OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# (89) Júlia

Julia és l'asteroide núm. 89 de la sèrie. Fou descobert per l'Édouard Stephan a Marsella el 6 d'agost del 1866, i fou el primer dels seus dos asteroides descoberts.
És un asteroide gran del cinturó principal. Es creu que el nom es deu a Santa Júlia de Còrsega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 21. Circumstàncies de la font: presumiblement. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 10 gener 2021].

## Enllaços externs

* Simulació orbital en format JPL (Java) / Efemèrides
# (92) Undina

Undina (ʌnˈdiːnə) és l'asteroide núm. 92 de la sèrie, descobert a Clinton (EUA) el 7 de juliol del 1867 per Christian Heinrich Friedrich Peters (1813-1890) des de l'observatori Hamilton de Nova York.
És un asteroide de la classe M i té una albedo inusualment alt. El seu nom es deu a l'heroïna epònima Undine, una popular novel·la d'en Friedrich de la Motte Fouqué. Undina és una membre de la família d'asteroides Veritas formada fa uns 8 milions d'anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 22. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ Watson, J. (November 1867), "Minor Planets 93 and 94 discovered", Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 28: 15
# (95) Aretusa

Arethusa (arr'-ə-thew'-zə) és l'asteroide núm. 95 de la sèrie. Fou descobert a Düsseldorf el 23 de novembre del 1867 per en Karl Theodor Robert Luther (1822-1900). És un asteroide gran del cinturó principal, de color fosc i composició principal de carboni. El seu nom es deu a diferents Aretuses de la mitologia grega. Arethusa fou observat ocultant estels 3 cops: primer el 2 de febrer del 1998 i dos cops el gener del 2003.

## Referències

* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ valor desconegut (en rus) Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary. Volume II, 1890.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
# Presó de Gikondo

La Presó de Gikondo o bé la Presó central de Kigali (en francès: Prison Centrale de Gikondo) és una presó de Kigali, la capital del país africà de Ruanda. Va ser construït en la dècada de 1930, i només estava destinat originalment per albergar a uns pocs milers de reclusos. Després del genocidi de Ruanda, les xifres van augmentar per sobre de 50.000 com a resultat de la incorporació de reclusos que eren genocides. Molts d'ells van ser portats als tribunals gacaca per sotmetre's a judici per crims de guerra en un espai a la presó. El Comitè Internacional de la Creu Roja va tenir un paper important en la revisió dels llocs de detenció i visitant als detinguts acusats de participar en el genocidi. La superpoblació encara era un problema important el 1997, i la infraestructura de la presó era inapropiada per al nombre de nous presos. La manca de menjar i assistència mèdica i la pobra higiene seguien soscavant la salut a la presó. Les condicions a la presó com amb altres a Ruanda, es van deteriorar novament tot i mostrar millores abans de la guerra.
L'octubre de 1999, el CICR va presentar un informe a les altes autoritats de Ruanda. Després de les negociacions, el CICR va millorar el subministrament d'aliments, els recursos i medicaments als presos civils i va proporcionar subministraments essencials per a la presó.

## Referències

* 1 2 International Committee of the Red Cross Annual Report 1999 Arxivat 2006-11-21 a Wayback Machine., Retrieved on July 1, 2008

## Enllaços externs

* Presó de Gikondo Arxivat 2018-10-10 a Wayback Machine. Never Again International
# 223a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 223a Brigada Mixta va ser una de les Brigades Mixtes creades per l'Exèrcit Popular de la República per a la defensa de la Segona República Espanyola durant la Guerra Civil Espanyola. La unitat va ser organitzada amb batallons encarregats de la Defensa de Costes.

