OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maik Franz

Maik Franz és un futbolista alemany. Va començar com a futbolista al SV Langenstein.
Franz va néixer a Merseburg, Alemanya de l'Est, i va créixer a Langenstein, Saxònia-Anhalt, prop de Halberstadt, on va començar la seva carrera futbolística, i es va unir a 1. Divisió juvenil del FC Magdeburg l'estiu de 1998. Com a part de l'equip A-Youth, Franz va guanyar la DFB-Youth-Cup el 1999.
Franz va jugar a la defensa de 1. FC Magdeburg fins al 2001, quan es va traslladar al VfL Wolfsburg, on va jugar la mateixa posició a la Lliga alemanya de futbol. A Wolfsburg, Franz es va distingir per la seva forta entrada, guanyant el 63 per cent dels seus reptes, convertint-lo en el millor jugador del club en aquest sentit. Va jugar 91 partits de la Bundesliga durant la seva estada a Wolfsburg, marcant dos gols.
El juliol de 2006 Franz es va transferir al 2. Bundesliga, unint-se al Karlsruher SC. Juntament amb Mario Eggimann, va formar la defensa central de l'onze titular del Karlsruhe, i amb la seva experiència a la Bundesliga, va jugar un paper crucial en l'ascens del club a la màxima categoria. Després d'un bon començament a la temporada 2008-09, tant per a Franz com per al seu club, va ampliar el seu contracte fins al 2011. Després que Eggimann es traslladés a l'Hannover 96 l'estiu de 2008, Franz es va fer càrrec del braçalet de capità al Karlsruher SC. .
Després d'haver patit una greu lesió al peu dret l'octubre de 2008, Franz es va haver de sotmetre a una intervenció quirúrgica al gener de l'any següent i no va poder jugar durant tres mesos. L'abril de 2009, va celebrar la seva remuntada en un partit a casa contra el 1899 Hoffenheim.
Després que el KSC descendís al final de la temporada 2008-09, Franz va signar un contracte amb l'Eintracht Frankfurt, vàlid només per a la Bundesliga. Quan l'Eintracht Frankfurt també va baixar anys més tard, Franz i el club no van poder pactar un contracte que també fos vàlid per a la 2a divisió.
El 24 de juny de 2011 Hertha BSC va anunciar que havia signat Franz amb un contracte de tres anys, però a causa de lesions freqüents, només va fer set aparicions en la seva primera temporada a Berlín.
El 6 de febrer de 2014 Franz va ser desplaçat a l'Hertha BSC II.

## Referències

* ↑ «Franz, Maik» (en alemany). [Consulta: 16 juny 2011].
* ↑ «c3006c5dfbdfc6100a6119c3bc Hertha BSC verpflichtet Maik Franz» (en alemany). Hertha BSC. Arxivat de l'c0df05c3006c5dfbdfc6100a6119c3bc original el 1 de juliol de 2011.
* ↑ «html Zwei Routiniers für die U23» (en alemany). Hertha BSC II.
# Església de Sant Sabbas (Iași)

L'Església de Sant Sabbas ( romanès: Biserica Sfântul Sava) és una església ortodoxa romanesa situada al carrer Costache Negri 44 a Iași, Romania. Està dedicada a sant Sabbas el Santificat.

## Orígens i reconstrucció

La primera església del lloc es va construir poc després de l'any 1583, quan els monjos grecs de Mar Saba van demanar al príncep Pere el Coix un terreny on poguessin aixecar una església. Un cop atesa la seva petició, els monjos van construir una església dedicada a la Dormició de la Mare de Déu, juntament amb cel·les, formant així un monestir. Situada sota la protecció de Mar Saba, va adquirir el nom del monestir de Jerusalem. Es creu que Pere va contribuir a la construcció de l'església, donada la seva aparició en un retrat votiu i en oracions de commemoració. La referència més clara a l'església es troba en una carta escrita per Miquel el Valent el juny de 1600. A causa de la riquesa del monestir, l'administració de les propietats moldaves pertanyents a l'⁣Església del Sant Sepulcre s'hi va situar fins a la secularització de les finques monàstiques a Romania el 1863.
Els problemes amb el terreny on es va construir van fer que la primera església es deteriorés ràpidament, un procés accelerat per la invasió tàrtara de 1624. Una altra teoria sosté que l'església va cremar a principis d'abril de 1616, juntament amb totes menys 600 de les 20.000 cases de la ciutat, en un incendi provocat per Ștefan IX Tomșa. Sigui com sigui, l'any 1625 es va construir una església completament nova. El seu ktitor era postelnic Enache Caragea, d'origen grec i emparentat amb el príncep regnant, Radu Mihnea. Va donar prop de vint pobles o parts de pobles al monestir, convertint-lo entre els més rics de Moldàvia. Caragea va morir l'any 1632 i se li va fer una luxosa làpida a l'interior de l'església, que no sobreviu. El campanar es va afegir en una data posterior, indeterminada. Hi ha tres plaques de dedicatòria, una en eslau eclesiàstic antic i dues en grec. La primera descripció supervivent és de Pau d'Alep més tard al segle XVII.

