OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Exèrcit d'Alliberament Negre

L'Exèrcit d'Alliberament Negre (EAN) (en anglès: Black Liberation Army, BLA) va ser una organització armada d'ideologia marxista i nacionalista negre, que va actuar en els Estats Units des de 1971 fins a 1981.
El BLA estava format majoritàriament per ex-membres de les Panteres Negres. El grup seguia el camí de la lluita armada. Amb aquesta finalitat van realitzar una sèrie d'atemptats amb bombes, assassinats, robatoris, i fugides de presons. El grup en gran part es va crear com una reacció a la persecució i a la infiltració del Partit de les Panteres Negres per part del FBI i el seu programa COINTELPRO.
Uns altres ex-membres dels Black Panthers es queixaven d'un cert reformisme a l'organització. El final de l'organització es va donar després de diverses detencions i morts en combat. L'activista afroamericana Assata Shakur, va demanar asil polític al govern cubà. Altres membres famosos són Ashanti Alston i Kuwesi Balagoon, els quals després de la desaparició de l'organització es van unir a les files de l'anarquisme. Balagoon va morir en 1986 per causes relacionades amb el virus del VIH i el SIDA. Alston actualment treballa en organitzacions comunitàries i dona xerrades sobre anarquisme negre.

## Referències

* ↑ Cleaver, Kathleen; Katsiaficas, George. (en anglès). Routledge, 2014, p. 12. ISBN 9781135298326.
* ↑ «Groups targeted by COINTELPRO» (en anglès). ICDC.com. Arxivat de l'original el 10 setembre 2012. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Pérez Esquivel, Adolfo; Alston, Ashanti. Let Freedom Ring: A Collection of Documents from the Movements to Free U.S. Political Prisoners (en anglès). PM Press, 2008, p. 364. ISBN 978-1-60486-035-1.
* ↑ Loughery, Jessica «Freedom Song: Building an Icon Out of Kuwasi Balagoon» (en anglès). Philadelphia City Paper, 13-12-2006 [Consulta: 9 març 2021].

## Enllaços externs

* Detalls de la història de l'organització i llista d'accions realitzades en els setanta
# Etoile d'Or Club Mirontsy

L'Etoile d'Or Club Mirontsy és un club de futbol de la ciutat de Mirontsy, Comores.

## Palmarès

* Lliga de Comores de futbol:
       2008

## Referències

* ↑ «World Stadiums - Stadiums in the Comoros». www.worldstadiums.com. Arxivat de l'original el 21 de juny 2018. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ «Team profil·le». Soccerway. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
# Illot Petit de na Moltona

L'Illot Petit de na Moltona és un petit illot gairebé circular de 10 metres de diàmetre del municipi de Ses Salines. Es troba a 130 metres al sud-est de L'illa de na Moltona i davant de la platja del Carbó. No hi viuen plantes ni animals però és un punt de descans de molts ocells com les gavines i els corbs marins.

## Referències

* ↑ «Visor cartografia IDEIB». SITIBSA. [Consulta: 28 setembre 2018].
* ↑ Cosme Aguiló Adrover (Coord.). «Nomenclator Toponímic de les Illes Balears: Ses Salines». IEC.
* ↑ Jordi Carol; Carmen Muñoz. El litoral de Mallorca (en castellà). 1a. Barcelona: GeoPlaneta, 2001, p. 53. ISBN 84-08-03939-3.
# Etoprofòs

L'etoprofòs és un compost organofosforat inhibidor d'acetilcolinesterases que s'utilitza preferentment com a insecticida.

## Referències

* ↑ Boronat Cogollos, M. «-fòs», 21 novembre 2018. [Consulta: 5 març 2021].
# Illot d'en Curt

L'illot d'en Curt o illot de Can Curt és un petit illot del terme municipal de Santanyí, Mallorca. Té uns 70 metres de diàmetre i està situat a escassos metres de la costa, molt a prop de la platja del Caragol.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor toponímic de les Illes Balears». IEC. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «Illot d'en Curt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Visor de mapes ideib Arxivat 2014-06-22 a Wayback Machine.
# Cadinol

Els cadinols són un grup de sesquiterpens-alcohols bicíclics, els més rellevants dels quals són l'α-cadinol, el δ-cadinol (també anomenat torreyol, sesquigoyol, pilgerol, cedrelanol, lambertol i albicaulol) i el Γ-cadinol. La seva fórmula química és C$_{15}$H$_{26}$O, i són compostos orgànics volàtils presents en els olis essencials de diverses plantes. En condicions estàndard, els cadinols tenen forma de cristalls blancs.

