OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giambattista Serafino Blasi

Giambattista Serafino Blasi (Roma?, ? - ?) fou un baix bufo italià. Es va especialitzar en el gènere bufo en el seu apogeu, i en els millors centres musicals dedicats al gènere.
L'any 1772, Blasi va debutar a Roma amb L'Amante nel sacco d'Agostino Accorimboni. Uns anys més tard, el 1776, va participar en l'estrena de La Vera Costanza de Pasquale Anfossi, compartint escenari amb el castrat Domenico Bruni. Al llarg de la seva carrera, va mantenir una estreta relació amb la ciutat de Roma, on va actuar amb freqüència. Una de les seves interpretacions destacades va ser el 1782, quan va formar part del repartiment de La viaggiatrice di bell'umore de Gaetano Monti. També va actuar a Venècia, on el 1778 va interpretar una òpera de Bernardo Ottani, així com a Bèrgam i Milà, on va participar en Il Vecchio geloso d'Anfossi els anys 1781 i 1784. El 1783 va cantar a Parma i més tard a Nàpols, on va compartir escenari amb Gennaro Luzio al Teatre Nuovo i al Teatro dei Fiorentini en produccions com Trablaza o la Morichelli. Al llarg de la seva carrera, va col·laborar amb destacats compositors d'òpera còmica, creant rols en obres com La Villanella ingentilita (Guglielmi, 1779), Le Nozze in comedia (Guglielmi, 1781), Socrate immaginario (Paisiello, 1783), Le Trame deluse (Cimarosa, 1786) i La Pastorella nobile (Guglielmi, 1788, juntament amb Calvesi i Tomeoni).
Blasi, àmpliament reconegut com a primo buffo caricato, va ser convidat a Viena, on l'òpera còmica napolitana gaudia d'una gran popularitat. El 1792 va assolir un èxit notable en la creació del paper pel qual és més recordat: Il matrimonio segreto de Cimarosa. En aquesta producció, va compartir escenari amb la delicada Irene Tomeoni i els experimentats Dorotea Bussani i Francesco Benucci, Una funció memorable que va portar l'emperador a ordenar que es repetís íntegrament aquella mateixa nit.

## Referències

* ↑ «Biografia a quellusignolo».
* ↑ «Dades de l'estrena». oxfordreference. [Consulta: 29 agost 2021].
# Impasto

L'impasto és una tècnica pictòrica on la pintura es diposita en una zona de la superfície (o en tot el llenç) de manera que forma un relleu marcat, normalment prou gruixut perquè siguin visibles les pinzellades. Quan s'asseca, l'impasto proporciona textura, la pintura sembla que surti fora del llenç.
La paraula impasto prové de l'italià; en aquest idioma significa massa (de la pasta) o mescla.
Pel seu gruix i l'assecat lent, la pintura a l'oli és la més adequada per a usar la tècnica de l'impasto. També es pot aplicar aquesta tècnica amb pintura acrílica.

## Artistes

Molts artistes han utilitzat la tècnica de l'impasto. Entre els més notables es poden incloure: Velázquez, Rembrandt, Van Gogh, Pollock i de Kooning.
* Exemples de pintures que fan ús de la tècnica de l'impasto
* Retrat de Juan de Pareja de Velázquez (1650).
* Autoretrat, de Rembrandt (1660). El seu ús de l'impasto es va inspirar segurament en Ticià; l'aplicació d'aquesta tècnica va mostrar un nou mètode d'il·lusió en el treball de l'artista.
* La nit estelada, de Van Gogh (1889). La tècnica de l'impasto i l'estructura de la línia fan la sensació que el cel es mou.
* El camí des de la muntanya Taos cap a casa, de Cordelia Wilson (1920). Un paisatge íntegrament executat amb una agosarada tècnica d'impasto.

## Referències

* ↑ Towy Piper, David. Dizionario illustrato dell'arte e degli artisti (en italià, traduït de l'anglès). Roma: Gremese, 1991, p. 208. ISBN 9788876056048.
* ↑ «impasto» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ Walter Liedtke, Carolyn Logan, Nadine M. Orenstein, Stephanie S. Dickey, “Rubens and Rembrandt: A Comparison of Their Techniques”, Rembrandt/not Rembrandt in the Metropolitan Museum of Art, Nova York: Metropolitan Museum of Art, 1995.
* ↑ Naifeh, Steven, 1952-. Van Gogh : the life. 1st. Nova York: Random House, 2011. ISBN 9781588360472. OCLC 763401387.