## Historial

La Brigada es va organitzar en l'estiu de 1937 amb diversos batallons de la Defensa de Costas i com a reserva de l'Exèrcit d'Andalusia. El comandament de la Brigada corresponia al cap del Regiment Sevilla núm. 34, encara que aviat va assumir aquesta funció el major de milícies Ramón Garsaball López. Durant els primers temps es va mantenir com a guarnició de la Base naval de Cartagena, integrada en la Defensa de Costes.
El 30 d'abril de 1938 va ser adjudicada a la 64a Divisió del XIX Cos d'Exèrcit, encara que això no va variar la seva missió de guarnició a Cartagena. El 2 de juliol va passar a formar part de la 10a Divisió del XXI Cos d'Exèrcit, amb la qual va partir al Front de Llevant quan aquí feia crisi la batalla. Va entrar en línia en el cinturó defensiu de València, passant després a la reserva de l'Exèrcit de Llevant. Del 7 al 10 de novembre va cooperar en el fracassat contraatac a Nules i Castelló de la Plana. Requerida la seva presència en la batalla de Peñarroya, el 7 de gener de 1939 va atacar sense èxit el Turó Mulva i la Serralada dels Sants. Encara va continuar les seves envestides durant una setmana, encara que amb el mateix resultat.
En el mes de febrer va tornar al seu feu de Cartagena per a integrar-se de nou en la Defensa de Costes. Un mes més tard, durant la revolta de Casado, la unitat en va adoptar una actitud oposada, per la qual cosa es va deposar al seu cap i es va nomenar en el seu lloc al Major de milícies Ángel Muñoz. Aquí el sorprendria el final de la guerra, i va quedar dissolta la brigada.

## Referències

* 1 2 3 Carlos Engel, Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, pág.222
# 250è Esquadró de la RAF

El 250è Esquadró (Sudan) de la Royal Air Force va ser un esquadró de la RAF format com a unitat de reconeixement i antisubmarina a la Primera Guerra Mundial i una unitat de caça a la Segona Guerra Mundial.

## Història

L'esquadró número 250 es va formar el 10 de maig de 1918 a Padstow a partir dels Vols núms. 494, 500, 501, 502 i 503 per a tasques de reconeixement costaner sobre el canal de Bristol i les seves aproximacions. Equipat amb una barreja de DH6 i DH9, va fer patrulles antisubmarines fins a l'armistici i es va dissoldre el 31 de maig de 1919.
L'1 d'abril de 1941, el número 250 es va reformar a RAF Aqir des del vol K com a esquadró núm. 250 (Sudan) i a finals de mes havia rebut prou Tomahawks entrar en funcionament en funcions defensives a Palestina. Al maig, un destacament va començar escombrades ofensives sobre Síria i al juny va començar les operacions al desert occidental, retirant-se el febrer de 1942 per a operacions defensives. Després de convertir-se en Kittyhawks, va tornar al desert a l'abril com a unitat de caces-bombarders i va donar suport al Vuitè Exèrcit, avançant amb ell a través de Líbia fins a Tunísia per posar fi a la campanya nord-africana. El juliol de 1943, l'esquadró va volar a Malta per donar suport als desembarcaments a Sicília traslladant-s'hi uns dies després. A mitjans de setembre havia ocupat aeròdroms a Itàlia on va passar la resta de la guerra volant en missions de caces-bombarders. L'agost de 1945, l'esquadró núm. 260 es va dissoldre i va transferir els seus Mustangs al núm. 250 que després els va fer volar fins que es van dissoldre el 30 de desembre de 1946 a Treviso, a Itàlia.

## Insígnia d'esquadra

La insígnia de l'esquadra estava adornada amb una àguila de riu, un ocell originari del Sudan, i el lema Close to the sun (A prop del sol). L'esquadró va ser donat per la comunitat britànica al Sudan quan es va reformar el 1941.

## Referències

* ↑ Philpott, 2013, p. 256.
* ↑ Delve, 2006, p. 317.
* ↑ Fairbarn, 1991, p. 18.
* ↑ BBC, 2014.
* ↑ Fairbarn, 1991, p. 32, 88.
* ↑ Lake, 1999, p. 248.
* ↑ Pine, 1983, p. 34.
* ↑ Smith, 1947, p. 355.