## Ocurrència en plantes

Els tres cadinols esmentats es troben a la milfulles i en diverses espècies del gènere Hypericum. A part d'això, l’α-cadinol també s'ha trobat en el ginebre, la farigola reptant o el Jasminum sambac (un gessamí asiàtic), el δ-cadinol el trobem en el gira-sol o plantes del gènere Mirabilis i el Γ-cadinol també en la farigola reptant i en diverses espècies del gènere Ocotea. Com la majoria de terpens, els cadinols juguen papers comportamentals en els insectes. A tall d'exemple, un estudi va comporovar que el Γ-cadinol era detectat per les antenes dels blatodeus, que esdevenien molt actives en ser exposades a aquest compost.

## Usos

Els cadinols tenen una olor classificada com a "herbal" i són utilitzats en perfumeria. L'α-cadinol té propietats antifúngiques contra un ampli espectre de fongs patògens de les plantes, i s'ha suggerit el seu ús per al control de plagues. També té propietats hepatoprotectives i ha estat proposat com a possible remei per la tuberculosi farmacorresistent. El (+)-Γ-cadinol és un relaxant muscular del múscul llis i ha mostrat propietats com a antagonista del calci en experiments amb rates.

## Vegeu també

* Cadinè

## Referències

* ↑ «Plantes que contenen alfa-cadinol». Pherobase.(anglès)
* ↑ «Plantes que contenen delta-cadinol». Pherobase.(anglès)
* ↑ «Plantes que contenen thau-cadinol». Pherobase.(anglès)
* ↑ Nishino, Chikao; et, al «Electroantennogram Responses to a Stimulant, T-Cadinol, in the American Cockroach». Agricultural and Biological Chemistry, 41, 2, 1977, pàg. 405-406.(anglès)
* ↑ «alpha- cadinol». The Goodscents Company.(anglès)
* ↑ Chang, Ying-Hung; et, al «Antifungal activity of essential oil and its constituents from Calocedrus macrolepis var. formosana Florin leaf against plant pathogenic fungi». Bioresource Technology, 99, 2008, pàg. 266–6270.(anglès)
* ↑ Y. T. Tung, C. C. Huang, S. T. Ho, Y. H. Kuo, C. C. Lin, C. T. Lin, J. H. Wu (2011), "Bioactive phytochemicals of leaf essential oils of Cinnamomum osmophloeum prevent lipopolysaccharide/D-galactosamine (LPS/D-GalN)-induced acute hepatitis in mice." J. Agric. Food Chem. volume 59 issue 15 pages 8117-8123. doi:10.1080/10412905.1999.9712005(anglès)
* ↑ Bueno, J; Escobar, P; Martínez, JR; Leal, SM; Stashenko, EE «Composition of three essential oils, and their mammalian cell toxicity and antimycobacterial activity against drug resistant-tuberculosis and nontuberculous mycobacteria strains». Natural Product Communications, 6, 11, 2011, pàg. 1743–8. PMID: 22224302. (anglès)
* ↑ Claeson P, Zygmunt P, Högestätt ED (1991).Calcium antagonistic properties of the sesquiterpene T-cadinol: a comparison with nimodipine in the isolated rat aorta.Pharmacol Toxicol. 1991 Sep;69(3):173-7.(anglès)
# Illa Maragda

L'Illa Maragda (en anglès, Emerald Island) és una illa fantasma citada pels exploradors del vaixell Emerald, sota el comandament de William Elliot, el desembre del 1821, i que se suposa que es troba entre Austràlia i l'Antàrtida, al sud de l'illa Macquarie. Se l'ha descrit com una illa petita però muntanyosa situada a 57° 30′ S, 162° 0′ E﻿ / ﻿57.500°S,162.000°E﻿ / -57.500; 162.000.
El 1840, l'expedició Wilkes no va trobar cap rastre de l'illa. Tot i que un capità que va visitar Port Chalmers va citar que l'havia vist abans del 1890, la recerca pel Nimrod el 1909 tampoc no va donar resultat. L'última aparició a la cartografia mundial de la qual hi ha registre és en un llibre calendari d'escriptori (amb atles) publicat per American Express el 1987.
La plana abissal on se suposa que es troba aquesta illa rep el nom de Conca Maragda.