## Enllaços externs

* Lindberg, Ted. Alfred Currier: Impasto
* «Impasto» (en anglès). Londres: National Portrait Gallery.
* Auerbach, Frank. «Bacchus & Ariadne» (jpg). Londres: Tate Britain Gallery.
Viccionari
# Obelisc de Files

L'Obelisc de Files és un dels dos trobats a Files (Alt Egipte) el 1815; subsisteix complet mentre que el seu bessó es va fracturar ja en temps antic. Poc després aquest obelisc i un gran fragment de l'altre van ser adquirits per William John Bankes i a hores d'ara encara romanen als jardins del que fou el seu palau: Kingston Lacy, a Anglaterra.
Es troben en l'obelisc dues inscripcions: una en jeroglífics egipcis i l'altra en grec antic. En comparar tots dos textos, tot i no ser pas traduccions de l'un a l'altre, Bankes hi cregué reconéixer els noms Ptolemeu i Cleòpatra en caràcters jeroglífics. La seua identificació, més tard, la confirmà Thomas Young i Jean-François Champollion, i l'obelisc li va ser summament útil a Champollion per a desxifrar els jeroglífics egipcis.
Les inscripcions documenten una petició dels sacerdots egipcis de Files i la resposta favorable per part de Ptolemeu VIII Evèrgeta II i les reines Cleòpatra II i Cleòpatra III. Els textos estan datats del 118 i 117 abans de la nostra era.
Durant la dècada del 1820, Bankes va adquirir l'obelisc trobat a Files i se'l va endur a la seua mansió a Kingston Lacy (Dorset, Anglaterra). L'operació es va dur a terme amb col·laboració de l'aventurer Giovanni Belzoni. La casa ara pertany a la Fundació Nacional per a Llocs d'Interés Històric o Bellesa Natural i l'obelisc encara es troba als seus jardins.(1)
L'obelisc, pel seu caràcter bilingüe i la "traducció" metafòrica de la missió espacial Rosetta, dona nom a la missió Philae, que arribà al cometa 67P/Churiumov-Guerasimenko el 6 d'agost del 2014 i hi aterrà el 12 de novembre del 2014.

## Galeria d'imatges

* Vista 1 de l'obelisc de Files
* Vista 2 de l'obelisc de Files
* Vista 3 de l'obelisc de Files

## Referències

* ↑ La inscripció grega la denominen els experts "OGI 137-139; SB 8396; Lenger, C. Ord pTol, 51 f.; A. Bern., 19".
* ↑ ; Morris, Steven«Missió Rosetta: La sonda Philae podria desbloquejar secrets de l'univers» (en anglés). www.theguardian.com. The Guardian i Media Ltd., 23-10-2014. [Consulta: 16 novembre 2014].
* ↑ «Europa fa història amb el primer aterratge en un cometa» (en anglés). www.gov.uk. UK Agència Espacial, 12-11-2014. [Consulta: 16 novembre 2014].

## Vegeu també

* Agulles de Cleòpatra
* Obelisc de Teodosi el Gran
# Aranyó

«Aranyó» té aquests significats:
* Botànica: l'aranyó és el fruit de l'aranyoner.
* Zoologia: l'aranyó és un peix de la família dels traquínids.
* Geografia: L'Aranyó és un poble del municipi dels Plans de Sió, a la Segarra.
* Geografia: Ca l'Aranyó és una antiga fàbrica del Poblenou de Barcelona.
# Arc de Triomf d'Aurenja

L'arc de triomf d'Aurenja és un arc de triomf situat a la ciutat d'Aurenja, França. Es troba a 600 metres al nord del centre de la ciutat. No és clar quan fou construït, però les últimes investigacions apunten que fou durant el regnat d'August (27 aC - 14 dC). Fou construït a l'antiga via Agrippa en honor dels veterans de la Guerra de les Gàl·lies i de la Legió II Augusta. Fou reconstruït més tard per l'emperador Tiberi per celebrar les victòria de Germànic Cèsar sobre les tribus germàniques de Renània. L'arc conté una inscripció de l'any 27 dC dedicada a l'emperador Tiberi. A la façana nord, l'arquitrau i la cornisa foren tallats i substituïts per una inscripció de bronze actualment desapareguda. L'arc està decorat per diversos relleus de temes militars, incloent batalles navals, botins de guerra i romans lluitant amb germànics i gals. A la cara nord es pot veure un relleu d'un soldar de la Legió II Augusta amb un escut.
# Obertura angular

L'obertura angular d'una lent és l'angle aparent de l'obertura de la lent vist des del punt focal:
$a=2\arctan {\frac {D}{2f}}$
on $f$ és la distància focal i $D$ el diàmetre d'obertura.