## Referències

* 1 2 3 (romanès) Narcis Constantin Axinte, History at the Saint Sava parish site
* ↑ (romanès) Andi Emanuel Mihalache, History at the Iași County Cultural Office site
# Església de Sant Vicenç de Vilarassau

L'Església de Sant Vicenç de Vilarassau es troba al poble disseminat del mateix nom, al municipi de Santa Maria d'Oló (Moianès), i està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La parròquia ha estat integrada en la de Santa Maria d'Oló, per la qual cosa no té ja rector propi, malgrat no haver perdut la categoria de parroquial.

## Història

El lloc és documentat per primera vegada el 957 com a villa Ansaldi. Els anys 1134 i 1284 s'esmenta la parròquia de Sant Vicenç de Vilarassau, però aquesta denominació no apareix ni en les llistes anteriors al 1154 ni en les del 1361 i 1438. La funció de sufragània de Santa Maria d'Oló està ben documentada i es recalca en la visita episcopal del 1686.
Es creu que seguiria els mateixos passos que la parròquia de Santa Mª d'Oló, la qual el 1364 passà a dependre de la canònica de l'Estany, i després de la seva extinció el 1592 passà a les Cinc Dignitats Reials; el 1686 continuava amb aquesta dependència. El 1878 assolí la categoria de parròquia, que encara avui conserva, encara que no té un culte regular.

## Descripció

L'església es dreça en un indret elevat del Moianès i era la parròquia del nucli disseminat de cases conegut per aquest nom. És d'una sola nau coberta amb volta de canó, reforçada amb un arc toral que la divideix en dos trams. L'absis semicircular, situat a llevant i cobert amb volta de quart d'esfera, presenta les característiques genuïnes del romànic llombard; quatre bandes llombardes que delimiten tres series de quatre arcuacions cegues són el motiu de decoració de l'absis. Les bandes llombardes també apareixen en el mur de la cara sud, situades sota mateix del ràfec de la teulada. Al centre de l'absis s'obre una finestra de doble esqueixada i n'hi ha dues més d'iguals al mur de migjorn. L'accés a l'església es fa pel cantó de ponent i la porta és moderna. En aquest mateix mur s'alça un campanar d'espadanya refet. Al costat de tramuntana s'hi afegí en època moderna un cos que fa la mateixa llargada de la nau i té funcions de sagristia. L'aparell de l'església és obrat amb carreus regulars disposats en filades i a trencajunt.

## Vegeu també

* Mas Sau

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Vicenç de Vilarassau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Vilarassau». Diputació de Barcelona.

## Bibliografia

* Benet i Clarà, Albert; Junyent i Maydeu, Francesc; Mazcuñan i Boxi, Alexandre. «Sant Vicenç de Vilarassau». A: Catalunya Romànica, vol. XI. El Bages. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984. ISBN 84-85194-57-8.
* Galobart Soler, Josep. Els retaules barrocs de les esglésies del terme de Santa Maria d'Oló (1607-1781). Manresa: Centre d'Estudis del Bages, 1996 (Monogràfics, 16). ISBN 978-8487618253.
* Gavín, Josep Maria. Bages. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979 (Inventari d'esglésies 5). ISBN 84-85180-14-3.
# Església de Santa Cecília de Voltregà

L'Església de Santa Cecília de Voltregà és una obra barroca de Santa Cecília de Voltregà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església molt reformada, a la qual s'hi ha unit una casa de pagès a partir de 1950 (segons dates gravades a les llindes de les noves finestres o a l'arrebossat). Consta d'una superposició de cossos alts i coberts a doble vessant amb ceràmica verda. Els murs són de carreus de pedra sense polir i argamassa i està tota arrebossada amb morter de calç. Encara conserva en un dels cossos el dibuix d'unes arcuacions llombardes gravades al morter. La porta principal és de mig punt amb grans dovelles de pedra.

