OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ocell del paradís superb

L'ocell del paradís superb (Lophorina superba) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradisaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, clars i vegetació secundària de les muntanyes de Nova Guinea.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional versió 13.1 2023, aquesta espècie són en realitat tres:
* Lophorina superba (sensu stricto). Muntanyes de l'oest, est i nord-est de Nova Guinea.
* Lophorina niedda Mayr, 1930. Montanyes del sud-oest de Nova Guinea.
* Lophorina minor Ramsay, EP, 1885. Sud-est de Nova Guinea

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís superb». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi : 10.14344/IOC.ML.13.1.
* ↑ M Irestedt, H Batalha-Filho, PGP Ericson, L Christidis et R Schodde. 2017. Phylogeny, biogeography and taxonomic consequences in a bird-of-paradise species complex, Lophorina–Ptiloris (Aves: Paradisaeidae). Zoological Journal of the Linnean Society 181: 439–470.
# Centre Balear de Santa Fe

Centre Balear de Santa Fe és una de les Comunitats Balears a l'Exterior fundada el 23 de setembre de 1923 a Santa Fe (Argentina) per Jaume Llobera, home molt reconegut pels seus paisans. La primera acta de reunió del centre fou del 7 d'agost de 1925. També en fou president molts anys l'empresari eivissenc Mariano Riera Torres. L'actual president és Maria Taura Matas. Per iniciativa d'Alberto Miyara des de 1994 ofereix cursos de català.

## Referències

* ↑ Raíces que perduran a unosantafe.com.ar
* ↑ Centro Balear a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
* ↑ Comissió Directiva al web del Centre
* ↑ Alberto Miyara a llull.cat

## Enllaços externs

* Referència a les Comunitats Balears a l'Exterior
* Diari de les Cases Balears a Amèrica Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Centro Balear Santa Fe
# Regla de la mà dreta

La regla o llei de la mà dreta és un mètode per determinar el sentit d'un vector i té com a base els plànols cartesians.
Va ser ideada pel seu ús en electromagnetisme pel físic britànic John Ambrose Fleming al segle xix.
A la pràctica s'empra de dues maneres: la primera principalment és per a determinar el sentit en moviments vectorials lineals, i la segona per a moviments rotacionals.

## Primer ús

En un producte vectorial ens dona el següent procediment per a l'elecció d'una de les dues possibles direccions.
    ${\vec {a}}\times {\vec {b}}={\vec {c}}$
* Si el polze representa el vector a i l'índex representa el b, llavors el dit del mig dona el sentit de la direcció de c
Altres assignacions dels dits són possibles. Per exemple, el dit índex pot representar el primer vector del producte a i el dit mitjà el segon vector b, llavors el polze indica el producte c.

## Segon ús

En la segona aplicació, atès que està més relacionada al moviment rotacional, el polze apunta a una direcció mentre els altres dits indiquen la rotació natural. Això significa, que si es posa la mà còmodament i el polze apunta cap amunt, llavors el moviment o rotació és mostrat en una forma contrària al moviment de les agulles del rellotge.

## Vegeu també

* Regla de la mà esquerra

## Enllaços externs

* 1 º Llei de la mà dreta
* 2 º Llei de la mà dreta

## Referències

* ↑ Fleming, John Ambrose. Magnets and Electric Currents, 2nd Edition. London: E.& F. N. Spon, 1902, p. 173–174.
* ↑ «Right and left hand rules». Tutorials, Magnet Lab U.. National High Magnetic Field Laboratory. Arxivat de l'original el 2010-12-30. [Consulta: 30 abril 2008].
* ↑ PHYS345 Introduction to the Right Hand Rule, George Watson, University of Delaware, 1998
# Ocell sastre cua-rogenc

L'ocell sastre cua-rogenc (Orthotomus sericeus) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae pròpia del sud-est asiàtic.

## Distribució i hàbitat

Se la troba a la península malaia, Sumatra, Borneo i illes menors limítrofes, distribuït per Brunei, Indonèsia, Malàisia, extrem sud de Birmània, Palawan (Filipines), Singapur i Tailàndia.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals i els manglars tropicals.

