OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# E-mu Emulator III

L'Emulator III és un model de sampler fabricat per la marca E-mu Systems entre la tardor del 1987 i l'any 1990.

## Anàlisi

L'avenç més destacable de l'Emulator III és la capacitat de samplejar sons amb qualitat de CD (16 bits, freqüència de mostreig de fins a 44.1 kHz); a més, augmentava la polifonia fins a un total de 16 veus. El seu seqüenciador incorporava ara 16 pistes, mentre la memòria de l'aparell també augmentava (la memòria RAM podia ser de fins a 8 MB, i el disc dur intern tenia una capacitat de 40 MB); totes aquestes millores van convertir l'Emulator III en una de les primeres workstations, i aviat va ser adoptat per grups com Depeche Mode (sobretot en el seu disc Violator) o Genesis.
Com en el cas del seu predecessor (l'Emulator II), l'EIII es pot connectar a un ordinador Macintosh per facilitar les feines d'edició. L'aparell també disposava, opcionalment, de lectors de CD-ROM per carregar extenses llibreries de samples de manera ràpida.
Juntament amb la versió bàsica, es va fabricar una versió de l'Emulator III en rack (és a dir, sense el seu teclat), però la seva demanda fou baixa i se'n vengueren poques unitats.

## Característiques tècniques
### Versió bàsica

* Resolució de mostreig: 16 bits, 33 o 44.1 kHz, estèreo.
* Temps màxim: 67 segons.
* Memòria de mostreig: 40 MB.
* Memòria RAM: 4 o 8 MB, segons versions.
* Emmagatzematge: disquets de 3,5 polzades.
* Polifonia: 16 notes.
* Teclat: 61 tecles, sensible a la velocitat i a la postpulsació.
* Seqüenciador: de 16 pistes.
* Filtre: analògic quadripolar (24 dB per octava), amb controls de freqüència de tall i ressonància.
* Control: MIDI, SMPTE, SCSI.
* Data de llançament: 1987.
* Preu inicial: 10000 dòlars.

### Versió en rack

Les característiques de la versió en rack de l'EIII són les mateixes que en la versió bàsica; l'única diferència és l'absència de teclat. Va aparèixer a la primavera de 1988.

## Alguns usuaris famosos de l'Emulator III

* Depeche Mode
* Genesis
* CJ Bolland

## Enllaços externs

* http://www.vintagesynth.com/emu/emulator3.shtml Arxivat 2008-12-08 a Wayback Machine.
* http://www.emulatorarchive.com/Archives/Samplers/E3Overview/e3overview.html
# Răcari

Răcari és una ciutat situada al comtat de Dâmbovița, Muntènia (Romania). Administra set pobles: Bălănești, Colacu, Ghergani, Ghimpați, Mavrodin, Săbiești i Stănești. Va ser declarada ciutat el 2004.
La ciutat es troba a la part sud-est del comtat, 40 km al nord-oest de Bucarest, a la carretera DN7. Es troba a la plana de Valàquia, a una altitud de 140 m, i la travessen els rius Colentina i Ilfov. Răcari fa frontera amb les comunes següents: Bilciurești i Cojasca al nord, Tărtășești i Ciocănești al sud, Butimanu a l'est i Conțești i Cornățelu a l'oest.

## Residents notables

* Ion Ghica, príncep de Samos (1854–1859) i cinquè primer ministre de Romania (1866), va morir el 1897 a la seva finca a Ghergani.
* Donar Munteanu (1886–1972), poeta, va néixer a Răcari.

## Referències

* ↑ «Legea nr.543 din 25 noiembrie 2004 privind declararea ca oraș a comunei Răcari». Arxivat de l'original el 2017-02-20. [Consulta: 23 setembre 2021].
# Tineoïdeus

Els tineoïdeus (Tineoidea) són una superfamília de lepidòpters ditrisis. Inclou 3.823 espècies, entre les que destaquen les arnes de la roba.