## Vegeu també

* Antillia
* Illa fantasma
* Frislàndia
* Groclant
* Illa Buss
* Illa Pepys
* Illa Bacalao

## Referències

* 1 2 Headland, Robert (1989). Chronological list of Antarctic expeditions and related historical events, pàg. 123. Cambridge University Press. ISBN 0-521-30903-4
* 1 2 Referència en un document del 1890 de les Transaccions de la Societat Reial de Nova Zelanda
* ↑ «The Antarctic Continent». Hobart Courier, 12-01-1841, p. 3 [Consulta: 6 maig 2009]. «Emerald Island not found where laid down.» «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-06-29. [Consulta: 30 maig 2012].
* ↑ Davis, J.K. «Voyage of the S. Y. "Nimrod.": Sydney to Monte Video Viâ Macquarie Island, May 8-July 7, 1909». The Geographical Journal. Blackwell Publishing, 36, 6, desembre 1910, pàg. 696–703. DOI: 10.2307/1776845. JSTOR: 1776845 [Consulta: 6 maig 2009].

## Enllaços externs

* (anglès) Referència en un report del 1882 editat per The Transactions of the Royal Society of New Zealand/Reial Societat de Transaccions de Nova Zelanda
* (anglès) Referència en un report del 1890 editat per The Transactions of the Royal Society of New Zealand
# Illa Rastorgúiev

L'illa Rastorgúiev (en rus: остров Расторгуева) és una illa deshabitada que es troba al mar de Kara. Administrativament pertanyen al krai de Krasnoiarsk de la Federació Russa.
És la tercera illa més gran de les illes Kamennie. Es troba a uns 30 quilòmetres de la costa de la península de Taimir. A la costa nord hi sobresurt un cordó litoral. Hi ha dos turons a l'illa, el més alt del qual és el mont Kolomeitsev, nomenat en honor de Nikolai Kolomeitsev.
Els hiverns són llargs i freds i el mar circumdant queda gelat durant uns deu mesos cada any.

## Història

El geòleg rus Eduard von Toll va explorar tota la zona al voltant de l'illa Rastorguyev durant la seva última aventura, l'expedició russa de l'Àrtida del 1900 al 1903. L'illa va rebre el seu nom per Stepan Rastorgúiev, un oficial cosac rus rus que l'acompanyava.

## Referències

* ↑ «Ostrova Kamennyye». Mapcarta. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ «Gora Kolomeytseva». Mapcarta. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ William Barr, Baron Eduard von Toll's Last Expedition: The Russian Polar Expedition, 1900-1903. 1980
# Illa Resolution

L'illa Resolution és una de les illes de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, a la regió de Qikiqtaaluk, al territori autònom de Nunavut del Canadà.

## Geografia

Amb una superfície de 1.015 km² està situada a l'extrem oriental de l'illa de Baffin, a continuació de la península de Meta Ingognita, de la qual la separen les aigües de l'Estret Gabriel, sent la 49a illa més gran del Canadà. Està emplaçada en una de les cruïlles marines de la navegació àrtica, ja que dona accés a l'estret de Hudson, a l'oest, tradicionalment delimitat en la seva part oriental pel Cap Chidley, a l'Illa Killiniq, i la mateixa Illa Resolution. També permet seguir navegant per l'estret de Davis, al nord, un cop superada la badia de Frobisher. L'envolten, a la part nord-occidental, un munt de petites illes que la separen de la propera Illa Edgell, situada a menys de 4 km. Entre ella i la punta de península de Meta Ingognita, a l'Estret Gabriel, hi ha també les illes Lower Savage.

## Història

Va ser descoberta per l'explorador anglès Martin Frobisher, que va desembarcar a l'illa el 28 de juliol de 1576, en un viatge per descobrir el llegendari Pas del Nord-oest.