## Referències

* ↑ «Ocell sastre cua-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
# André Messager

André Messager (Montluçon, 30 de desembre de 1853 — París, 24 de febrer de 1929) va ser un compositor i director d'orquestra francès. Va estudiar amb Camille Saint-Saëns a l'escola de Louis Niedermeyer, i el 1874 fou nomenat organista de Sant Sulpici. El 1876 aconseguí la medalla d'or en un concurs obert per la Societat de Compositors, el 1900 fou nomenat mestre de capella de Santa Maria de Batignolles. Després fou organista de l'església de Sant Pau de París i, per acabar, director de l'Òpera de París (1907) i dels concerts del Conservatori des de 1908. Va compondre principalment per al teatre, escrivint música de ballets (Les Deux Pigeons, 1886, estrenada a l'Opéra Garnier), operetes i òperes. Fou succeït per Alfred Bachelet en el seu lloc de l'Acadèmia de Belles Arts de França.
En l'època que fou professor en el Conservatori de París tingué molts alumnes, entre ells el parisenc Henry Février (1875-1957).

## Obres

* La Basoche (1890)
* Les P'tites Michu (1897)
* Véronique (1898)
* Fortunio (1907)
* Monsieur Beaucaire (1919)
* L'Amour Masqué (1923) (amb llibret de Sacha Guitry)
* Passionnément (1926)
* Coups de roulis (1928)

## Notes

* ↑ Dictionnaire des compositeurs.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-559-8.
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 1082 (ISBN 84 239-4534-0)
* ↑ Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 82 (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàgs. 427. (ISBN 84-7291-226-4)
# Alexandre-Joseph Artot

Alexandre-Joseph Montagney dit Joseph Artot, i escrit Artôt, de sobrenom Le bel Artôt, (Brussel·les, 4 de febrer de 1815 - Ville-d'Avray, 20 de juliol de 1845) fou un violinista i compositor belga que morí en plena joventut (als 30 anys).
Des de molt infant demostrà condicions privilegiades per l'estudi del violí, anant a París, on fou deixeble de Rodolphe Kreutzer, seguint els cursos del Conservatori de la capital francesa i aconseguint el primer premi, quan tan sols contava tretze anys. Fou tant notable per l'apassionada expressió que donava a la música com pel agradable so del seu violí, netedat i agosarament d'execució.
Cansat per un treball excessiu morí només amb 30 anys, deixant algunes obres escrites per al violí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 36, pàg. 331 (ISBN 84 239-4536-7)
# Ocell lira superb

L'ocell lira superb (Menura novaehollandiae) és una espècie d'ocell de la família dels menúrids (Menuridae) que habita zones boscoses australianes, des del sud-est de Queensland, cap al sud, per Nova Gal·les del Sud fins a l'est de Victòria.

## Subespècies

Es reconeixen tres subespècies:
* M. n. edwardi (Chisholm, AH 1921) - est d'Australia (extrem sude-est de Queensland fins a Hunter River, Nova Gal·les del Sud).
* M. n. novaehollandiae (Latham, J 1802) - sud-est d'Australia (centres de Nova Gal·les del Sud a la frontera amb Victòria).
* M. n. victoriae (Gould, J 1865) - sud-est de Nova Gal·les del Sud a Dandenong Range, Victòria; introduït al sud de Tasmània.

## Referències

* ↑ «Ocell lira superb». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
* ↑ Clements, J. F.; Schulenberg, T. S.; Iliff, B.L. Sullivan i C. L. Wood, M. J. «The Clements checklist of birds of the world: Version 6.6» (XLS) (en anglès). Cornell University, 04-12-2011. Arxivat de l'original el 2011-12-04. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Menura novaehollandiae (Superb Lyrebird) - Avibase». [Consulta: 6 febrer 2023].
# Caffrogobius dubius

Caffrogobius dubius és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Seychelles.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smitt F. A., 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius. with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Smith, J. L. B., 1959. Gobioid fishes of the families Gobiidae, Periophthalmidae, Trypauchenidae, Taenioididae and Kraemeriidae of the western Indian Ocean. Ichthyological Bulletin of the J. L. B. Smith Institute of Ichthyology Núm. 13: 185-225, Pls. 9-13.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Goren, M., 1996: A review of the southern African gobiid fish genus Caffrogobius Smitt, 1900. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 57: 1-28.
* ↑ Smith, J.L.B. i M.M. Smith, 1963. The fishes of Seychelles. Rhodes University, Grahamstown. 215 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Centre Català de l'Havana