## Història

L'església de Santa Cecília és el nucli principal del poble i forma part d'un conjunt religiós format per l'església i el cementiri. La seva funcionalitat ha continuat fins als nostres dies, malgrat l'estructura de l'església hagi sofert moltes transformacions, resultant un conjunt de cossos juxtaposats i totalment eclèctic.

## Referències

* 1 2
# Església de Santa Eulàlia (Bellamar)

L'església de Santa Eulàlia és un temple catòlic situat al barri de Bellamar del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat). És una església adscrita a la parròquia de Santa Maria.

## Història

L'edifici fou construït el 1962 en un terreny cedit per Francesc Viñas i Llonch, alcalde de Castelldefels. El projecte fou obra de Nil Tusquets de Cabirol, aleshores arquitecte municipal. El 1990 el muralista Alejandro Lozano Morales va crear el retaule en mosaic, on s'hi representa l'església.

## Descripció

Es tracta d'una església moderna i d'una estructura senzilla. Consta d'una nau amb capçalera recta, grans finestrals laterals, sostre de fusta horitzontal amb els costats esbiaixats. Està coberta per una teulada a dos vessants. Els seus murs estan emblanquinats i les cantoneres tenen paraments de maçoneria de pedra marronosa. El campanar, de 12,25 metres d'alçada, és exempt (a poc més d'un metre del mur lateral dret). Té planta quadrada (2'95 x 2'95 m) i està coronat per una teulada de dos vessants; el sòcol és de maçoneria amb pedra grisa. Els seus murs estan arrebossats i pintats en color crema. La cel·la està oberta amb finestres rectangulars en arc rebaixat, estretes, tres a cada cara.

## Referències

* ↑ «Església de Santa Eulàlia (Bellamar)». Ajuntament de Castelldefels.
* ↑ «Gènesi de l'església de Santa Eulàlia». El Torreó. Grup de Recerques Històriques de Castelldefels, 9-2016, pàg. 4.
* ↑ Grup de treball del GREHIC. Imatges de Castelldefels. La visió dels artistes (en castellà). Creacions Gràfiques Canigó, 2008, p. 60. ISBN 978-84-935206-2-5.
* ↑ «Parròquia de Santa Eulàlia - Castelldefels (Catalunya)». Campaners.com.
# Església de Santa Llogaia del Terri

L'Església de Santa Llogaia del Terri és una obra amb elements renaixentistes i barrocs de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església romànica de nau única. La planta és de forma rectangular amb absis i quatre capelles laterals de construcció posterior. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les cantonades. A les façanes apareixen restes d'arrebossat. La nau és coberta amb una volta de canó de pedruscall, a sobre hi ha la teulada feta amb cairats, llates i teula àrab, és a dues vessants. El ràfec és de tres fileres, combinació de teula i rajol pla. La porta d'accés és d'estil renaixentista i està emmarcada amb carreus i llinda de pedra d'una sola peça tots ells emmotllurats. A la part central de la llinda hi ha una fornícula amb la imatge. El campanar és de planta quadrada amb obertures en forma d'arc de mig punt a la part superior i coberta de teula a una vessant. Les parets interiors estan recobertes amb pintures imitant carreus i medallons, possiblement del segle xviii.

### Porta renaixentista

La llinda és de pedra calcària d'una sola peça, motllurada. Al centre presenta una fornícula renaixentista esculpida a la pedra i ocupada per una imatge, possiblement de Santa Llogaia. Els brancals són fets amb carreus de pedra calcària de diferents mides, també motllurats.
Hi ha una inscripció: ANTONI. BATLLE. ME. FECIT. ERE. OBRES. IOA. MILA. ALS. ILA. Y. MER. SOLER.
A la fornícula i sobre la imatge hi ha l'any 1584.