## Base militar i contaminació

L'illa va acollir una base militar nord-americana, com a part de la Distant Early Warning Line entre 1954 i 1973, quan fou lliurada al govern canadenc.
En unes investigacions realitzades entre 1987 i 1990 es va descobrir la contaminació del lloc, originada en gran part per vessaments dels equips de radar, que utilitzen bifenils policlorats (PCB) com aïllants. Altres elements contaminants inclouen fluids de transformadors, hidrocarburs, amiant i metalls pesants en els edificis i afecten tot el lloc. L'Illa Resolution ha estat identificada amb el més alt nivell de contaminació per PCB de totes les antigues bases militars que depenen del Ministeri d'Assumptes Indígenes i del Nord del Canadà («Indian and Northern Affairs Canada», INAC).
El 1993 i 1994 es va realitzar una avaluació ambiental de la zona. De resultes d'això, es van col·locar barreres temporals en les vies de drenatge per aturar la migració dels PCBs a l'aigua. A més es van realitzar noves investigacions i, el 1997, la INAC va iniciar uns treballs de restauració en col·laboració amb la Qikiqtaaluk Corporation (CC), Medi Ambient del Canadà, QC i la Universitat de Queen. En aquest moment es van adoptar mesures per assegurar-se que els contaminants no suposen un risc per als éssers humans i la vida silvestre.

## Enllaços externs

* Atles del Canadà on-line Arxivat 2008-09-02 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Illa Resolution a oceandots.com (anglès)
# Illa Russell (Nunavut)

L'illa Russell és una illa de l'arxipèlag àrtic canadenc pertanyent a la regió de Qikiqtaaluk del territori de Nunavut. Es troba al canal de Parry, i es troba separada de l'extrem nord de l'illa del Príncep de Gal·les per l'estret canal de Baring. Té una superfície de 940 km² i es troba totalment deshabitada. El punt més alt de l'illa arriba als 248 msnm.
William Edward Parry va ser el primer europeu que va veure l'illa el 1819.

## Bibliografia

* Green, David E. C.; The Late Quaternary History of Russell Island, N.W.T., Ottawa: National Library of Canada, 1988, ISBN 0-315-32564-X

## Referències

* ↑ «Russell Island». oceandots.com, 31-07-2006. Arxivat de l'original el December 23, 2010. [Consulta: 11 maig 2008].
* ↑ «Russell». islands.unep. Arxivat de l'original el 2015-02-12. [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ Parry, William Edward. Journal of a voyage for the discovery of a North-West passage from the Atlantic to the Pacific: performed in the years 1819-20. Londres: John Murray, 1821. «William Edward Parry 1819.»
# Illa Saona

L'illa Saona (en castellà: Isla Saona) és una illa tropical de 110 quilòmetres quadrats situada a la costa sud-est a la província de La Altagracia de la República Dominicana. És una reserva natural protegida pel govern i forma part del Parc Nacional Cotubanamá.
Hi ha dos assentaments permanents, els pobles de Mano Juan i Catuano. Mano Juan és un poble de pescadors amb cases de fusta i a Catuano hi ha un destacament de la marina.
L'illa és una destinació popular per als turistes de tota la República Dominicana, que arriben en flotes de catamarans i petites embarcacions a motor en excursions organitzades cada dia. És coneguda per les seves platges, i ha estat utilitzada en diverses ocasions per cineastes i anunciants que buscaven un escenari estereotipat d'"illa deserta" per a la seva pel·lícula o producte. S'hi han filmat pel·lícules tan destacades com Pirates del Carib (2003) i The Blue Lagoon.

## Referències

* ↑ «Ley 5597 de 1962 que modifica la ley 5220 de 1959.».
* ↑ «Movies filmed in the Dominican Republic - Lopesan Costa Bávaro» (en anglès americà), 19-03-2020. [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ «Saona Island Punta Cana - JackCana Tours» (en anglès americà), 24-04-2021. [Consulta: 18 març 2022].
# Illa Somerset

L'illa Somerset (en anglès Somerset Island) és una de les illes àrtiques del Canadà, situada al capdamunt de la península de Boothia, de la qual la separa l'estret de Bellot, de tan sols 2 km d'amplada, a la regió de Qikiqtaaluk (Nunavut). Amb una extensió de 24.786 km² és la 46a illa més gran del món i la dotzena del Canadà. Està deshabitada.