El Centre Català de l'Havana fou una entitat dels catalans de Cuba fundada el 1882. El centre fou organitzador dels Jocs Florals a l'Havana de 1887, 1922 i 1944 i publicà un llibre dels dos darrers.
El 1911 es va reestructurar i s'aprovaren nous estatuts amb una declaració de principis impulsada per Josep Conangla i Fontanilles, que en fou tres cops president. Es va constituir en força d'avantguarda del catalanisme a l'illa, propugnant l'autonomia de Catalunya. Segons els seus estatuts, el Centre es considerava una extensió social i espiritual de Catalunya en terra cubana i aspirava que fos reconegut en tots els ordres. També consideraven que l'Estat espanyol estava en el deure immediat de satisfer a Catalunya l'aspiració d'assolir un règim d'autonomia. El 1916 el capital social de l'entitat era de sis mil dòlars, tenia sis-cents socis, i el capital de la biblioteca en llibres era d'uns set-cents volums. Mantenia també una escola i els socis disposaven d'atenció sanitària al Centre Balear. El 1915, deixà de penjar la bandera espanyola al balcó com era costum entre les entitats catalanes, per a hissar-hi nomes la cubana i la catalana i el 1919 assumí l'estelada com a símbol del Centre.
Disposava de diverses seccions d'activitat com les de cultura, treball, teatre (en català), festes, futbol i l'Orfeó Català. Va impulsar la publicació de la revista “La Nova Catalunya” i va participar en la publicació de “Combat”. Francesc Macià, en la seva visita a l'Havana el 1928, fou rebut per Josep Conangla i convidat pel «Club Separatista Català núm. 1», entitat desdoblada format per socis del centre. Acabada la Guerra Civil Espanyola, el Centre, presidit per Josep Conangla, reconegué el Consell Nacional de Catalunya, dirigit per Carles Pi i Sunyer. Va mantenir la revista “La Nova Catalunya” fins que els règim castrista va clausurar els locals i molts dels dirigents es van exiliar.

## Llista de presidents

Alguns dels presidents del Cente Català de l'Havana:
* Claudi Mimó i Caba, un dels fundadors, nomenat el 1917, president honorari
* Jaume Basté
* Joaquim Muntal i Gramunt (1914-15)
* Josep Murillo i Mumbrú (1918-19)
* Francesc Molla i Presas (1920-21)
* Josep Pineda i Fargas (1923-24)
* Josep Conangla i Fontanilles (1928-1939)

## Referències

* ↑ Isabel Segura. Viatgers catalans al Carib: Cuba. L'Abadia de Montserrat, 1997, p. 53–. ISBN 978-84-7826-817-7.
* 1 2 «Centre Català de l'Havana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Carod-Rovira, Josep-Lluís «Cuba catalana». El Món, 09-09-2015 [Consulta: 19 novembre 2016].
* ↑ Pons, Marc. «Es publica la primera Constitució de la República Catalana». El Nacional, 02-10-2019. [Consulta: 13 abril 2020].
# Andrés Escobar (músic)

Andrés Escobar fou un músic espanyol del Barroc. Visità les Índies, i al seu retorn s'establia Coimbra (Regne de Portugal), i entrà en l'orquestra de la catedral d'aquella ciutat. Deixà una obra titulada Arte de musica para tanger o instrumento da caharamelincha.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 798 ISBN 84-239-4520-0
# Alexandre Louet

Alexandre Louet (Marsella, 1753 - París, 1817) fou un compositor francès.
Pertanyia a un rica família, i tan sols com a aficionat es dedicà a la composició, però havent perdut tota les seves riqueses, en la Revolució, es va veure obligat a servir-se dels seus coneixements musicals per atendre a les seves necessitats. Passà una temporada a Rússia, on pensava aconseguir més grans ingressos en la seva professió, però aquest viatge no li fou profitós i al final de la seva vida s'hagué de dedicar a afinar pianos.
Entre les seves composicions figuren:
El seu germà Aristius Louet, també fou compositor musical com ell.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 330-31 (ISBN 84-239-4531-6)
# Ocell ratolí de clatell blau

L'ocell ratolí de clatell blau (Urocolius macrourus) és una espècie d'ocell de la família dels còlids (Coliidae). Habita zones més o menys àrides, amb arbusts i amb arbres d'Àfrica subsahariana, a la zona del Sahel, des de Mauritània, cap a l'est fins a Etiòpia i Eritrea, i per l'Àfrica oriental, cap al sud fins a Tanzània.