## Història

Originàriament l'edifici era romànic, però ha estat molt modificat al llarg dels segles. L'any 1528 es va construir el cor i es va cobrir la torre. El 1545 es va recobrir l'església. El 1556 s'erigí l'altar de la Verge Maria a on, el 1558, s'hi va col·locar un retaule pintat per Vicenç Sabrià de Girona. A l'interior es conserva una pila baptismal romànica.
En el seu interior hi havia una creu d'estil plateresc, un reliquiari d'argent i un encenser, tots tres del segle xvi. Del segle xviii hi havia una creu, una custòdia d'argent en forma de sol i un calze molt elaborat. Totes aquestes peces actualment es troben al Museu d'Art de Girona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Església de Santa Maria Maior de Tarouquela

L'església de Santa Maria Maior de Tarouquela és una església romànica situada a Tarouquela, al municipi de Cinfães, a Portugal. El 1945 fou classificada com a Monument nacional.

## Referències

* ↑ «Igreja românica de Santa Maria Maior, de Tarouquela». Direção-Geral dos Edifícios e Monumentos Nacionais. [Consulta: 22 maig 2021].

## Enllaços externs

* Església de Santa Maria Maior de Tarouquela en el portal de la Ruta del romànic
# Església de Santa Marina de Jerusalem de Torre Baixa

L'Església de Santa Marina de Jerusalem del municipi valencià de Torre Baixa (Racó d'Ademús) és un temple catòlic de construcció recent.
Situat a la confluència del carrer del Rosari i la plaça de l'Església (o del Racó) i la plaça del rei En Jaume el Conqueridor, coneguda popularment com la Replaceta.
La primera pedra de l'edifici es va posar en 1954. La seva fàbrica és de maó sense revestir i pedra, amb una esvelta torre-campanar del mateix material i basament de pedra calcària tallada. La seva teulada de teula àrab és a dues aigües, que recau sobre els petits sostres separats per contraforts de les capelles laterals. L'interior és ampli i lluminós, amb tres naus: una central i dos laterals, que donen cabuda a diverses capelles adjacents. Posseïx un atri interior, cobert pel cor: a aquest s'accedeix per les escales interiors de la torre-campanar.
Destaca de l'interior el seu artesanat d'escaiola figurant fusta i les línies rectes de la seva arquitectura, amb fins i tot finestrals en els laterals i un presbiteri nu, als costats del qual es troben la sagristia i una capella dedicada al Sagrari.
Aquest nou temple va substituir altre anterior, començat a construir a la dècada de 1660 pel senyor de la Torrebaixa, en Jaume Ruiz de Castellblanch. Aquell temple barroc s'alçava sobre el mateix solar de l'actual. La seva grandària era menor i tenia altra orientació: d'est a oest. Va caldre demolir-lo a conseqüència dels danys que sofrís la seva estructura a causa dels bombardejos que va patir la població de Torre Baixa durant la Guerra Civil (1936-39); i també, a causa dels refugis antiaeris que es van construir en el seu subsòl, que van propiciar les esllavissades de terra que van esquerdar els murs, voltes i fonaments.

## Referències

* ↑ Font: ESLAVA BLASCO, R.: "Bandolerismo en el Rincón de Ademuz durante el siglo XVII: el caso de don Jaime Ruiz de Castellblanch, señor de Torrebaja" Arxivat 2014-04-21 a Wayback Machine., a la revista Ababol, nº 60. P. 20. ISSN 1578-6978. Ademús, 2009.(castellà)
# Univers del discurs (dret)

L'univers del discurs (o UD), en dogmàtica jurídica, és el conjunt de tots els casos o situacions que comparteixen una (o més d'una) propietat. La propietat defineix el conjunt i determina els elements que en formen part. Per exemple, la propietat «entrada a un domicili aliè» defineix un univers del discurs que està format per totes les situacions en què es pot considerar que una conducta constitueix l'entrada a un domicili aliè. L'UD és un concepte que forma part del model d'anàlisi lògica de sistemes normatius, desenvolupat principalment per Carlos Alchourrón i Eugenio Bulygin en l'obra Normative systems (1971). Segons aquest model, determinar l'univers del discurs és el primer pas per resoldre un problema normatiu.