## Taxonomia

La superfamília inclou tres famílies, les relacions de les quals encara són objecte de debatː
* Família Eriocottidae Spuler, 1898 - 6 gèneres, 80 espècies
* Família Psychidae Boisduval, 1829 - 241 gèneres, 1.350 espècies
* Família Tineidae Latreille, 1810 - 357 gèneres, 2.393 espècies

## Referències

* 1 2 van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ «Funet - Tineoidea» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Tree of Life
* Global Taxonomic Database of Tineidae
# Himne de l'Emirat Islàmic de l'Afganistan

L'himne de l'Emirat Islàmic de l'Afganistan (paixtu: ملی سرود, Millī surūd) va ser anunciat i oficialment adoptat a la Loya jirga del país el maig de 2006. Segons l'article 20 de la constitució del país, l'himne és en paixtu i menciona explícitament l'expressió Al·lahu àkbar («Déu és el més gran») i els noms de diverses tribus del país. La lletra va ser escrita per l'escriptor Abdul Bari Jahani i la música creada pel compositor Babrak Wassa, tots dos exiliats del país a causa de la guerra.
Entre 1943 i 1973, durant el Regne de l'Afganistan l'himne era Schahe ghajur-o-mehrabane ma (‘El nostre rei valent i estimat’), que fou abolit juntament amb la monarquia del país. Durant la República de l'Afganistan s'establí un altre himne escrit per Abdul Rauf Benawa i compost per Abdul Ghafoor Breshna que també va ser reemplaçat durant la República Democràtica de l'Afganistan el 1978.
# La sort està decidida

La sort està decidida (títol original: Play It As It Lays) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Frank Perry, estrenada el 1972. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després d'una sèrie d'infortunis, una actriu de Hollywood pateix un col·lapse psicològic que l'obliga a ingressar en un manicomi. Adaptació d'una novel·la de Joan Didion.

## Repartiment

* Tuesday Weld: Maria Wyeth Lang
* Anthony Perkins: B.Z.
* Tammy Grimes: Helene
* Adam Roarke: Carter Lang
* Ruth Ford: Carlotta
* Eddie Firestone: Benny Austin
* Diana Ewing: Susannah
* Paul Lambert: Larry Kulik
* Norman Foster: Abolicionista
* Chuck McCann: Ajudant de l'abolicionista
* Severn Darden: Hipnotitzador
* Tony Young: Johnny Waters
* Richard Anderson: Les Goodwin

## Nominacions

* Globus d'Or a la millor actriu dramàtica 1973 per Tuesday Weld

## Referències

* ↑ esadir.cat. La sort està decidida. esadir.cat.
* ↑ «Play it as it lays». The New York Times.
# Síndrome WHIM

La síndrome WHIM (o síndrome de berrugues o warts en anglès, hipogammaglobulinèmia, immunodeficiència i mielocatexis) és un trastorn d'immunodeficiència congènita rara caracteritzat per neutropènia crònica no cíclica.

## Referències

* ↑ Heusinkveld, Lauren E.; Majumdar, Shamik; Gao, Ji-Liang; McDermott, David H.; Murphy, Philip M. «WHIM Syndrome: from Pathogenesis Towards Personalized Medicine and Cure». Journal of Clinical Immunology, 39, 6, 8-2019, pàg. 532–556. DOI: 10.1007/s10875-019-00665-w. ISSN: 1573-2592. PMC: 6698215. PMID: 31313072.
# Hipant

Hipant (del llatí hypanthium, i aquest del grec ύπό [hipo], «sota», i άνθος [antos], «flor») és el receptacle còncau de les flors amb ovari ínfer sobre el qual aparentment neixen el calze, la corol·la i els estams. Gairebé sempre està format per la fusió de les bases dels verticilis florals inferiors —sèpals, pètals i androceu (estams)— entre si.
La seva presència és un caràcter de diagnòstic en moltes famílies, incloent a les rosàcies, grossulariàcies i lleguminoses.
En alguns casos pot ser tan profund que fa semblar a la flor com si tingués un únic ovari ínfer. La seva formació es produeix a partir del receptacle acopat, com el pseudofruit o cinòrrodon de la rosa, format per engrandiment del receptacle cupular que porta en el seu interior als aquenis.
A vegades és anomenat erròniament «tub calicí». En el gènere Eucalyptus aquesta estructura és comunament coneguda com a «úter de goma».

