OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa de Medjumbe

L'illa de Medjumbe és una de les illes Querimba a la costa nord de Moçambic, dins del Parc Nacional de Quirimbas. És de propietat privada, funciona com un centre turístic exclusiu. Els allotjaments són cabanes de fusta amb sostre de palla. L'illa té 1 kilòmetre (0,62 milles) de llarg i 500 metres (1.600 milles) d'ample. Està rodejat d'espectaculars esculls de coral. Les activitats turístiques inclouen el busseig i el snorkeling, el windsurf i la pesca en alta mar.

## Referències

* ↑ «Medjumbe Island» (en anglès). [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ Mary Fitzpatrick. Lonely Planet Mozambique. Lonely Planet, 2010, p. 158. ISBN 1-74104-888-5.
* ↑ «Why Go to Mozambique | Go2Africa». [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ Holly Hughes; Alexis Lipsitz Flippin; Sylvie Murphy; Julie Duchaine Frommer's 500 Extraordinary Islands. John Wiley & Sons, 2009, p. 173. ISBN 0-470-50070-0.
# Illa de Mejduixarski

L'illa de Mejduixarski (rus: о́стров Междуша́рский, óstrov Mejduixarski) és la tercera illa més gran de l'arxipèlag de Nova Terra. Es troba al mar de Barents, al sud-oest de l'illa Iujni, molt més gran. L'illa fa uns 53 km de llargada per 25 km d'amplada, amb una superfície de 742 km² i està deshabitada. Administrativament pertany a l'Óblast d'Arkhànguelsk. L'altura màxima és de poc més de 100 metres.

## Referències

* ↑ pxweb2.stat.fi Arxivat 2007-10-01 a Wayback Machine.
* ↑ «МЕЖДУШАРСКИЙ • Большая российская энциклопедия - электронная версия». [Consulta: 6 març 2024].
# Illa de Pedrosa

L'Illa de Pedrosa, antigament coneguda com a Isla de la Astilla (Illa de l'Estella) o Isla de la Salud (Illa de la Salut), és una illa espanyola i una de les majors illes càntabres.
Es troba al fons de la badia de Santander, enfront de la localitat de Pontejos. Té 1.613 hectàrees i actualment està unida a terra ferma per un pont construït el 1966. Tota ella és un jardí amb molts arbres, on es poden apreciar dues escultures: una dedicada a Manuel Martín de Salazar, director general de Sanitat de l'Estat espanyol, i una altra en memòria de Víctor Meana Negrete, un dels seus directors més influents del sanatori que es troba en l'illa.
Els antecedents del sanatori cal situar-los en l'any 1834, data en què es va sol·licitar l'establiment d'un llatzeret a l'illa de Pedrosa, al fons de la badia de Santander, per mantenir en quarantena a les tripulacions dels vaixells afectades per malalties tropicals. El llatzeret va començar a funcionar en 1869, però amb el temps es va transformar en Sanatori Marítim (1909) de caràcter nacional per al tractament de malalties òssies i tuberculosi, i arriba a tenir 600 llits; al Sanatori de Pedrosa corresponien els malalts de les actuals províncies de Cantàbria, Astúries, Palència, Valladolid, Àvila, Segòvia, Madrid, Burgos, Sòria, La Rioja, Navarra, Àlaba, Guipúscoa i Biscaia. Posteriorment, en memòria a un dels seus metges directors, se'l va anomenar «Sanatorio Víctor Meana». Va deixar de funcionar com a hospital el 1989. Avui en dia, diverses de les dependències illenques van ser convertides pel Govern càntabre en un centre de rehabilitació de drogodependents i per a altres usos.

## Referències

* 1 2 3 Pedrosa. La isla de la salud (La revista de Cantabria, octubre-desembre 2005) (castellà)
* ↑ Boletín Oficial de la Provincia de Santander, 15 de juny de 1910.