## Referències

* ↑ Martínez, 2010, p. 20.
* 1 2 Alchourrón i Bulygin, 2000.
* 1 2 Moreso i Vilajosana, 2004, p. 99.
* ↑ Martínez, 2010, p. 20 i 61.

## Bibliografia

* Moreso, José Juan; Vilajosana, Josep Maria. Introducción a la Teoría del Derecho (en castellà). Madrid: Marcial Pons Ediciones Juriídicas y sociales, 2004. ISBN 84-9768-162-2.
* Martínez Zorrilla, David «Metodologia Jurídica». FUOC, 01-02-2010, pàg. 20.
* Alchourrón, Carlos E.; Bulygin, Eugenio. Introducción a la metodología de las ciencias jurídicas y sociales (en castellà). Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2000.
# Universal Business Language

L'Universal Business Language (Llenguatge de Negocis Universal) és el producte d'un esforç internacional per definir una llibreria gratuïta de documents de negoci electrònics estàndards en format XML com per exemple comandes i factures. Desenvolupat per un Comité Tècnic a OASIS de forma oberta i auditable, amb la participació d'una gran varietat d'organitzacions sectorials d'estandardització de dades, UBL s'ha dissenyat per encaixar directament a les pràctiques comercials, legals i de gestió actuals, eliminant la necessitat de reintroduir les dades en els circuits d'aprovisionament existents basats en fax i paper, i oferint un punt d'entrada al comerç electrònic per les petites i mitjanes empreses.
# Eruwes

Els eruwes són els membres d'un grup ètnic que viuen a la regió d'Isoko, a l'estat del Delta, al sud de Nigèria. Segons Joshuaproject hi ha 87.700 eruwes i segons Peoplegroups n'hi ha 85.500. L'eruwa és la llengua pròpia dels eruwes, tot i que avui dia cada cop està més desplaçada per l'isoko. El seu codi de grup ètnic és NAB59c.
El 35% dels eruwes són cristians i el 65% professen religions tradicionals africanes. Dels cristians, el 50% pertanyen a esglésies independents, el 25% són protestants i el 25% restant catòlics. Només el 5% són evangèlics.

## Referències

* 1 2 3 «Eruwa in Nigeria». joshuaproject. [Consulta: 16 juliol 2014].
* ↑ «Eruwa of Nigeria». peoplegroups. [Consulta: 16 juliol 2014].
# Universitary Sport Club

L'Universitary Sport Club fou un club de futbol català de la ciutat de Barcelona de l'inici del segle xx.

## Història

L'any 1900 va néixer l'Aplec Escolar de Foot-ball fundat per estudiants, el qual, el febrer de 1901, es convertí en el Team Universitari i el novembre del mateix any en el Club Universitari de Foot-ball. El club jugava amb samarreta blau cel i pantalons blancs. L'any 1903 el club desaparegué en fusionar-se amb el Català FC.
El 16 de novembre de 1907 es constituí l'Athletic Club Galeno, fundat per estudiants de medicina, entre ells Carles Comamala. El club lluïa camisa groga.
Més tard, estudiants de la Facultat de Ciències formaren un equip de futbol i l'any 1909 ambdues entitats es fusionaren donant vida a l'Universitary Sport Club. El club disputava els seus partits al Camp de l'Hospital Clínic, entre els carrers Còrsega, Indústria (avui París), Villarroel i Casanova i jugava amb camisa blava i groga.
El club competí molts anys a la màxima categoria del Campionat de Catalunya de futbol. De l'Universitary sorgí una de les grans figures del futbol català, Ricard Zamora. Vers la fi de la dècada dels anys deu abandonà l'activitat.

## Temporades

| Nom del club | Temporada | Campionat | Posició |
| Club Universitari de Foot-ball | 1901-02 | Copa Macaya | 4t |
| Club Universitari de Foot-ball | 1902-03 | Copa Macaya | es retirà |
| Club Universitari de Foot-ball | 1902-03 | Copa Barcelona | es retirà |
| Athletic Club Galeno | 1907-08 | C. de Catalunya Primera categoria | es retirà |
| Athletic Club Galeno | 1908-09 | C. de Catalunya Primera categoria | 5è |
| Universitary Sport Club | 1909-10 | C. de Catalunya Primera categoria | 3r |
| Universitary Sport Club | 1910-11 | C. de Catalunya Primera categoria | 4t |
| Universitary Sport Club | 1911-12 | C. de Catalunya Primera categoria | 4t |
| Universitary Sport Club | 1912-13 | C. de Catalunya Primera categoria | 4t |
| Universitary Sport Club | 1913-14 | C. de Catalunya Primera categoria | 5è |
| Universitary Sport Club | 1914-15 | C. de Catalunya Primera categoria | 4t |
| Universitary Sport Club | 1915-16 | C. de Catalunya Primera categoria | 5è |
| Universitary Sport Club | 1916-17 | C. de Catalunya Primera categoria | 7è i descens |
| Universitary Sport Club | 1917-18 | C. de Catalunya Segona categoria | 5è |