### Bibliografia

* «BBC - WW2 People's War - RAF: 250 Sudan Squadron». www.bbc.co.uk, 15-10-2014. [Consulta: 30 gener 2019].
* Delve, Ken. South-Western England : Channel Islands, Cornwall, Devon, Dorset, Gloucestershire, Somerset, Wiltshire. Marlborough: Crowood, 2006, p. 317. ISBN 1-86126-810-6.
* Fairbarn, Tony. Action Stations Overseas. Sparkford: Patrick Stephens, 1991. ISBN 1-85260-319-4.
* Lake, Alan. Flying units of the RAF: The Ancestry, Formation and Disbandment of all Flying Units from 1912. Shrewsbury: Airlife, 1999. ISBN 1-84037-086-6.
* Pine, L. G.. A Dictionary of Mottoes. London: Routledge & Kegan Paul, 1983. ISBN 0-7100-9339-X.
* Philpott, I M. The birth of the Royal Air Force. Barnsley: Pen & Sword, 2013. ISBN 978-1-78159-333-2.
* Smith, Geoffrey «Service Aviation News». Flight International, vol. 51, 1,999, 17-04-1947. ISSN: 0015-3710.
# Muhabura

El Muhabura (kinyarwanda Ikirunga cya Muhabura) és un volcà extint de les muntanyes Virunga, a la frontera entre els països africans de Ruanda i Uganda. Amb 4.127 metres, la muntanya Muhabura és el tercer cim més alt de les vuit muntanyes principals de la serralada, que formen part de la falla Albertina, la branca occidental del Rift d'Àfrica Oriental. Muhabura s'assenta en part en el Parc Nacional dels Volcans, a Ruanda, i en part en el Parc Nacional del Goril·la Mgahinga, a Uganda. La muntanya es pot pujar en un dia, des del costat ugandès.
Està envoltat pel llac Mutanda i la vila de Kisoro al nord, el llac Bunyonyi al nord-est, el Gahinga a l'oest, el llac Burera al sud-oest, el llac Ruhondo al sud-sud-est, la vila de Ruhengeri al sud-sud-oest i els Karisimbi, Visoke i Mikeno al sud-oest.
Forma una muntanya cònica amb vessants pronunciats i regulars i connectat a l'oest amb el con de Gahinga que culmina amb 3.474 metres d'altitud. Els dos vims estan formats per laves de basanita i traquiandesita. El Muhavura és coronat per un cràter que conté un petit llac de quaranta metres de diàmetres.

## Referències

* ↑ http://www.volcano.si.edu/world/volcano.cfm?vnum=0203-06-
* ↑ http://www.peakbagger.com/peak.aspx?pid=11164
* 1 2 3 4 (anglès) Global Volcanism Program - Muhavura Arxivat 2018-02-17 a Wayback Machine.
* 1 2 (anglès) National imagery and mapping agency - Nyiragongo Volcano Reference Map
* ↑ (anglès) Global Volcanism Program - Synonymes Arxivat 2018-02-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pujada en bicicleta al Muhabura amb Bamboo Ecotours Arxivat 2017-07-02 a Wayback Machine.
* Mount Muhabura (Muhavura)
# Ioan James

Ioan James (Croydon, 23 de maig de 1928 - 21 de febrer de 2025)va ser un matemàtic anglès.

## Biografia

James va néixer al barri londinenc de Croydon i va ser escolaritzat a la St. Paul's School de Londres. Després de graduar-se al Queen's College d'Oxford, va obtenir el doctorat el 1953 amb una tesi sobre topologia algebraica dirigida per Henry Whitehead. A continuació va fer estudis post-doctorals a les universitats de Princeton i Berkeley amb una beca Commonwealth. En retornar, va ser professor durant un curs al Gonville and Caius College de la universitat de Cambridge, fins que el 1957 va passar a ser professor de la universitat d'Oxford. A partir de 1969 i fins que es va retirar el 1995 va ocupar la Càtedra Saviliana de geometria.
El seu camp principal de recerca, seguint l'estela de Whitehead, va ser la topologia i, més concretament, la teoria de l'homotopia. També va ser l'editor de les obres escollides de Whitehead.
El 1990 va publicar un article de memòries i, després de retirar-se, va publicar una sèrie de llibres amb biografies de topólegs (1999), matemàtics (2002), de físics (2004), de biòlegs (2009) i d'enginyers (2010). El 2009 va decidir incloure una nova dimensió en la seva campanya de biografies científiques: els científics jueus. També va fer incursions en el camp de la psiquiatria amb un llibre sobre l'autisme (2003), en el qual defensava la compatibilitat del talent autista amb la música, l'art i la filosofia, i un altre sobre la ment dels matemàtics, escrit conjuntament amb el psiquiatra Michael Fitzgerald.