## Vegeu també

* Angle de cobertura
* Angle de visió
# Observatori Astronòmic de Torí

L'Observatori Astronòmic de Torí o 'Osservatorio Astronomico di Torino' o 'Observatori de Torí' , també conegut simplement com a Pino Torinese, és un observatori astronòmic de propietat i operat per l'Istituto Nazionale di Astrofisica (INAF, Institut Nacional d'Astrofísica). S'hi troba al cim d'un turó a la localitat de Pino Torinese, en Itàlia; va ser fundat en 1759 i el seu codi és 022.

## Referències

* ↑ «List Of Observatory Codes» (en (anglès)). Minor Planet Center. [Consulta: 29 abril 2021].

## Enllaços externs

* «Osservatorio Astrofisico di Torino» (en (italià)). INAF. [Consulta: 29 abril 2021].
# Observatori Goodricke-Pigott

L'Observatori Goodricke-Pigott és un observatori astronòmic privat a Tucson, Arizona. Va ser obert formalment el 26 d'octubre de 1996, i les observacions que va començar la nit amb les imatges del cometa Hale-Bopp. L'observatori rep el seu nom de dos astrònoms de finals del segle xviii, que vivia a York (Anglaterra), John Goodricke i Edward Pigott.

## Telescopis

L'observatori es va obrir amb una de Celestron C14, l'obertura de 0,35 metres, f/11 telescopi Schmidt-Cassegrain. Aquest instrument ha estat millorat amb una lent òptica nova i una unitat de rellotge nou, i una ST-4 rastrejador d'estrelles es va adjuntar al costat del telescopi per corregir una de dos minuts, deu segons d'arc d'error de moviment diari. Hi ha un altre telescopi anomenat MOTESS (Moving Object and Transient Event Search System) que és essencialment una càmera gegant dirigida al cel.

## Referències

* ↑ «Goodricke-Pigott Observatory». Arxivat de l'original el 2019-04-28. [Consulta: 11 setembre 2008].
# Observatori Lick

L'Observatori Lick és un observatori astronòmic depenent de la Universitat de Califòrnia i a dalt del turó Mont Hamilton, a 1300 msnm d'altitud i a pocs kilòmetres de la ciutat de San José (Califòrnia). L'observatori es dirigeix des d'un centre d'investigació a Santa Cruz on es desplaçà la major part del personal científic a mitjans dels 1960.

## Història

L'observatori Lick fou fundat el 1888 gràcies a una donació del mil·lionari James Lick, qui havia arribat a posseir una fortuna amb béns d'arrel durant la febre d'or a Califòrnia el 1849. El 1874 anuncià la seva intenció de donar-ne 700.000 dòlars per la fundació d'un observatori astronòmic, amb el qual perpetuar el seu nom. Lick va morir el 1887 abans de veure construït el centre i el seu cos fou enterrat al lloc en què aquest es construiria més tard, existint una placa que commemora tal fet. El primer director de l'observatori fou Edward Singleton Holden.
El telescopi principal de l'observatori era un telescopi refractor de 91cm de diàmetre inaugurat el 3 de gener de 1888, el més gran del món fins a la construcció del telescopi refractor de l'Observatori Yerkes el 1897: les lents d'ambdós instruments foren polides per la firma nord-americana Alvan Clark and Sons, concretament per Alvan Graham Clark. L'abril d'aquell any s'iniciaren els treballs d'investigació convertint-se en el primer telescopi del món situat en una alta muntanya i permanentment ocupat.
Gràcies a la potència del seu telescopi Edward Barnard va poder descobrir visualment, el 1892, la cinquena lluna de Júpiter; també s'arribà a observar cràters sobre Mart, però no s'atreví a publicar aquest descobriment per por al ridícul.
El 1895 seria descobert el satèl·lit fosc de l'estel Proció, un nan blanc de magnitud 13.
Als anys 1970 l'augment de la contaminació de l'àrea associat amb l'activitat industrial del proper Silicon Valley i la contaminació lumínica creixent de la ciutat de San José començaren a disminuir la qualitat de les observacions de l'observatori. Tot i que es considerà la possibilitat de desplaçar la major part dels telescopis a un lloc alternatiu, la falta de fons necessaris varen impedir tal solució. Finalment, als anys 1980, es començà un programa d'instal·lació de llums de sodi de baix nivell de contaminació lumínica. El resultat fou que el cim del Mont Hamilton continués essent un lloc viable per la major part de les instal·lacions de l'observatori.
# Observatori Skalnaté pleso