## Referències

* ↑ Font Quer, P. (1982)

## Bibliografia

* Font Quer, P. (1982). Font Quer, P.. Diccionario de botánica. Barcelona: Editorial Labor, SA, 1982, p. 1244. Barcelona: Editorial Labor, SA. p.1244.Font Quer, P.. Diccionario de botánica. Barcelona: Editorial Labor, SA, 1982, p. 1244.
# The Pumpkin Eater

The Pumpkin Eater és una pel·lícula britànica de Jack Clayton, estrenada el 1964.

## Argument

Jo Armitage és una dona que s'ha casat diverses vegades. Un dia coneix l'escriptor Jake Armitage del qual s'enamora apassionadament. Deixa llavors el seu marit per casar-se amb Jake. Dos fills naixeran d'aquest tercer matrimoni i Jo s'instal·larà any rere any en la maternitat. Al seu vuitè embaràs, el seu marit es revolta i la força a l'avortament. En plena depressió ansiosa, Jo consent a fer-se esterilitzar, pensant que així salvarà el seu matrimoni. Però un dia, un amic de Jake, Bob Conway, li revela una veritat trasbalsadora: el seu marit l'enganya, i la seva amant, que és la dona de Bob, està embarassada.

## Repartiment

* Anne Bancroft: Jo Armitage
* Peter Finch: Jake Armitage
* James Mason: Bob Conway
* Janine Gray: Beth Conway
* Cedric Hardwicke: Mr. James, el pare de Jo
* Rosalind Atkinson: Mrs. James, la mare de Jo
* Alan Webb: Mr. Armitage, el pare de Jake
* Richard Johnson: Giles
* Maggie Smith: Philpot
* Eric Porter: el psiquiatre
* Yootha Joyce: la dona a la perruqueria
* Faith Kent: Nanny

## Premis i nominacions
### Premis

* 1964: Premi a la interpretació femenina (Festival de Canes) per Anne Bancroft (ex aequo amb Barbara Barrie)
* 1965: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Anne Bancroft
* 1965: BAFTA a la millor fotografia per Oswald Morris
* 1965: BAFTA al millor vestuari per Sophie Devine
* 1965: BAFTA al millor guió britànic per Harold Pinter
* 1965: BAFTA a la millor actriu estrangera per Anne Bancroft

### Nominacions

* 1964: Palma d'Or
* 1965: Oscar a la millor actriu per Anne Bancroft
* 1965: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1965: BAFTA a la millor pel·lícula britànica
* 1965: BAFTA a la millor direcció artística per Edward Marshall

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, n° 368 (anglès)
* Sight and Sound, tardor 1964, p. 212 (anglès)
* Cahiers du cinéma, n° 157, juliol 1964 (francès)

## Referències

* ↑ «The Pumpkin Eater». The New York Times.

## Enllaços externs

* The Pumpkin Eater Arxivat 2008-05-18 a Wayback Machine. a BritMovie (anglès)
# Com va això, gateta?

Com va això, gateta? (títol original en anglès What's New Pussycat?) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Clive Donner i estrenada l'any 1965. Ha estat doblada al català.