## Referències

* ↑ «Professor Ioan James FRS» (en anglès). [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ Kirwan, 2022, p. 199.
* ↑ Kirwan, 2022, p. 200.
* ↑ James, 1990, p. 50-55.
* ↑ Siegmund-Schutlze, 2010, p. 706.
* ↑ Siegmund-Schutlze, 2010, p. 693-694.
* ↑ McGrath, 2017, p. 38.
* ↑ Siegmund-Schutlze, 2010, p. 697.

## Bibliografia

* James, Ioan «Reminiscences of a topologist» (en anglès). The Mathematical Intelligencer, Vol. 12, Num. 1, 1990, pàg. 50-55. DOI: 10.1007/BF03023985. ISSN: 0343-6993.
* Kirwan, Frances. «From Michael Atiyah to the 21st century». A: Robin Wilson (ed.). Oxford's Savilian Professors of Geometry (en anglès). Oxford University Press, 2022, p. 183-206. ISBN 978-0-19-886903-0.
* McGrath, James. Naming Adult Autism (en anglès). Rowman & Littlefield, 2017. ISBN 978-1-78348-041-8.
* Siegmund-Schutlze, Reinhard «On a missed opportunity for collaboration between historians and mathematicians: A biographical avalanche triggered by Professor Ioan James, FRS.» (en anglès). Historia Mathematica, Vol. 37, Num. 4, 2010, pàg. 693-707. DOI: 10.1016/j.hm.2010.03.001. ISSN: 0315-0860.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ioan James» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Ioan James» (en anglès). Alchetron. The Free Social Encyclopedia, 2022. [Consulta: 10 octubre 2023].
# Gahinga

El mont Gahinga, també conegut com a Mgahinga, és un volcà extint de les muntanyes Virunga, a la frontera entre Ruanda i Uganda. Es troba entre el Muhabura i el Sabyinyo, sent el més petit dels tres. Al seu cim hi ha una caldera d'uns 180 metres d'amplada. El mont Gahinga s'eleva fins als 3.473 metres. Té forma cònica, amb pendents regulars i pronunciats i connectada a l'est amb el con del Muhavura, que culmina a 4.127 metres sobre el nivell del mar, i està compost per roques basanites i traquiandesites. Es desconeix quan va tenir lloc la darrera erupció.
El volcà està inclòs dins el Parc Nacional dels Volcans de Ruanda i el Parc Nacional dels Goril·les de Mgahinga a Uganda.

## Referències

* 1 2 3 4 «Global Volcanism Program | Muhavura» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2020].
* 1 2 «Mgahinga Gorilla National Park - Areas of Interest: The Virunga Volcanoes». Uganda Wildlife Authority. Arxivat de l'original el 2020-09-16. [Consulta: 6 gener 2020].
# Sabyinyo

El mont Sabyinyo, el nom del qual deriva de la paraula kinyarwanda, "Iryinyo", que significa "dent", és un volcà extint de les muntanyes Virunga. És el volcà més antic de la serralada i es troba al nord-est del llac Kivu, un dels grans llacs africans, i a l'oest del llac Bunyonyi, a Uganda. El seu cim, que s'eleva fins als 3.645 metres, marca la frontera entre la República Democràtica del Congo, Ruanda i Uganda. La darrera erupció va tenir lloc durant el Plistocè.
El volcà està inclòs dins el Parc Nacional dels Virunga, a la República Democràtica del Congo, el Parc Nacional dels Volcans, Ruanda, i el Parc Nacional dels Goril·les de Mgahinga, a Uganda. Els goril·les de muntanya, en greu perill d'extinció, viuen als seus vessants.