## Referències

* ↑ «ocell ratolí de clatell blau». A: TERMCAT. Diccionari dels ocells del món, 2017-2022 [Consulta: 30 juny 2022].
# Ocell sastre de Cambodja

L'ocell sastre de Cambodja o ocell sastre de Cambodia(Orthotomus chaktomuk) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae endèmica de Cambodja. Va ser descoberta a Phnom Penh, la capital de Cambodja, el 2009, durant els controls de la grip aviària.

## Descobriment

Des del seu descobriment ha estat vist en diverses parts de Phnom Penh, inclosa en una fotografia de l'investigador d'ocells Ashish John en unes obres. Aquesta fotografia va ser utilitzada més endavant en la descripció científica de l'espècie.
Al juny de 2012, Ashish John va començar a col·laborar amb la Wildlife Conservation Society, BirdLife International, la Universitat de Kansas, la Universitat Estatal de Louisiana i el Centre Sam Veasna per estudiar el plomatge dels ocells, la seva genètica i cant. Les proves van determinar que es tractava d'una espècie única. L'article que descriu formalment a l'ocell sastre de Cambodja va ser publicat a Forktail.El nom específic deriva de la zona costanera Chaktomuk de Phnom Penh.

## Descripció

L'ocell sastre de Cambodja té el pili de color vermell ataronjat i plomes negres al coll. La resta del seu cos és gris clar a les parts superiors i clar a les inferiors. És de la mida del cargolet. L'ocell sastre de Cambodja és conegut pel seu fort reclam.

## Referències

* ↑ «Ocell sastre de Cambodja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 28 gener 2023].
* 1 2 Mongabay; Network, part of the Guardian Environment «Cambodian tailorbird: new species discovered in Phnom Penh» (en anglès). The Guardian, 26-06-2013. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «AFP: New flame-headed bird species found in Cambodia capital», 29-06-2013. Arxivat de l'original el 2013-06-29. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ «Cambodian tailorbird: A new species seen in Phnom Penh» (en anglès). BBC News, 26-06-2013.
* ↑ Mahood, SP; A.J.I. John; J.C. Eames; C.H. Oliveros; R.G. Moyle;Hong Chamnan; C.M. Poole; H. Nielsen; F.H. Sheldon. «A new species of lowland tailorbird (Passeriformes: Cisticolidae: Orthotomus) from the Mekong floodplain of Cambodia» (PDF) (en anglès). Forktail (29), pàg.1-14.
* 1 2 «AFP: New flame-headed bird species found in Cambodia capital», 29-06-2013. Arxivat de l'original el 2013-06-29. [Consulta: 3 febrer 2023].
# Alexis de Castillon

Marie-Alexis Saint-Victor, comte de Castillón (Chartres, 13 de desembre de 1838 – París, 5 de març de 1873) fou un compositor francès del Romanticisme.
D'una precocitat extraordinària als vuit anys tocava ja els grans orgues de la catedral de la seva ciutat nadiua, però en lloc de dedicar-se a la música ingressà en l'Escola d'Artilleria, que no tardà a abandonar per a consagrar-se al seu art favorit. Primer estudia amb Massé i després amb César Franck, i en esclatar la guerra francoprussiana sol·licita reingressar en l'exèrcit contraient durant la campanya una malaltia que el portà al sepulcre, poc temps després.
Malgrat la seva mort prematura i que començà els estudis força més tard, Castillon fou un dels compositors més distingits de França, car a la seva inspiració serena i elevada unia una tècnica i un bon gust insuperable. Com Bizet, com Lalo i com tants d'altres no pogué gaudir del triomf en vida, i un Concert per a piano que interpretà meravellosament Saint-Saëns (1872) fou xiulat de manera extrema pel públic que setze anys més tard, ja mort l'autor, reparà la injustícia que havia comès. A més d'aquesta obra deixà:
* cinc aires de dansa;
* Torquato Tasso, poema simfònic;
* Marche slave;
* dues Simfonies;
* una Missa,
* quatre esquisses symphoniques;
* Trois pièces dans le style ancien, totes per a orquestra;
* un quintet;
* un trio i una sonata per a piano i violí;
* Valses humoristiques;
* dues Suites i Fugues, per a piano,
* i la música de sis poesies d'Armand Silvestre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 12 (ISBN 84-239-4512-X)
# Ocell sastre collnegre

L'ocell sastre collnegre o ocell sastre collfosc (Orthotomus atrogularis) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae pròpia del sud-est asiàtic.