## Uniformes

| C.U. de F. | AC Galeno | Universitary |

## Referències

* 1 2 3 Elías i Juncosa, Josep «El Foot-ball en Barcelona» (en castellà). Los Deportes, 15-03-1910, pàg. 69-75 [Consulta: 7 maig 2018].
* ↑ Los Deportes, 4 de maig de 1902, Num 17, Portada
* ↑ Digital, La Vanguardia. «Edición del jueves, 28 noviembre 1907, página 4 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ «Guía del Sportman» (en castellà). Stadium, 01-05-1911 [Consulta: 7 maig 2018].
* ↑ «Universitari España». Mundo Deportivo, 29-10-1914.

## Bibliografia

* Un Segle de fútbol català: 1900-2000. Antoni Closa i Garcia, Jaume Rius i Solé, Joan Vidal i Urpí. Barcelona: Federació Catalana de Futbol (2001)
# University College Dublin AFC

L'University College Dublin Association Football Club (en irlandès: Cumann Peile Choláiste na hOllscoile, Baile Átha Cliath) és un club de futbol irlandès de la ciutat de Dublín. L'equip de futbol pertany a la University College Dublin.

## Història

El club es va fundar el 1895 com a Catholic University Medical School Football Club. El 1908 esdevingué University College Dublin. El 1970 fou escollit per la lliga d'Irlanda de segona divisió. El 22 de juliol de 1979, quan Cork Celtic fou expulsat, fou escollit per la primera divisió irlandesa. Es proclamà campió de Copa la temporada 1983-84.

## Palmarès

* Copa irlandesa de futbol:
** 1983-84
* Supercopa irlandesa de futbol:
** 2000-01
* First Division (Segona divisió):
** 1994-95, 2009
* League of Ireland First Division Shield:
** 1991-92, 1994-95
* Copa Senior de Leinster:
** 1980-81, 1994-95, 1995-96
* FAI Intermediate Cup:
** 1945-46
* Irish Intermediate Cup:
** 1914-15

## Referències

* ↑ «Ireland - tables». rsssf.com. Arxivat de l'original el 2008-02-21. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Ireland - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* UCD AFC Web Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
* UCD fòrum discussió
# University College de Londres

L'Escola Universitària de Londres (en anglès University College of London), també coneguda com a UCL és una universitat situada a Londres, Regne Unit. Forma part de la Universitat de Londres, així com de les xarxes del Grup Russell i de la LERU.

## Història

Fundada el 1826, la UCL és la tercera institució d'educació superior més antiga d'Anglaterra, per darrere d'Oxford i Cambridge. Per contra, és la primera que va constituir-se sobre base secular i va admetre alumnes amb independència de les seves creences religioses, així com la primera a admetre dones. El filòsof Jeremy Bentham és considerat el pare espiritual de la institució. Des de 1850 allà es conserva el conegut Auto-icon, que conserva l'esquelet i el cap dissecats, a banda de roba original de la seva pròpietat.
El 1836 es va convertir en una de les escoles independents (colleges) que fundaren la Universitat de Londres. El 1907 la UCL va perdre la seva independència dins de la Universitat de Londres, però va recuperar-la als anys 70.

## Instal·lacions

La major part de l'escola es troba a Bloomsbury, al centre de Londres, a Gower Street. L'edifici principal es terminà de construir el 1985, després de 158 anys del seu començament. Les estacions més properes de Metro són: Euston, Euston Square i Warren Street.
La seva biblioteca és una de les més importants del país. Entre d'altres, conserva una primera edició dels Principia Mathematica d'Isaac Newton.