## Història

Pels volts de l'any 1000, la costa nord de l'illa Somerset estaba poblada pels thules, com ho testimonien els ossos de balena, els túnels i les ruïnes de pedra que s'hi han trobat.
William Edward Parry fou el primer europeu a veure l'illa el 1819. A finals de 1848 James Clark Ross, al capdavant de dos vaixells, va ancorar a Port Leopold, a la costa nord-oriental, per passar-hi l'hivern. A l'abril de l'any següent va iniciar una expedició d'exploració de l'illa amb trineus.
El 1937, la Companyia de la Badia de Hudson va establir un establiment comercial a Fort Ross, a l'extrem sud-oriental de l'illa. Només havien passat onze anys quan Fort Ross fou abandonat a causa de les severes condicions climatològiques i la dificultat per accedir-hi, que feien que no fos rendible mantenir-lo operatiu. Així, l'illa va romandre deshabitada. L'antic magatzem i la casa del capatàs encara s'usen com a refugis pels caçadors inuits de caribús procedents de Taloyoak o Talurjuaq (abans Spence Bay), a la península de Boothia.

## Turisme

A causa de les ruïnes dels primers pobladors, la vida salvatge i el seu fàcil accés des del port de Resolute o Qausuittuq, al sud de l'illa veïna de Cornwallis, la costa septentrional de l'illa Somerset ha esdevingut una destinació turística popular.

## Referències

* ↑ Parry, William Edward. Journal of a voyage for the discovery of a North-West passage from the Atlantic to the Pacific: performed in the years 1819-20. Londres: John Murray, 1821.

## Bibliografia

* Canada. Migratory Bird Population Surveys in the District of Keewatin and Somerset Island, 1976 - AIPP PRELIMINARY REPORT 1977. 1978.
* Canadian Oceanographic Data Centre. Stanwell-Fletcher Lake, Somerset Island, N.W.T. 1965-1966 CODC References: 07-65-002, 07-66-002. Ottawa: Queen's Printer, 1968.
* Dyke, Arthur S. Quaternary Geology of Somerset Island, District of Franklin. Ottawa, Canada: Geological Survey of Canada, 1983.. Quaternary geology of Somerset Island, District of Franklin. Ottawa, Canada: Geological Survey of Canada, 1983. ISBN 0660114011.
* Reinson, G. E. Carbonate-Evaporite Cycles in the Silurian Rocks of Somerset Island, Arctic Canada. Ottawa: Energy, Mines and Resources Canada, 1978.. Carbonate-evaporite cycles in the Silurian rocks of Somerset Island, Arctic Canada : (by) G. E. Reinson.. Ottawa: La Commission., 1978. ISBN 0660015129.
* Savelle, James M. Cultural and Natural Formation Processes of a Historic Inuit Snow Dwelling Site, Somerset Island, Arctic Canada. American Antiquity, Vol. 49, No.3. 1984.
* VanStone, James W., James E. Anderson, and C. F. Merbs. An Archaeological Collection from Somerset Island and Boothia Peninsula, N.W.T. Toronto, 1962.

## Enllaços externs

* Illa Somerset a oceandots.com (anglès)
# Go-Reizei

L'emperador Go-Reizei (后 冷泉 天皇, Go-Reizei Tennō) (28 d'agost del 1025 - 22 de maig del 1068) va ser el 70è Emperador del Japó, acordant amb el tradicional ordre de successió. Governà entre 1045-1068. El seu nom personal va ser Chikahito (亲 仁).
No va tenir fills i va ser succeït per l'emperador Go-Sanjō, qui era el seu mig-germà i la mare no pertanyia al clan Fujiwara.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Golfet del Falaguer

Golfet del Falaguer és una petita badia a la costa del Massís del Montgrí entre el Cap d'Oltrera, al nord, i Punta de les Salines, al sud. Si no es té en compte la part del Còrrec, està format per espadats d'entre vuitanta i noranta metres de caiguda pràcticament perpendicular. Al nord i protegida de la tramuntana pel Cap d'Oltrera hi ha la Cala Falaguer, d'accés exclusivament marítim, i centrada al Golfet hi ha el port del Falaguer a la desembocadura del Còrrec del Falaguer que davalla de l'Alt de la Pedrosa. Poc més al sud hi ha el Catifoll una petita punta seguit de l'Illa de Dui un penyal de poc més de cent metres quadrats.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gormogons

L'Antiga i Noble Ordre dels Gormogons (Ancient Noble Order of the Gormogons) era una societat secreta britànica del segle xviii, la finalitat de la qual era burlar-se de la maçoneria.

