OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escrot

L'escrot o sac escrotal és la bossa que cobreix i allotja als testicles fora de l'abdomen en els mamífers i en l'ésser humà. És una bossa de pell rugosa i prima que serveix d'embolcall extern dels testicles i llurs òrgans accessoris. Aquesta zona de la pell està coberta de borrissol de tipus genital i presenta característiques particulars que la diferencien de la que cobreix a la resta de l'organisme.
La seva pell està formada per set capes –capa cutània o escrot pròpiament dit, dartos, túnica cel·lulosa o fàscia de Cooper, túnica cremasteriana (cremàster), túnica fibrosa i túnica vaginal-, de les quals dues són musculars. D'aquestes dues últimes, la més superficial és el dartos i la més profunda el cremàster.
El primer frunzit la pell i la segona eleva els testicles aproximant-los a l'abdomen. Aquests músculs es contreuen davant d'estímuls variats, sobretot davant del fred. Els testicles estan allotjats fora de l'abdomen perquè requereixen una temperatura baixa per aconseguir que els espermatozoides madurin adequadament. La pell de l'escrot és més sensible davant del fred i la calor que la d'altres zones de l'organisme. També proporciona la temperatura necessària per al desenvolupament dels espermatozoides.

## Referències

* ↑ Article "Escrot". Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2008.
# Escua

L'escua (o escoa) és cadascuna de les dues peces de fusta planejades, a manera de carenes, que van una a cada banda de la carena vertadera d'una barca i serveixen per a mantenir dreta l'embarcació quan es treu a terra.

## Referències

* ↑ «GDLC - escua». [Consulta: 3 agost 2018].
Viccionari
# Escuat de Taiwan

L'escuat de Taiwan (Pnoepyga formosana) és un ocell de la família dels pnoepígids (Pnoepigidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de l’illa de Taiwan.

## Taxonomia

Antany considerat una subespècie de Pnoepyga albiventer, actualment és considerat una espècie de ple dret arran Collar 2006

## Referències

* ↑ «Escuat de Taiwan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
* ↑ NJ Collar. 2006. A partial revision of the Asian babblers (Timaliidae). Forktail 22: 85–112
# Escuat del Nepal

L'escuat del Nepal (Pnoepyga immaculata) és un ocell de la família dels pnoepígids (Pnoepigidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc del Nepal central i oriental.

## Taxonomia

Espècie descrita en 1991.

## Referències

* ↑ «Escuat del Nepal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
* ↑ Jochen Martens et Siegfried Eck. Abril 1991. Pnoepyga immaculata n. sp., eine neue bodenbewohnende Timalie aus dem Nepal-Himalaya. Journal für Ornithologie. 132, 179–198
# Escudeller

L'escudeller és un bufet plater que té com a predecessor l'armari del costat de la llar on es posava la terrissa i les escudelles d'ús diari. Amb el temps adquireix fesomia pròpia, sigui encara part de l'arquitectura de la casa, encastat al mur, encaixat en el fustam o no, o bé en la forma habitual de poselles vistes a la part superior i tancades les de sota, o de frontal tot descobert. També hi ha el simple escudeller penjat. L'escudeller sembla aparèixer a les Valls d'Andorra —com altres mobles— al segle xvii, però esdevé d'ús corrent al segle xix. És un moble de prestigi, destinat a presentar a l'esguard la vaixella i la coberteria més bones de cada casa, de tal manera que es beneficia d'una plaça de preferència a la sala comuna. El moble, en la majoria dels casos, és constituït per dues portes, sobremuntat de poselles per a soperes, pitxers i altres elements, i per uns rastellers horitzontals on van penjats plats, safates i coberts.
L'escudeller és també la persona que fabricava escudelles, plats i altres atuells de terrissa o en venia.