## Enllaços externs

* La isla de la salud (video) (castellà)
# Tonià

El Tonià és el primer període geològic de l'era Neoproterozoica, i durà entre fa 1.000 i 850 milions d'anys. Aquestes dates no estan basades estratigràficament sinó en la cronologia radiomètrica.
El nom deriva de l'ètim grec tonos ('tensió').
Els esdeveniments que acabaren amb la fragmentació del supercontinent Rodínia començaren durant aquest període.
La primera radiació d'acritarcs tingué lloc durant el Tonià.

## Referències

* ↑ «Vocabulari de l'escala dels temps geològics». Institut Geològic de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Estany de Francí de Dalt

L'Estany de Francí és un llac glacial a 2.330 m d'altitud, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera nord-oriental del riu de Riqüerna, a través del barranc de Francí, al voltant del Pic Salado. Rep les aigües directament de la muntanya, i les aboca a l'Estany de Francí, a llevant. La seva conca està formada al nord per la Serra de les Mussoles, al nord, i pel Serrat de la Mina, al sud-est.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Barbus parawaldroni

Barbus parawaldroni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de la Costa d'Ivori i a l'est de Libèria.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C., 1990. Cyprinidae. p. 269-361. A C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum I. Coll. Faune Tropicale núm. XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Livada (Satu Mare)

Livada (abans també Șarchiuz, del seu nom hongarès de Sárköz, pronunciació hongaresa: [ˈʃaːrkøz]); en alemany: Wiesenhaid) és una ciutat del nord-oest de Romania, al comtat de Satu Mare. Va rebre la condició de ciutat el 2006. La ciutat administra tres pobles: Adrian (Adorján), Dumbrava (Meggyesgombás) i Livada Mică (Sárközújlak).

## Demografia

El cens nacional de 2011 va registrar una població total de 6.639 dels quals:
* El 60,8% eren d'origen ètnic hongarès,
* 35,5% d'origen ètnic romanès i
* 3,2% d'origen ètnic gitano
Les afiliacions religioses eren:
* 31% ortodoxos
* 26% catòlic romà
* 25% grec catòlic
* 17% reformat

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ Romanian Government Department of Interethnic Relations (romanès) Arxivat 2011-07-17 a Wayback Machine.
# Illes de Sobrevent (desambiguació)

«Illes de Sobrevent» té aquests significats:
* A les Antilles (Amèriques):
** Les illes de Sobrevent
* A l'Àfrica:
** Les illes de Sobrevent de l'arxipèlag de Cap Verd
* A la Polinèsia (Oceania)
** Les illes del Vent de les illes de la Societat
** De vegades es denominen illes de Sobrevent (Windward Islands) les illes principals o sud-orientals de l'arxipèlag Hawaii

## Vegeu també

* Sobrevent i sotavent
* Illes de Sotavent
# Moviment per la pau

Un moviment per la pau o moviment pacifista és un moviment social que pretén assolir els ideals del pacifisme, com ara la fi d'una guerra (o guerres) en particular o minimitzar la violència interhumana en un lloc o situació particulars. Sovint estan vinculats a l'objectiu d'aconseguir la pau mundial. Alguns dels mètodes utilitzats per assolir aquests objectius inclouen la defensa del pacifisme, la resistència noviolenta, la diplomàcia, els boicots, els camps de la pau, el suport a candidats polítics contra la guerra, el suport a la legislació per eliminar els beneficis dels contractes del govern al complex militar-industrial, la prohibició d'armes, creant eines per al govern obert i transparent, la democràcia directa, donant suport als denunciants que denuncien crims de guerra o conspiracions per crear guerres, manifestacions i pressió política. La cooperació política, per exemple i en aquest camp, és un exemple d'organització que busca fusionar el moviment per la pau i les organitzacions verdes; poden tenir objectius diversos, però tenen l'ideal comú de pau i sostenibilitat humana. Una preocupació dels activistes per la pau és el repte d'aconseguir la pau quan els contraris a la pau sovint utilitzen la violència com a mitjà de comunicació i empoderament.
# Estany de Mascarida