## Distribució i hàbitat

Es troba a Indoxina, la península malaia, l'est del subcontinent indi, Borneo i Sumatra, distribuït per Bangla Desh, Brunei, Cambodja, l'est de l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Singapur, Tailàndia i Vietnam.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals i els manglars.

## Referències

* ↑ «Ocell sastre collnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 28 gener 2023].
# Cal Ferrer (la Cellera de Ter)

Cal Ferrer és una casa de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes entre mitgeres format per tres crugies, marcades per les canonades metàl·liques que baixen del teulat. Aquest habitatge, reforçat amb pedres cantoneres més grans, està cobert a dues aigües a façana.
La planta baixa consta de dues finestres i un gran portal. Les finestres són de nova factura, emmarcades de pedra motllurada, amb ampit treballat, llindes monolítiques amb decoració floral i triangular i reixa de ferro forjat decorada. El portal també està emmarcat de pedra calcària amb grans blocs, motllurada i amb llinda monolítica. A sobre d'aquesta, hi ha una sèrie de còdols en posició vertical, conformant una arcada rebaixada, que té funció redistribuidora de forces del pes de la façana. La porta és de fusta antiga i restaurada amb interessants exemples de ferro forjat com manetes, claus i espines.
Al primer pis existeixen tres finestres. Totes són de grans blocs de pedra i, sobre dues d'elles hi ha, integrada a la paret, una filera de rajols en forma d'arc rebaixat per a actuar de redistribuidora de forces. La finestra principal es distingeix d'aquestes dues en què té una llinda molt més gran. A l'altura d'aquesta planta hi ha, adherit a la façana, un escut de nova factura prop de la finestra principal, al seu costat esquerre. Aquest conté un elm, dos escuts menuts i la llegenda «Ave Maria - Torre Alegre».
El segon pis conté dues finestres petites emmarcades de còdol poc treballat, una d'elles amb restes de decoració floral triangular a la llinda, i un badiu o finestra d'arc de mig punt rebaixat, de còdols, amb una petita barana de ferro forjat de decoració abombada. La cornisa té un ràfec de doble filera de rajola i teula girada. Aquesta cornisa manté una continuïtat amb la casa veïna de l'esquerra (núm. 21), cosa que les situa en un mateix moment de reforma o construcció original.

## Història

El carrer d'Avall es va configurar durant el segle xviii i va completar l'estructura urbana que no es va moure significativament fins ben entrat el segle xx. Aquesta part del poble, propera al torrent de Sales (que junta les aigües que venen de Can Vinyes i les de Can Bechdejú), formava part del nucli urbà que es va desenvolupar fins a finals del segle xviii. El flagell de les torrentades va obligar a posar bagants a les cantonades i entrades d'alguns carrers, i també els encaixos corresponents que encara són visibles i efectius. A més, es va tenir en compte que les cantonades orientades al sud fossin més reculades que les que miraven al nord.
La llinda de la porta principal porta la llegenda: «YSIDRO NOGUE / PAGES ;; 1781» I la llinda de la finestra principal, a més d'interessants però senzilles decoracions inscrites de caràcter vegetal, diu: «ASID RO / NOGE 1782».

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Hominí TE9

L'hominí TE9 o ATE9-1 és un individu del gènere Homo trobat a les excavacions d'Atapuerca en un estrat datat en 1,2 milions d'anys d'antiguitat. Això el converteix en la resta humana directa (exceptuant eines de pedra) més antiga que s'hagi trobat a Europa.
Primer se'n va trobar una dent i en seguir excavant, una mandíbula. La notícia es va donar al món el 26 de març del 2008, tot i que sembla que ja s'havia desenterrat vuit mesos abans. En el mateix estrat hi havia diferents eines lítiques.
Degut a la seva semblança amb les restes d'Homo erectus trobades a Dmanisi (Geòrgia), fa pensar que probablement és una branca d'aquesta espècie que va girar cap a l'oest després d'haver conquerit l'Àsia. També s'ha relacionat amb Homo antecessor del mateix jaciment, de manera que l'únic que es pot afirmar amb claredat és que era un Hominina.