## Referències

* ↑ Mas, David. El moble a Andorra. Andorrana. Andorra la Vella: Editorial Andorrana, Desembre de 2003, p. 487. ISBN 99920-53-19-4/ 99920-53-13-5.
* ↑ «escudeller». GEC. [Consulta: 9-VII-2018].
Viccionari
# Escuderia Baix Camp

L'Escuderia Baix Camp és una entitat esportiva catalana dedicada a l'automobilisme que fou fundada l'11 de desembre de 1981. Sota la presidència d'Albert Calafell, es dedicà principalment a l'organització de tota mena de proves, entre elles la Pujada a Prades, el Ral·li Costa Daurada de clàssics esportius i diverses proves d'autocròs i de kàrting. Les seves activitats impulsaren l'automobilisme a la zona. Posteriorment, Josep Masdéu, David Abelló i Jaume Miret continuaren la tasca de Calafell.

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Organitzadors i concursants». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 269. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ «Escuderia Baix Camp». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Escuderia Baix Camp». sombaixcamp.cat. [Consulta: 9 agost 2022].
# Escuela Politécnica Superior de Huesca

L'Escuela Politécnica Superior de Huesca, coneguda com a EPS, és una escola pública d'enginyeria de la Universitat de Saragossa fundada el 1968 i adscrita a aquesta universitat el 1974. Està situada al campus d'Osca, a uns tres quilòmetres als afores de la ciutat. S'hi imparteixen estudis relacionats amb l'agronomia i les ciències ambientals. Actualment és dirigida per Luís Pardos Castillo.

## Referències

* ↑ «DECRETO 177/2001» (en castellà). Boletín Oficial de Aragón/Diputació General d'Aragó, 04-09-2001.
* ↑ «Huesca estrena su nueva Escuela Politécnica» (en castellà). El Periódico de Aragón, 16-07-2002.

## Enllaços externs

* «Escuela Politécnica Superior de Huesca».
# Escull Scarborough

L'Escull Scarborough també anomenat Banc de sorra Scarborough o Bajo de Masinloc (en xinès: 黃岩島; en tagalo: Kulumpol ng Panatag) és un banc de sorra situat entre l'illa de Luzón i el Banc Macclesfield en el Mar de la Xina Meridional.

## Història

L'Escull s'anomena en anglès Scarborough pel nom d'un vaixell de la Companyia Britànica de les Índies Orientals que va naufragar en una de les seves roques, el 12 de setembre de 1784.
El govern de les Filipines també afirma que ja en l'època de la colonització espanyola de les Filipines, els pescadors filipins usaven l'àrea com una zona de pesca tradicional i refugi durant el mal temps.
Diversos mapes oficials filipins publicats per Espanya i Estats Units als segles XVIII i XX mostren l'escull com un territori filipí. El mapa del segle xviii "Carta hydrographica i chorographica de les Islas Filipinas" (1734) mostra l'escull amb el nom de Bajo Panacot. En el mateix mapa es pot veure com la forma del terreny és molt consistent amb la forma actual dibuixada en els mapes disponibles avui dia. Un altre mapa dibuixat per l'expedició de Malaspina el 1792 i publicat a Madrid el 1808, també mostra el Bajo de Masinloc formant part del territori filipí.

## Disputa

És un territori en disputa reclamat per la República Popular de la Xina, la República de la Xina (Taiwan) i les Filipines, sovint en combinació amb altres disputes territorials en el Mar Meridional de la Xina, tals com les disputes relatives a les Illes Spratly i a les illes Paracel. Des del 2012 després d'un enfrontament a l'escull, l'accés al territori ha estat restringit per la República Popular de la Xina.

## Vegeu també

* Conflicte territorial a la mar de la Xina meridional
* Geografia d'Àsia
* Banc
* Nine-Dash Line
* Escull
* Illes Spratly
* Zheng He

## Referències

* ↑ «Información sobre el Lugar». [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Republic Act No. 9522 | Official Gazette of the Republic of the Philippines». [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ Zou, Keyuan. Law of the Sea in East Asia: Issues And Prospects (en anglès). Psychology Press, 2005-01. ISBN 9780415350747 [Consulta: 7 juny 2015].