L'Estany de Mascarida és un llac d'origen glaciar del municipi de la Guingueta d'Àneu, al Pallars Sobirà. Es troba en la capçalera del torrent de Mascarida, al nord-oest de Tavascan. Estan situats entre el Pic de la Coma del Forn, al nord-est i el Campirme, al sud. Es troben sota la protecció del Parc Natural de l'Alt Pirineu.
És a 2.319 m d'altitud. Té una superficie de 2,04 ha. Rep les aigües de l'estany del Diable i dels Estanys de Mascarida de Dalt. En les seves aigües es pot trobar el tritó pirinenc que és una espècie endèmica del Pirineu.
L'abocament de les aigües de l'estany de Mascarida forma el Torrent de Mascarida. Conflueix amb el torrent de Mascaró a prop de l'Estació d'esquí de Tavascan i desaigua al riu de Tavascan per la dreta sota les Bordes de Quanca.

## Accés

La forma més fàcil d'arribar-hi és des del refugi de la Pleta del Prat. Des d'aquí cal anar a buscar el torrent de la Mascarida i remuntar-lo sempre tenint-lo a l'esquerre. S'acaba arribant a l'estany de Mascarida i al petit estany del Diable, que és troba en un extrem de Mascarida. S'ha de agafar un altre camí de 15-20 minuts que puja fins als estanys de Mascarida de Dalt. La ruta està perfectament indicada amb marques grogues i fites.

## Referències

* ↑ Estany de Mascarida [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ L'estany de Mascarida [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ Accés als estanys [Consulta: 21 setembre 2023].
# Barcella, pobles de la Mariola

Barcella és una revista d'informació general editada pel Col·lectiu Serrella de Banyeres de Mariola (Alcoià) que s'edita amb una periodicitat quadrimestral. L'edició digital està disponible a la xarxa de manera gratuïta un mes després que aparega l'edició en paper als quioscs. Va ser fundada l'any 1997 i han publicat a les seues pàgines més de dos-cents col·laboradors, com ara Josep Guia, Pau Alabajos, Vicent Partal, Núria Cadenas o Eliseu Climent. La revista és membre de l'Associació de Publicacions Periòdiques Valencianes, junt amb unes quaranta publicacions més.
L'1 de juny de 2002 es va commemorar el 5é aniversari de la revista Barcella a la Casa de Cultura de Banyeres de Mariola, amb la celebració d'una taula redona on van participar periodistes de les comarques de l'Alcoià i de la Vall d'Albaida. L'any 2012 va celebrar el seu quinzé aniversari.
El Col·lectiu Serrella és una associació fundada el 1995 a Banyeres de Mariola que defensa el patrimoni cultural i arquitectònic de les comarques centrals valencianes, així com l'activisme ecològic per evitar projectes que impacten negativament sobre el territori, com ara centrals eòliques, línies elèctriques, centrals tèrmiques o urbanitzacions amb camps de golf.

## Referències

* 1 2 Banyeres, poble de cultura. Levante EMV, 13/7/2012
* ↑ Fundació Espai Català de Cultura i Comunicació (Arxiu)
* ↑ «El Col·lectiu Serrella celebra el cinquè aniversari de la revista Barcella». Vilaweb, 01-06-2002. [Consulta: 3 novembre 2012].
* ↑ Notícia a El Punt, el 8 de juny de 2012
* ↑ Defensa dels assuts del riu Vinalopó. Diario Información, 3/9/2010.
* ↑ Oposició a la instal·lació d'una línia elèctrica. DOGV núm. 4.939 del 4 de febrer de 2005.
* ↑ «Xerrada sobre la central tèrmica de Beneixama.». Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 28 desembre 2012].
* ↑ «Marxa en defensa de la Mariola.». Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 28 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Revista Barcella
* Vídeo de les activitats del 15é aniversari
# Tășnad

Tășnad (pronunciació romanesa: [təʃˈnad]; en Hongarès: Tasnád, pronunciació hongaresa: [ˈtɒʃnaːd]; en Alemany: Trestenburg) és una ciutat del comtat de Satu Mare, Crișana (Romania). Administra cinc pobles: Blaja (Tasnádbalázsháza), Cig (Csög), Rațiu (Ráctanya), Sărăuad (Tasnádszarvad) i Valea Morii (Tasnádmalomszeg).
Aproximadament a 2 km del centre hi ha l'espai geotèrmic Tășnad, conegut a Romania i a l'estranger per les seves aigües termals.