## Historicitat

Parodiant l'antiguitat salomònica a la que la maçoneria regular fa remuntar el seu origen, l'ordre va fer remuntar la seva als primers emperadors de la Xina. L'ordre va ser acusada de jacobinisme. El primer gran mestre va ser nomenat «Oecumenical Volgi», i era Andrew Michael Ramsay d'Escòcia, un jacobita.
L'origen de la paraula "Gormogon", segons The 1811 Dictionary of the Vulgar Tongue, seria la d'un "monstre amb 6 ulls, 3 boques, 4 braços, 8 cames (5 d'un costat i 3 de l'altre), i una vagina a l'esquena ".

## Referències

* ↑ Ancient Noble Order of the Gormogons
* ↑ Jakim Boor (Francisco Franco), Masonería, p.66, Enllaç a la descarrega del llibre Arxivat 2014-08-22 a Wayback Machine.
* ↑ Lyttle, Charles H, « Historical Bases of Rome's Conflict with Freemasonry », dans Church History, vol. 9, no. 1 (mars, 1940), pp. 3-23 «Enllaç».
* ↑ Carr. J. L. 1963. « Gorgons, Gormogons, Medusists and Masons », dans The Modern Language Review, vol. 58, no. 1 (jan., 1963), pp. 73-78 «Enllaç».
# Gran Premi de Sud-àfrica del 1977

Resultats del Gran Premi de Sud-àfrica de Fórmula 1 de la temporada 1977, disputat al circuit de Kyalami el 5 de març del 1977.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 11 | Niki Lauda | Ferrari | 78 | 1h 42' 21. 6 | 3 | 9 |
| 2 | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 78 | + 5.2 s | 5 | 6 |
| 3 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 78 | + 5.7 s | 4 | 4 |
| 4 | 1 | James Hunt | McLaren - Ford | 78 | + 9.5 s | 1 | 3 |
| 5 | 2 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 78 | + 19.9 s | 12 | 2 |
| 6 | 7 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 78 | + 20.2 s | 11 | 1 |
| 7 | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 78 | + 23.6 s | 14 | |
| 8 | 12 | Carlos Reutemann | Ferrari | 78 | + 26.7 s | 8 | |
| 9 | 22 | Clay Regazzoni | Ensign - Ford | 78 | + 46.2 s | 16 | |
| 10 | 28 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 78 | + 1' 11.7 min. | 9 | |
| 11 | 18 | Hans Binder | Surtees - Ford | 77 | + 1 Volta | 19 | |
| 12 | 6 | Gunnar Nilsson | Lotus - Ford | 77 | + 1 Volta | 10 | |
| 13 | 8 | Carlos Pace | Brabham - Alfa Romeo | 76 | + 2 Voltes | 2 | |
| 14 | 30 | Brett Lunger | March - Ford | 76 | + 2 Voltes | 23 | |
| 15 | 14 | Larry Perkins | BRM | 73 | + 5 Voltes | 22 | |
| Ret | 9 | Alex Ribeiro | March - Ford | 66 | Motor | 17 | |
| Ret | 10 | Hans Joachim Stuck | March - Ford | 55 | Motor | 18 | |
| Ret | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 43 | Accident | 6 | |
| Ret | 33 | Boy Hayje | March - Ford | 33 | Caixa canvi | 21 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 22 | Accident | 12 | |
| Ret | 16 | Tom Pryce | Shadow - Ford | 22 | ACCIDENT MORTAL'' | 15 | |
| Ret | 17 | Renzo Zorzi | Shadow - Ford | 21 | Pèrdua de combustible | 20 | |
| Ret | 3 | Ronnie Peterson | Tyrrell - Ford | 5 | Prob. amb el combustible | 7 | |

## Altres

* Pole: James Hunt 1' 15. 96
* Volta ràpida: John Watson 1' 17. 630 (a la volta 7)

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Tom PRYCE • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 7 abril 2010].