## Enllaços externs

* Hainan Province Paracels, Spratlys, and Zhongsha Islands Authority
* Hainan Province Paracels, Spratlys, and Zhongsha Islands Authority Woody Island Census Town
* Subdivision Information of the Hainan Province Paracels, Spratlys, and Zhongsha Islands Authority
# Escut antic d'Esterri de Cardós

L'escut antic d'Esterri de Cardós és l'antic escut municipal del municipi d'aquest nom, a la comarca del Pallars Sobirà.
Perdé vigència en entrar en vigor la normativa catalana sobre els símbols oficials. L'escut antic no s'hi adaptava i, per tant, deixà de tenir validesa oficial. El municipi d'Esterri de Cardós va oficialitzar el seu nou escut el 30 de setembre del 2020.

## Descripció heràldica

Escut truncat. Primer, d'argent, una creu plana de gules. Segon, de gules, un card d'or.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968. ISBN Sense ISBN.
# Escut d'Artigas

L'escut d'Artigas va ser aprovat el 12 de juliol de 1964 i el seu creador va ser Walter F. Planke. L'escut utilitza la bandera de José Artigas, heroi de la pàtria. En l'angle inferior esquerre de l'esmentada bandera, es troba una vaca, símbol de la principal riquesa del departament. L'angle superior dret té dos emblemes de la producció agrícola del departament: l'arròs i la canya de sucre, al costat d'algunes línies ondades que simbolitzen els rius Cuareim i Uruguai.
Sobre la bandera, apareix la imatge d'un vanellus chilensis, au simbòlica què representa la sentinella. Darrere de l'au, apareix el sol de Maig, símbol del pavelló nacional uruguaià i símbol d'igualtat. També apareix la paraula Artigas. L'escut és adornat amb armes i eines utilitzades pels indis txarrúes.

## Referències

* ↑ (castellà) Pàgina web de la Intendència Municipal d'Artigas Arxivat 2010-08-31 a Wayback Machine.
# Muhàmmad X al-Ahnaf

Muhàmmad X al-Ahnaf (el Coix) fou rei musulmà de la dinastia nassarita de Granada. Era fill d'Uthman, net de Nasr i besnet de Muhàmmad V.
El 1445 Muhàmmad IX l'Esquerrà fou destituït per un cop d'estat i substituït pel seu nebot (fill del seu germà) Muhàmmad X al-Ahnaf (el Coix); el juny de 1445 el seu parent Yússuf V fill d'un tal Ismaïl que no s'ha determinat qui era, amb el suport dels castellans (els Abencerrajes), es va proclamar rei a Montefrío i va rebre el suport de diverses poblacions; Muhàmmad X va atacar als rebels i els seus reforços castellans i es van apoderar del castell de Benzalema (prop de Baza), de Benamaurel i de Huéscar, i van devastar les regions de Huescar, Galera, Castilleja, Los Vélez. Els rebels foren derrotats el 1446 a Montefrío. Muhàmmad X el Coix fou deposat el 1447 i cridat per quarta vegada Muhàmmad IX.

## Referències

* Historia de la dominacion de los Arabes en España: Sacada de varios manuscritos y memorias arabigas, per José Antonio Conde.
# Escut de Belize

L'escut de Belize data del 1981, any de la independència, si bé és molt semblant a la versió anterior, adoptada el 1967, a la qual es va afegir la corona de fulles exterior i la terrassa de vegetació sota els dos sostenidors i es va fer més gran l'arbre que timbra l'escut. L'escut originari colonial de l'Hondures Britànica, que ja era tercejat i incloïa el vaixell i els símbols de la indústria de la fusta, és del 1819 i es va canviar significativament el 1907 i el 1967 fins a adoptar la forma actual.
Els diversos motius representats a l'escut fan referència a un aspecte important de la història de Belize, la indústria de la caoba, que va formar la base de l'economia del país als segles xviii i xix.
L'escut forma part també de la bandera estatal, on se situa a la part central.