## Demografia

Segons el darrer cens del 2011 hi havia 8.411 persones vivint a la ciutat. D'aquesta població, el 51,1% són d'ètnia romanesa, mentre que el 36,2% són d'ètnia hongaresa, l'11,4% d'ètnia romaní i l'1,1% d'altres.
El doctor Abraham Fuchs va escriure un ampli llibre històric sobre Tășnad, ja que era fins a la Segona Guerra Mundial. El llibre està en hebreu i descriu la vibrant vida jueva en aquesta petita ciutat fins a la seva destrucció el 1944.

## Història

Al jaciment arqueològic de Tășnad-Sere, a l'espai Spa, s'han fet troballes del neolític de la cultura Körös i les cultures de Baden i Pișcolt, així com restes de finals de l'edat del ferro i del període migratori (cultura Txernjahov). Des del 2012, Ulrike Sommer de l'Institut d'Arqueologia de Londres realitza excavacions del jaciment de Körös juntament amb el Museu Satu Mare.
Fins al 1876, Tășnad formava part del comtat de Közép-Szolnok quan es va incorporar al recentment format comtat de Szilágy del Regne d'Hongria. El 1920, després del tractat de Trianon, va passar a formar part del Regne de Romania.

## Referències

* ↑ «COMUNICAT DE PRESĂ : 02 februarie 2012 privind rezultatele provizorii ale Recensământului Populaţiei şi Locuinţelor – 2011». Satumare.insse.ro. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 11 abril 2018].
* ↑ «TASNAD». Tasnad.org. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2017. [Consulta: 11 abril 2018].
* ↑ Astaloş, Ciprian; Sommer, Ulrike; Virág, Cristi Archaeology International, 16, 2012–2013, 2013, pàg. 47–53. DOI: 10.5334/ai.1614 [Consulta: free].
# Antoni Palau i Verdera

Antoni Palau i Verdera (1734, Blanes, la Selva - 1793) fou un naturalista, metge i botànic català. Es dedicà amb molta fe a l'estudi de la botànica, i avançà tant en aquest camp, que el 1773 aconseguí per oposició el nomenament de segon catedràtic del Real Jardí Botànic de Madrid. Fou membre de la Reial Acadèmia de Medicina a la dita capital, de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, de la Sociedad de Medicina de Sevilla, etc., i va merèixer l'agraïment de la ciència per haver contribuït amb les seves obres a desenvolupar a Espanya l'afició a la botànica i haver dat a conèixer als espanyols les obres més notables dels botànics estrangers, principalment al traduir i comentar en Linné i Tournefort. Malgrat del seu mèrit, el docte Palau i Verdera no fou conegut a l'estranger tant com es mereixia, el que no deixa d'ésser una anomalia, car d'altres contemporanis seus, amb menys dret que ell, foren molt celebrats fora d'Espanya.