L'observatori Skalnaté pleso és un observatori solar a Eslovàquia situat al peu de la muntanya Lomnický štít a la vora del llac de Skalnaté pleso sobre el territori de la vila de Vysoké Tatry (Tatranská Lomnica). Porta el codi UAI 056. La construcció de l'observatori va començar l'any 1941 i fou inaugurat l'any 1943.

## Referències

* ↑ (eslovac) «Observatórium Skalnaté Pleso». Astronomický ústav Slovenská akadémia vied. Arxivat de l'original el 2009-11-24. [Consulta: 1r febrer 2019].
# Observatori de Niça

L'Observatori de Niça és un observatori astronòmic situat a Niça, França, en el cim del mont Gros. L'observatori es va començar a construir l'any 1879 pel banquer Raphaël Bischoffsheim. L'arquitecte va ser Charles Garnier mentre que Gustave Eiffel va dissenyar la cúpula.
El telescopi refractor de 76 cm (30") construït per Henry i Gautier va començar a operar l'any 1887 sent el major en un observatori d'ús privat i el primer a aquesta elevada altitud (325m). Encara que tenia la mateixa obertura que el telescopi refractor de l'observatori de Púlkovo a l'Imperi Rus, el telescopi francès es trobava a major altitud. Tots dos havien pres el lloc del telescopi de 69 cm de l'Observatori de Viena però tots dos van ser desbancats un any més tard pel telescopi de 91 cm. (36") de l'Observatori Lick.
Henri Joseph Anastase Perrotin fou el seu primer director (1880–1904) i va descobrir varis asteroides des d'aquest observatori.
L'observatori ja no existeix com a institució científica independent, fusionant-se l'any 1986 amb el CERGA (Centre de Investigació en geodinàmica i astrometria de França) per formar l'Observatori de la Costa Blava.
L'observatori de Niça apareix a la pel·lícula Simon Sez de 1999.

## Referències

* ↑ British university observatories, 1772-1939 By Roger Hutchins;page 252
* ↑ The Observatory. 25. Editors of the Observatory, 1904, p. 171, 176.

## Enllaços externs

* Web oficial (en francès i anglès)
# Observatori de Versalles Saint-Quentin-en-Yvelines

L'Observatori de Versalles Saint-Quentin-en-Yvelines és un observatori astronòmic afiliat a la Universitat de Versalles Saint-Quentin-en-Yvelines. Construït a Guyancourt, França el 2009, se centra en els àmbits del canvi climàtic i el desenvolupament sostenible.

## Referències

* ↑ (francès)Observatoires des Sciences de l'Univers (OSU) Arxivat 2017-03-19 a Wayback Machine.
# Oca alablava

L'oca alablava (Cyanochen cyanoptera) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita aiguamolls i praderies humides de les terres altes d'Etiòpia. És l'única espècie del gènere Cyanochen.
# Oca de Hutchins

L'oca de Hutchins (Branta hutchinsii) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que cria en zones humides des de les illes Aleutianes i Alaska, pel nord del Canadà fins a Groenlàndia. Passa l'hivern a una zona que ocupa la majoria de les dues terceres parts occidentals dels Estats Units, a més de l'extrem nord de les zones costaneres atlàntiques i pacífiques de Mèxic. Les diferents races que formen aquesta espècie, eren incloses a Branta canadensis.

## Referències

* ↑ «Oca de Hutchins». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
# Oca empordanesa

L'oca empordanesa és la raça d'oca pròpia de Catalunya. El nom li prové de ser més comuna a l'àrea de l'Empordà.