## Blasonament

Escut tercejat en perla revessada: al primer, d'argent, un rem i una destral quadrada al natural passades en sautor; al segon, d'or, una serra i una destral triangular també al natural i passades en sautor; al tercer, de blau celeste, un vaixell al natural navegant sobre un peu ondat d'atzur damunt dues faixes de sinople i or.
Per timbre, un arbre de caoba al natural. Com a sostenidors: a la destra, un llenyataire caucasià al natural, amb pantalons d'argent, que porta una destral a la mà dreta; a la sinistra, un llenyataire negre al natural, també amb pantalons d'argent, que porta un rem a la mà esquerra; tots dos damunt una terrassa herbàcia al natural.
Sota l'escut, una cinta d'argent amb el lema nacional en llatí: SUB UMBRA FLOREO ('Floreixo a l'ombra').
Tot el conjunt, voltat d'una corona de 25 fulles al natural.

## Vegeu també

* Bandera de Belize

## Enllaços externs

* Govern de Belize – Els símbols nacionals (anglès)
* Heraldry of the World - Escut de Belize (anglès)
# Joan Baptista Cardona Prades

Joan Baptista Cardona Prades (Rossell, Baix Maestrat, 1945) és un polític valencià, senador per Castelló en la VIII i IX legislatures

## Biografia

Ha treballat com a professor de matemàtiques d'Educació Secundària Obligatòria. Ha estat membre de la Comissió Mixta Ministeri d'Educació-Generalitat per a traspassos en educació i Ponent de l'Estatut del Professorat de la Generalitat de Catalunya.
Militant del PSPV-PSOE, ha estat regidor de l'ajuntament de Rossell el 1991-1999, i senador per la província de Castelló a les eleccions generals espanyoles de 2004 i 2008, on ha estat vicepresident primer de la Comissió d'Educació i Ciència i vocal en la comissió mixta per a l'estudi del problema de les drogues. A les eleccions municipals espanyoles de 2015 fou el cap de llista del PSPV a Vistabella del Maestrat, però no fou escollit.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.130. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Les llistes electorals al Maestrat i els Ports
# Escut de Benifallet

L'escut oficial de Benifallet té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, un mont arborat d'un pi de sinople. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 13 de febrer del 2001.
El pi damunt el turó és un senyal tradicional de l'escut de Benifallet. De fet, la vila és situada en una àrea muntanyosa (la serra de Cardó) rica en pins.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Ebre

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 30 de gener de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Benifallet.» (pdf). DOGC num. 3326, 30-01-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Bonastre

L'escut oficial de Bonastre té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, una estrella de vuit puntes d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 5 de març del 2008 i publicat al DOGC el 27 de març del mateix any.
L'estrella és el senyal parlant tradicional dels escuts del poble si més no des del 1730, ja amb vuit puntes, que de vegades apareixia en segells rodons o ovalats, i fa referència al "bon astre" del topònim.

## Vegeu també

* Bandera de Bonastre
* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/852/2008, de 5 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Bonastre.» (pdf). DOGC num 5098, 05-03-2008. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Ca Vernet

L'Escut de Ca Vernet és una obra de Garcia (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada davant de l'església vella. Al xamfrà format pel carrer de l'església i el carreró que entra a ca Vernet hi ha un fornícula amb imatge i un escut de pedra a sota. A la part central de l'escut es pot llegir "aquí murió Juan Escoda Mancebo el año 1782", amb dues estrelles de David, i a les quatre cantonades la paraula "Vernet", força erosionades.

## Història

Ca Vernet era una de les cases pairals més importants de Garcia. Les dues estrelles de David podrien indicar una ascendència jueva o àrab.

## Referències

* 1 2
# Escut de Cabra

L'escut de Cabra és partit de sinople sobre gules; al camp superior sinople, dues cabres daurades mirant a l'esquerra de l'espectador, i camp d'estels de sis puntes de plata; al camp de gules inferior cinc caps de moro amb colors blanc (turbants) i negre (barbes) i rostres naturals.
L'anterior escut fou camp d'estels de sis puntes, de plata sobre atzur, i vuit cabres naturals (2, 3, 2, 1) al·ludint al nom de la ciutat.