## Obres

* Explicación de la filosofía y fundamentos botánicos de Linneo (Madrid, 1778)
* 1784-1788. Parte práctica de Botánica: Parte práctica de botánica del caballero Carlos Linneo que comprehende.... Ocho vols. de la traducción de Species plantarum de Linneo (Madrid, 1784) En aquesta obra, traduïda de Linné, s'inclouen els noms vulgars i les localitats espanyoles de moltes plantes, i al final de la mateixa Palau i Verdera inserí alguns treballs de botànica, uns originals i d'altres traduïts.
* Gómez Ortega, Casimiro & Palau y Verdera, Antonio. 1785. Curso elemental de Botánica teórico y práctica, dispuesto para la enseñanza del Real Jardín Botánico de Madrid. Madrid, Imp. Real. (1788).
* Descripción historica de la planta que Leonardo Fuchsio llama <<Seriphium Absintium>>, treball que inserí en unió de Gómez Ortega en el Memorial Literario de Madrid (abril de 1787).
* La monografia Sobre la planta Authoxauthum o Flor de flores. Descripción de la planta que llama Lysimachin el padre fray Santiago de San Antonio. Descripción del <<Dracocephalum canariense>> (1784), en col·laboració aquesta última amb el citat Gómez Ortega, etc.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ «Parte práctica de Botánica». Biblioteca Digital. Real Jardín Botánico CSIC. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 2 gener 2017].

## Bibliografia

* BERNAT, Pasqual (2008) "Antoni Palau i Verdera (1734-1793). Un botànic blanenc de la Il·lustració", Blanda, 11, 20-29.
* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàgs. 135-36, ISBN 84-239-4541-3
* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 465-466 [Consulta: 11 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Brigitte Lépinette, Antonio Melero Bellido Història de la traducció. Universitat de València, 2003 ISBN 84-370-5777-9, 9788437057774 311 pàgines
* Antoni Palau i Verdera - Galeria de Metges Catalans
# Estany de Ratera

L'estany de Ratera és un estany pirinenc del terme municipal d'Espot, dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Està situat a 2.130 m d'altitud, entre l'estany de la Cabana i el de Sant Maurici.
Per no haver patit obres de regulació hidroelèctrica, en l'estany de Ratera es pot trobar el ranuncle aquàtic (Ranunculus aquatilis); és una herba que té dos tipus de fulles diferents. Les fulles submergides són profundament dividides en segments filiformes; en canvi, les que estan al capdamunt de les tiges són planes i arrodonides, amb 3-5 lòbuls.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Gimenez Perez, Gerard «El ranuncle aquàtic» (pdf). El Portarró. Parc Nacional d'Aigüestortes i estany de Sant Maurici, número 24, 2008, pàgina 22 [Consulta: 31 març 2020].
# Immoble a la plaça de la Vila, 8

L'Immoble a la plaça de la Vila, 8 és una obra de Breda (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació de planta baixa i dos pisos amb coberta a dues aigües de teula àrab i carener paral·lel a la façana principal. Les obertures han estat modificades a finals del segle xx.
# Şükrü Gülesin

Şükrü Gülesin (14 de setembre de 1922 - 10 de juliol de 1977) fou un futbolista turc de la dècada de 1940.
Fou 11 cops internacional amb la selecció turca amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1948. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Beşiktaş JK, Palermo, i SS Lazio.

## Referències

* 1 2 (turc) Şükrü Gülesin'e Anma Töreni Arxivat 2008-05-31 a Wayback Machine.
* ↑ What causes the drone noise in eastern European matches?
* ↑ (italià) Cuore Rosanero Arxivat 2007-06-17 a Wayback Machine.
# Estany de Reguera

L'Estany de Reguera és un llac d'origen glacial que es troba a 2.430 m d'altitud, situat al circ glacial de Cogomella a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella. Forma part de l'àrea perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
La seva conca està formada a ponent per la Cresta de Reguera, i a llevant, per l'extrem nord de la Serra Tancada.
Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera nord-oriental del riu de Riqüerna, a través del barranc de Francí, al voltant del Pic Salado. Rep les seves aigües de la muntanya, dels Estanyets Amagats, situats al nord-oest, i dos estanyets més situats a l'oest. així com de l'Estany Grenui, situat al seu sud-est. Les seves aigües davallen cap a l'Estany Salado, a través del Saladino.
Disposa d'una presa força grossa per tal d'ampliar la capacitat de la seva conca natural.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Immoble al carrer Nou, 12