## Història

L'origen deu ser el mateix que el de la resta de races que tenen el seu origen a Europa i que serien poblacions europees salvatges de l'espècie Anser anser. La raça no és citada fins a finals del segle xix. És fàcil seguir-li el rastre perquè és l'única del món que presenta una protuberància (castanya) al cap. En aquells temps s'anomenaven oques del país i oques blanques, essent molt populars tant a Girona com a Barcelona. Fou però al segle xx quan es va establir l'estàndard actual de cria.
Havia estat molt criada per a la carn i la posta, però tot i mantenir uns nivells acceptables actualment es fa créixer més perquè faci companyia. És un animal molt territorial, agressiu amb els estranys (no amb el pagès) i que per tant pot fer les funcions d'un gos vigilant una masia però amb menys costos de manteniment.
Actualment queden unes 170 parelles però hi ha interès en què el seu nombre segueixi creixent i el perill de l'extinció es va allunyant a poc a poc. A França i Alemanya ha estat inclòs dintre dels llibres de patrons avícoles.
Tot i haver-hi un nombre tan reduït el seu arquetip d'oca amb castanya al cap és el més conegut pels catalans per què és la raça d'oques que sempre hi ha al claustre de la Catedral de Barcelona.
Actualment està classificada com a Raça autòctona en perill d'extinció en el Catálogo Oficial de Razas de Ganado de España recollit a l'annex I del Reial decret 2129/2008 del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.

## Característiques

* Estructura esvelta i gran volum de plomatge.
* Plomam absolutament de color blanc.
* Ulls de color blau cel.
* Bec de color carabassa.
* Potes de color rosat.
* Protuberància al cap (castanya) única d'aquesta raça en tota l'espècie.
* Talla mitjana.
* Postes d'uns 65 ous l'any d'uns 140 grams el primer any i quasi dos-cents la resta d'anys.
* Postes entre el gener i el maig i durant els deu primers anys de vida.
* Pes d'uns 5,5 kg les femelles i uns 6 kg els mascles.
* Coll llarg i prim sense papada.
* Bosses abdominals molt desenvolupades.
* Pot pasturar en comptes de prendre herba.

## Referències

* ↑ Amadeu Francesch Vidal «Races autòctones II». Dossier tècnic. Departament d'Agricultura, Alimetnació i Acció Rural, 44, 8-2010, pàg. 22-23 [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «Catàleg Oficial de Races». Ministeri d'Agricultura Alimentació i Medi Ambient. [Consulta: 19 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Les races domèstiques autòctones de Catalunya Arxivat 2021-06-15 a Wayback Machine.
# Oca menuda asiàtica

L'oca menuda asiàtica (Nettapus coromandelianus) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae), el més petit de l'ordre dels anseriformes.

## Descripció

* Aspecte de oca molt petita, amb una llargària de 30 - 38 cm.
* Bec curt, cap arrodonit i potes curtes.
* Color general del plomatge blanquinós. Ales verdes amb una banda blanca visible en vol, que a les femelles és més petita.
* En època de cria, el mascle té la corona negra verdosa i un vistós collar negre.
* Fora d'època de cria els dos sexes són semblants, excepte la banda de l'ala del mascle.

## Hàbitat i distribució

Habita aiguamolls, estanys, rius, camps negats i llacs, des del Pakistan, l'Índia, el Nepal, Sri-Lanka, les illes Andaman i el sud-est de la Xina, a través de sud-est asiàtic, a Java, Borneo, Sulawesi fins Nova Guinea i Austràlia, des de Queensland fins Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Frank S. Todd. Dir: Joseph Forshaw. Encyclopedia of Birds (Encyclopedia of Animals) (1991) ed. London: Merehurst Press. ISBN 1-85391-186-0.
# Tekken 8

Tekken 8 (鉄拳8) és un videojoc de lluita actualment en desenvolupament per Bandai Namco Games i utilitzant el motor gràfic Unreal Engine. És la vuitena entrega principal de la franquícia del mateix nom. El videojoc va ser anunciat per primera vegada el 13 de setembre de 2022, a través de la conferència de Sony Interactive Entertainment, juntament amb un vídeo cinematogràfic, on es mostra als personatges principals, Kazuya Mishima i Jin Kazama combatent. La seva data de llançament i els detalls encara no estan definits i serà exclusiu per a les consoles de PlayStation 5, Xbox Series X i Series S i per a Microsoft Windows.