## Nota

* ↑ Enciclopedia Espasa, vol 10, pag. 196
# Escut de Dominica

L'escut de Dominica fou adoptat el 21 de juliol de 1961, encara en temps de la dominació britànica, i es va conservar sense variacions després de la independència de l'estat el 1978.
Es tracta d'un escut quarterat. Al primer quarter, d'or, presenta un cocoter al natural; al segon, d'atzur, un gripau de Dominica al natural; al tercer, d'or, un veler al natural sobre un mar d'ones d'argent i atzur; i al quart, d'or, un bananer al natural. Ressaltant damunt la partició, una creu de l'un en l'altre.
Timbra l'escut un borlet d'argent i atzur somat d'un lleopard d'or armat i lampassat de gules, passant damunt una terrassa al natural. Com a suports de l'escut, dos lloros imperials al natural, l'animal emblemàtic de Dominica, que també apareix al centre de la bandera. Sota l'escut, una cinta d'or amb el lema nacional en crioll en lletres d'atzur: APRES BONDIE C'EST LA TER ('Després de Déu hi ha la Terra').
Abans de l'escut usat actualment, l'antiga colònia britànica feia servir un escut amb la representació naturalista d'un vaixell avarat al port de Roseau, la capital. Aquest mateix escut apareixia també a l'antiga bandera colonial.

## Vegeu també

* Bandera de Dominica

## Enllaços externs

* Govern de Dominica – L'escut (anglès)
* Heraldry of the World – Escut nacional de Dominica (anglès)
* Hubert Herald – Història de l'escut de Dominica (anglès)
# Escut de Guixers

L'escut oficial de Guixers té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, 6 rocs d'argent posats 1.2.3. formant una muntanya Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 2 de setembre de 1992.
Els rocs d'argent són un senyal parlant referent al nom del poble, ja que són la representació d'una muntanya de guix. De fet, al municipi hi ha pedreres de guix.
# Escut de Kuwait

L'escut de Kuwait, més aviat un emblema que no pas un escut heràldic, es va adoptar oficialment el 1962.
Consisteix en un escut ogival amb els colors de la bandera estatal col·locat damunt el pit d'un falcó estilitzat d'or amb les ales esteses. Dins el cercle que formen les ales del falcó, un dhow, o vaixell de vela local, navegant sobre un mar d'ones d'atzur i d'argent i ressaltant damunt un cel d'atzur ennuvolat d'argent. A la part de dalt, una cinta d'argent amb el nom oficial de l'Estat escrit en àrab: دولة الكويت (Dawlat al-Kuwayt, «Estat de Kuwait»).
El dhow és un símbol de la tradició marítima del país i també es troba a l'escut de Qatar i, anteriorment, al dels Emirats Àrabs Units. El falcó és l'emblema dels quraixites, tribu a la qual pertanyia el profeta Mahoma, i també es troba en diversos escuts del món àrab, com ara el de Síria o el de Líbia.

## Escuts històrics

L'escut actual va substituir-ne un d'anterior amb un casc, un falcó i dues banderes creuades.
* Escut d'armes de Kuwait (1921-1940)
* Escut d'armes de Kuwait (1940-1956)
* Escut d'armes de Kuwait (1956-1962)

## Vegeu també

* Bandera de Kuwait

## Enllaços externs

* Flags of the World – Emblema nacional de Kuwait (anglès)
# Escut de Moià al carrer del Pont

L'Escut de Moià al carrer del Pont és una obra barroca de Moià declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Es tracta de l'escut de Moià. Aquest motiu es troba a banda del carrer del Pont. També es repeteix a altres cantonades de l'església parroquial. L'escut de Moià és sostingut per dos personatges de llarga cabellera i culminat per una corona sota la qual hi ha el rostre d'un àngel. Proper a un dels escuts s'hi troba una pedra on s'hi ha treballat de forma exempta una decoració floral.