L'Immoble al carrer Nou, 12 és una obra de Breda (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació de planta baixa i dos pisos amb coberta inclinada a dues aigües de teula àrab i carener paral·lel a la façana principal (carrer Nou). A la planta baixa hi ha una porta d'entrada i una finestra lateral que han estat modificades. A les plantes primera i segona hi ha un balcó, alineat amb la porta d'entrada i una finestra. El balcó del segon pis no té llosa. El ràfec està decorat amb rajoles. A la façana que dona al carrer Santa Victòria s'hi ha practicat diverses obertures encara que originalment va ser concebuda com una paret mitgera. A la part posterior de la parcel·la hi ha un pati amb un portal amb reixa de ferro forjat.
El carrer Nou, conegut amb aquest nom des del segle xviii, esdevé el nexe d'unió entre el nucli de la vila format al voltant de l'església i el monestir i el nucli entorn de l'hospital vell i can Trunes. La banda nord del carrer es deu acabar de parcel·lar els segles XVII i XVIII, mentre que la banda sud forma part de les hortes del monestir i no es parcel·la fins al segle xix, després de la desamortització.

## Referències

* 1 2
# Riera de Gualba

La riera de Gualba, dita més amunt riera de Santa Fe, és un curs fluvial de la comarca del Vallès Oriental, afluent per l'esquerra de la Tordera, aigua avall de Sant Celoni. Integrada dins de l'àrea protegida del Parc Natural del Montseny, la riera neix als vessants meridionals del turó de Morou i drena el terme de Gualba.

## Descripció

La riera s’origina amb les aigües de l'alta vall de Santa Fe. Travessa la vall on és coneguda com la riera de Santa Fe. S'hi ha dos embassaments. El superior, l'Estanyol, més petit, està reblert amb materials arrossegats per les aigües. L'inferior, el Pantà de Santa Fe, es fa servir per a l'aprofitament hidroelèctric. Després del pantà, la riera deixa la vall i entra en el terme de Gualba. Aigües avall la riera és coneguda pels salts d'aigua i els gorgs espectaculars, com el Gorg Negre, punt de llegendàries reunions de bruixes i el Salt de Gualba amb una caiguda per un terreny esglaonat de 133 m d'altura en tres trams. Després de travessar la població de Gualba de Dalt segueix fins a desembocar a la Tordera, prop de Gualba de Baix, en total uns 12 km.

## Vegetació

La vegetació és dominada pels boscos de fageda i avets a la vall de Santa Fe i pels alzinars, suredes i pinedes a la part mitjana i baixa de la riera. A les riberes dominen les vernedes i en els sots les freixenedes. L'arbre mes espectacular és el Suro de la Pedra, situat enmig del passeig de la Riera, un camí que transcorre pel costat de la riera de Gualba. A més de ser molt gran té les arrels encastades a les escletxes d’una pedra.

## Accés

El PR C-211 és el sender de referència. D'uns 15 km de llargada, connecta l'estació de Gualba amb la vall de Santa Fe.

## La llegenda del Gorg negre

Així Eugeni d'Ors es refereix a l'indret del Gorg Negre:
| « | Gualba és terra de bruixes. Les bruixes de Gualba fan son dissabte allà dalt, al gorg Negre. L'aigua dorm, negra, al gorg Negre. Mes si amb dues estelles féssiu una creu, i la gitéssiu a l'aigua negra del gorg Negre, veuríeu que l'aigua arrenca en bullida i fa molt de sinistre remor i es cargola i escomeja, fins que la creu salta fora d'ella, lluny. L'esperit del mal dorm sota les verdors musicals de Gualba. | » |
| — Eugeni d'Ors, Gualba, la de mil veus, 1915; Quaderns Crema, 2012. |||

## Referències

* 1 2 3 El recorregut de la riera de Gualba [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ El Salt de Gualba [Consulta: 9 octubre 2023].
* 1 2 La vall de Santa Fe, drenada per la capçalera de la riera de Gualba [Consulta: 9 octubre 2023].