## Referències

* ↑ «Sabinio | volcano, Africa» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Global Volcanism Program | Sabinyo» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Rwanda - Photo -- National Geographic», 11-09-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-11. [Consulta: 29 novembre 2020].
# 91a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 91a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va prendre part en la Guerra Civil Espanyola. Al llarg de la contesa la brigada va estar present en el front d'Extremadura, agregada a la 37a Divisió.

## Historial

La unitat va ser creada al març de 1937, a partir d'efectius de la 20a Brigada Mixta, així com els batallons «Extremadura» núm. 1 i núm. 2, i dos batallons que s'havien creat en la localitat extremenya de Campanario. Va quedar sota el comandament del comandant d'artilleria Juan García Pina, amb l'anarcosindicalista Germán Clemente de la Cruz com a comissari polític. La Brigada s'integraria posteriorment en la 37a Divisió del VII Cos d'Exèrcit.
Poc després de la seva creació va ser enviada per a participar en el setge del Santuari de la Mare de Déu de la Cabeza, al costat d'altres brigades republicanes. Després va ser enviada al capdavant d'Extremadura, per a participar en el previst Pla «P». Durant els següents mesos pel comandament de la brigada van passar el coronel mexicà Juan Bautista Gómez i el major de milícies Ignacio López Montilla. Durant aquest temps la 91a Brigada va mantenir posicions defensives, sense prendre part en operacions militars.
El juliol del 1938, al començament de l'ofensiva franquista en el front d'Extremadura, la 91a BM es trobava situada enfront de Peraleda del Zaucejo. Després del començament dels combats el cap de la unitat, López Montilla, va ser fet presoner pels franquistes, havent de ser substituït pel major de milícies Copérnico Ballester Francés; però Ballester resultaria ferit durant els combats, per la qual cosa el comandament de la brigada va passar al major de milícies Olegario Pachón Núñez. Cap al 20 de juliol la 91a BM defensava el front Sud de l'anomenada bossa de Mèrida, a Guareña, i després d'haver-se concentrat a La Coronada, el dia 23 va intentar reconquerir Castuera, sense èxit. L'endemà va quedar copada a l'interior de la bossa, al costat de la 20a Brigada Mixta. El 25 de juliol es va autoritzar el cap del VII Cos d'Exèrcit perquè la brigada pogués replegar-se cap al riu Zújar, però l'autorització va arribar massa tard. La brigada va quedar pràcticament desfeta, i no tornaria a prendre part en cap acció militar de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* comandant d'artilleria Juan García Pina;
* coronel Juan Bautista Gómez Ortiz;
* major de milícies Ignacio López Montilla;
* major de milícies Copérnico Ballester Francés;
* major de milícies Olegario Pachón Núñez;

### Comissaris

* Germán Clemente de la Cruz, de la CNT;
* Vicente Pastor Vicario;

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 215.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 85, 249.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 242.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 245.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
# A3 (Portugal)

L'Autoestrada A3 (autopista A3) o Autoestrada de Entre-Douro-e-Minho és l'autopista portuguesa, que connecta Porto amb Valença, continuant fins a la frontera amb Espanya, connectant les subregions Área Metropolitana do Porto, Ave, Cávado i Alto Minho, pertanyents a la Regió Nord, amb una longitud total de 112 km.
L'A3 és operada per la concessionària Brisa i passa pels districtes de Porto, Braga i Viana do Castelo. Té peatge, i l'ampliació de l'A 3 costa 8,15 € per a un vehicle de classe 1.
Finalitzat el 1998, és l'eix fonamental que connecta el nord d'Espanya i Galícia, en una longitud de 112 km. L'autopista comença a la Via de Cintura Interna, al cor de la ciutat de Porto i després de sortir de l'A4, cap a l'est, a Águas Santas i Ermesinde, passant per les proximitats dels pols industrial i econòmic de Maia i Alfena, travessa la fèrtil regió de Santo Tirso, Trofa i Famalicão, apropant-se a la ciutat dels arquebisbes. Des de Braga es dirigeix al senyorial Ponte de Lima i allà comença la magnífica travessia de la Serra de Arga, cap a la Vall del Minho, a Valença, on es troba amb Galícia.
A l'octubre de 2012 es va completar l'ampliació de 2 a 3 carrils entre el peatge de Maia i l'encreuament Trofa/Santo Tirso.
L'A3 forma part de la carretera europea E01, que continua fins a la ciutat de la Corunya.