## Història

Moià fou carrer de Barcelona des de l'any 1384, d'aquí la similitud dels dos escuts. Aquestes ornamentacions foren fetes paral·lelament a la construcció de l'església, és per això que la seva datació oscil·laria entre 1670 i 1730; més probable aquesta darrera.

## Referències

* 1 2
# Escut de Palos de la Frontera

L'escut de Palos de la Frontera es basa en el concedit per l'emperador Carles V el 23 de setembre de 1519 als germans Pinzón i als mariners de Palos que van anar amb ells a descobrir les Índies.

## Escut heràldic

La seva descripció heràldica és la següent:
    «D'atzur, tres caravel·les al natural damunt una mar d'ones d'argent, entre dos globus terraqüis movents dels flancs. La bordura d'or, carregada amb quatre fulles de nenúfar de gules alternades amb quatre àncores de sable. Sota l'escut, la llegenda següent en castellà: Cuna del Descubrimiento ("Bressol del Descobriment").»
L'Ajuntament usa aquest segell per validar la seva documentació des de 1968.

## Bandera de Palos de la Frontera

La bandera de Palos de la Frontera té la següent descripció:
    «Tres franges paral·leles entre si i perpendiculars a l'asta, d'igual dimensió. La primera groga, la segona blanca i la tercera blava. L'escut d'armes local apareix centrat i sobreposat.»
# Escut de Pi

L'escut oficial de Pi té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, un pi de sable.

## Història

Va ser aprovat el 10 de desembre del 2008 i publicat al DOGC el 5 de gener del 2009.
El pi és el senyal parlant propi i tradicional d'aquesta població com a mínim des del 1918 i fa referència al topònim de la localitat.
Com és norma en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, el de Pi no porta corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Baixa Cerdanya
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3951/2008, de 10 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'entitat municipal descentralitzada de Pi.» (HTML). DOGC, 05-01-2009. [Consulta: 9 gener 2009].
# Escut de Prades

L'escut oficial de Prades, a la comarca del Baix Camp, té el següent blasonament: un escut caironat quarterat en sautor; primer i quart d'or, quatre pals de gules; segon i tercer d'atzur, sembrat de flors de lis d'or; ressaltant al cap un lambel de gules de 3 penjants. Per timbre una corona de comte. Va ser aprovat el 7 d'octubre del 1997. Aquest escut, el tradicional de la vila, són les armes dels comtes de Prades, que pertanyien al Casal de Barcelona: s'hi representen, de manera duplicada, els quatre pals de Catalunya (les armes reials) i el flordelisat amb el lambel de la branca napolitana dels Anjou. La corona del capdamunt és la de comte. Els primers comtes de Prades (segle xiv), que eren els amos del castell i de la vila fortificada, foren l'infant Pere, fill del rei Jaume el Just, i Blanca de Nàpols. Els Prades han tingut un paper destacat en la història de Catalunya des dels seus orígens fundacionals.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp
* Comtat de Prades

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 7 d'octubre de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Prades.» (pdf). DOGC num. 2507, 07-10-1997. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Puigpelat

L'escut oficial de Puigpelat té el següent blasonament:
Escut caironat: de sable, un mont de gules movent de la punta carregat d'una creu de Malta i sobremuntat d'un muntant d'argent sobremuntat d'una flor de lis d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 19 de novembre del 2004.
El mont és el senyal parlant tradicional que fa referència al "puig" del nom del poble. El muntant i la flor de lis són els atributs de la Mare de Déu, a qui està dedicada l'església parroquial. Finalment, la creu de Malta és l'emblema dels cavallers de l'orde de Sant Joan de Jerusalem, que encapçalaven la comanda hospitalera (abans templera) de Sant Cristòfol de Selma, a la qual pertanyia Puigpelat.

## Vegeu també

* Bandera de Puigpelat
* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3117/2004, de 3 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Puigpelat.» (pdf). DOGC num 4264, 03-11-2004. [Consulta: 25 juny 2010].