme elabora una pintura paisatgística molt innovadora respecte al naturalisme llombard, de finals del segle xix, el seu paisatge és essencial però alhora el fa molt refinat, superant en aquesta elegància de trets el més famós impressionisme francès. Filippini no es lliura a les formes típiques del paisatge de la moda de l'impressionisme francès o del paisatge italià dels darrers anys del segle, encara que això, amb la fama ja obtinguda, li hagués aportat una gran riquesa sobretot per part dels col·leccionistes estrangers, turistes procedents dels Estats Units. Els seus quadres es venien a uns dels preus més alts de la seva època, però els compraven gent especialment competent, amb poc espai per als salons de moda on els Monet i Manet de colors brillants trobaven espai.

## Principals artistes del "filippinismo"

* Umberto Boccioni, pintor
* Bortolo Schermini, pintor
* Giovanni Segantini, pintor
* Eugenio Amus, pintor
* Carlo Manziana, pintor
* Francesco Rovetta, pintor
* Paolo Troubetzkoy, pintor i escultor
* Carlotta Sacchetti, pintor
* Arnaldo Zuccari, pintor
* Cesare Bertolotti, pintor
* Leonardo Bazzaro, pintor
* Achille Tominetti, pintor
* Giacomo Ceolla, pintor

## Vegeu també

* Impressionisme

## Referències

* ↑ V. Terraroli, cit.
* ↑ Francesco Filippini e Monet, dalla Francia il pittore bresciano importò nuova pittura, Stilarte, 26 de setembre de 2015.
* ↑ Francesco Filippini e Monet, dalla Francia il pittore bresciano importò nuova pittura, Stilarte, 26 settembre 2015
* ↑ Giacomo Ceolla, pittore. Diego Zannandreis, Giuseppe Biadego, Le vite dei pittori, scultori e architetti veronesi, pgg 288, 1891

## Bibliografia

* Roberto Ferrari, Francesco Filippini Un protagonista del naturalismo lombardo, Ed. Skira, ISBN 8881186713

## Enllaços externs

* La Scapigliatura, di Maria Grazia Tolfo, nel sito "Storia di Milano".