## Personatges
### Antics

* Kazuya Mishima
* Jin Kazama
* Jun Kazama
* Paul Phoenix
* Marshall Law
* King
* Lars Alexandersson

### Nous

* Jack-8

## Referències

* ↑ https://as.com/meristation/2022/09/14/noticias/1663107064_552690.html
* 1 2 https://es.gizmodo.com/tekken-8-god-of-war-ragnarok-y-mas-lo-mejor-del-ultim-1849532792
* ↑ https://www.levelup.com/noticias/699138/TEKKEN-8-seria-exclusivo-de-la-nueva-generacion-de-consolas-y-PC
# Oca riallera petita

L'oca riallera petita (Anser erythropus) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que cria en zones humides de taiga i tundra al nord de d'Escandinàvia, de Rússia i de Sibèria i que a l'hivern migra cap al sud, arribant als Països Baixos, la península Balcànica, Iran i Kazakhstan.

## Referències

* ↑ «Oca riallera petita». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
# Spasim

Spasim és un videojoc de simulació de vol de tir espacial en primera persona en 3D en xarxa amb 32 jugadors desenvolupat per Jim Bowery el sistema PLATO i llançat al març de 1974. El joc compta amb quatre equips de vuit jugadors, cadascun dels quals controla un sistema planetari, on cada jugador controla una nau espacial a l'espai en 3D en primera persona. Es van llançar dues versions del joc: en la primera, la jugabilitat es limita al combat de vol espacial, i en el segon sistema de gestió de recursos i estratègia es van afegir a mesura que els jugadors cooperen o competeixen per arribar a un planeta llunyà amb recursos extensos mentre gestionen els seus propis sistemes per prevenir revoltes destructives. Spasim es considera, juntament amb Maze War, de ser un dels "avantpassats conjunts" del gènere d'acció en primera persona, a causa de la incertesa sobre quin joc es va crear primer.
El joc es va desenvolupar el 1974 a la Universitat d'Illinois a Urbana–Champaign; Bowery va ser assistir en la segona versió pel seu company estudiant Frank Canzolino. Bowery va descobrir que el sistema PLATO podria tenir milers de terminals gràfics remotament connectats a un conjunt d'ordinadors centrals el gener d'aquell any quan va assistir a una classe d'art per ordinador. Es va inspirar a crear el joc original pel joc d'acció multijugador PLATO Empire, i la segona versió pel concepte de jocs de suma positiva. Spasim va ser potencialment el primer videojoc 3D en primera persona#Orígens (1970–1980), amb el títol que va impugnar Maze War; en un moment donat, Bowery va oferir una recompensa a qualsevol persona que pogués oferir la prova que Spasim no va ser el primer. També afirma que Spasim va ser la inspiració directa inicial per a molts altres jocs de PLATO, incloent Airace (1974) i Panther (1975).

## Referències

* ↑ Moss, Richard. «Headshot: A visual history of first-person shooters». Ars Technica, 14-02-2016. Arxivat de l'original el 2017-10-15. [Consulta: 14 octubre 2017]. «Jim Bowery's 32-player, 3D networked, first-person perspective space shooter Spasim—a kind of forebear to space combat sims Star Wars: X-Wing and Elite—got its first release on the PLATO computer around this time as well, effectively making Maze and Spasim joint ancestors of the FPS genre.»
# Ocasionalisme

L'ocasionalisme és una doctrina elaborada inicialment pels seguidors de Descartes: Louis de la Forge, Géraud de Cordemoy, Johannes Clauberg i, sobretot, Arnold Geulincx. Va ser desenvolupada amb posterioritat per Malebranche (1638-1715), i afirma en l'essencial que l'ànima i el cos no actuen directament una sobre l'altre, i viceversa, sent com són substàncies totalment heterogènies, sinó que és Déu qui produeix en l'ànima una sensació quan el cos l'experimenta, i qui dona al cos un moviment quan l'ànima així ho desitja.
L'acció recíproca de l'ànima i el cos no és sinó aparent, ja que el que realment passa és que el que ens sembla una acció de l'ànima sobre el cos no és més que una "ocasió" de l'acció divina.

## Referències

* ↑ «Ocasionalisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.