## Referències

* ↑ «Decret llei núm. 247-C/2008».
# Abbàs ibn Abd-al-Múttalib

Al-Abbàs ibn Abd-al-Múttalib (àrab: العباس بن عبد المطلب, al-ʿAbbās ibn ʿAbd al-Muṭṭalib) (la Meca, 566 – Medina, 652, any 32 de l'hègira) fou oncle del profeta Muhàmmad i d'Alí, quart califa sunnita i primer imam xiïta. Fou fill d'Abd-al-Múttalib ibn Hàixim i membre, per tant, del clan haiximita de la tribu de Qurayx. Un dels seus descendents directes, Abu-l-Abbàs as-Saffah, fou el fundador de la poderosa dinastia dels abbàssides.
Històricament fou un personatge poc rellevant, però quan els seus descendents aconseguiren el califat, van reescriure la seva biografia fins a donar-li un caràcter hagiogràfic.

## Referències

* ↑ (anglès) Cyril Glassé i Huston Smith, The new encyclopedia of Islam

## Bibliografia

* Tom núm. 1 pàg. 216 de l'enciclopèdia Espasa.
# Abbé Aubert

Jean-Louis Aubert (París, 15 de febrer de 1731 - idm. 10 de novembre de 1814), fou un dramaturg, poeta i periodista, era fill del violinista i compositor Jacques Aubert (1689-1753) i germà del també músic com el seu pare Louis Aubert (1720-1800).
Indubtablement fou el membre més notable de la família Aubert. Va fer els estudis religiosos al Col·legi de Navarra i les seves primeres faules, molt notables per cert, aparegueren en el Mercure de France, mereixen els elogis de Voltaire i dels Germans Grimm. La poesia no era per Aubert només que per passar el temps, que redactava el diari Affiches, annonces et avis divers, publicant en cada número apreciacions crítiques de llibres i obres teatrals, molt ben rebudes pel públic i literats. Col·laborà en altres revistes i fou director de la Gazette de France (1774-1786) i fou professor d'eloqüència del Col·legi Reial.
A més de les faules, de les que se'n feren nombroses edicions, deixà Réfutation suivie et détaillée des principes de M. Rousseau de Genève touchant la musique, adressée à lui même en reponse à sa lettre (París, 1754), Contes moraux sur les tableax de Greure (1761-63), Abel, drama en tres actes: el poema Voeu de Jepthé (1765) i Psyché (1765), poema amb un prefaci molt curiós en el que l'autor es declara superior a La Fontaine, perquè aquest cercava el assumptes per les seves faules en qualsevol lloc, mentre que les d'Aubert sempre eren originals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 986 (ISBN 84-239-4506-5)
# Abdera (mitologia)

D'acord amb la mitologia grega, Abdera fou una heroïna, filla de Tideu i de Deípile.
Se li atribueix la fundació de la ciutat d'Abdera.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 5.
# Abel Rufino

Abel Rufino (Buenos Aires, República Argentina, 9 de desembre de 1896 - [...?]) fou un compositor argentí.
donà el seu primer concert el 1913. se li deuen més de 50 composicions musicals de tots els gèneres: romances per a piano, piano i violí, piano i violoncel; cants escolars, danses, sonates i simfonies, algunes d'elles executades en públic amb bon èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 487 (ISBN 84-239-4579-0)