## Repartiment

* Peter Sellers: Dr. Fritz Fassbender
* Peter O'Toole: Michael James
* Romy Schneider: Carole Werner
* Capucine: Renée Lefebvre
* Paula Prentiss: Liz Bien
* Woody Allen: Victor Shakapopulis
* Ursula Andress: Rita, la paracaigudista
* Michel Subor: Philippe
* Edra Gale: Anna Fassbender, dona del Dr. Fassbender
* Katrin Schaake: Jacqueline
* Eléonore Hirt: Mrs. Sylvia Werner, mare de Carole
* Jean Parédès: Marcel, home de Renée
* Jacques Balutin: Etienne
* Jess Hahn: Mr. Werner, pare de Carole
* Howard Vernon: Doctor
* Françoise Hardy: Assistent de l'alcalde

## Referències

* ↑ «What's new pussycat?». The New York Times.
* ↑ esadir.cat. Com va això, gateta?. esadir.cat.
# Algú darrere la porta

Algú darrere la porta (títol original en francès: Quelqu'un derrière la porte) és una pel·lícula franco-italiana dirigida per Nicolas Gessner i del 1971. Ha estat doblada al català.

## Argument

A Folkestone, el neuropsiquiatre Laurence Jeffries organitza un estratagema per venjar-se de la infidelitat de la seva dona que ha marxat per trobar-se amb el seu amant a París. Persuadeix un perillós malalt d'amnèsia que aquest és el marit de qui hom es mofa i el posa sobre la pista parisenca.

## Repartiment

* Anthony Perkins: Laurence Jeffries
* Jill Ireland: Frances Jeffries
* Charles Bronson: l'estranger
* Henri Garcin: Paul Damien
* Adriano Magistretti: Andrew
* Agathe Natanson: Lucy
* Denise Péronne: Infermera

## Referències

* ↑ «Algú darrere la porta». esadir.cat.
* ↑ «Quelqu'un derrière la porte». The New York Times.
# Hipogeu Bandrich

L'Hipogeu Bandrich és un sepulcre del municipi de Lloret de Mar (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'hipogeu està ubicat en el marge dret del passeig central del cementiri de Lloret de Mar i té com a matèria primera la pedra de Montjuïc i el negre de Bèlgica.

## Descripció

Es tracta d'una sepultura molt senzilla la qual s'allunya de l'opulència i riquesa compositiva que podem contemplar en monuments com ara el Panteó Casanovas i Terrats, el Panteó Costa i Macià, o bé en l'Hipogeu Conill i Aldrich. I és que l'arquitecte ha optat aquí a l'abstracció total prescindint així de tota elaboració temàtica, així com d'una representació escultòrica figurada. Els únics elements que trenquen amb aquesta simplicitat compositiva són els quatre pilons o pivots ubicats respectivament en les quatre cantonades de la base rectangular de la tomba, conformant així un marc físic. La sepultura presenta unes pèssimes condicions de conservació i manteniment com així ho acredita la làpida de "negre de Bèlgica" en la qual es pot llegir els noms dels que varen ser enterrats a la sepultura, els de "Miquel i Victorina Bandrich", i que està parcialment esquerdada i fragmentada.

## Història

La construcció de l'hipogeu Bandrich, i paral·lelament la de l'Hipogeu Mataró i Vilallonga, l'Hipogeu Conill i Aldrich, l'Hipogeu Durall i Carreras i l'Hipogeu Pujol i Conill també al cementiri de Lloret, s'han atribuït a l'arquitecte Bonaventura Conill i Montobbio, el qual va ser un arquitecte i dibuixant del segle XIX-XX, nascut a Barcelona en el 1876 i mort en la mateixa ciutat en el 1946. Amb el títol d'arquitecte expedit el 1898, va ser un visitant asidu del taller d'Antoni Gaudí. Si Puig i Cadafalch es reconeixia deixeble de Domènech i Montaner, al mestratge del qual caldria afegir el de Gallissà, Bonaventura Conill manifestà de forma oberta i incondicional l'admiració que sentia per Gaudí. El projecte està data del setembre de 1904 i l'autorització per la seva realització es va concedir el 15 de setembre 1904. La propietària era Victoriana Bandrich Boadas, vídua de Bandrich.
Obra de Bonaventura Conill seva va ser la moderna església Parroquial de Sant Romà de Lloret de Mar. En la seva joventut va combinar les tasques d'arquitecte amb les d'il·lustrador, col·laborant en el setmanari Cu-Cut de Barcelona. A part d'aquest hipogeu Bonaventura Conill i Montobbio també és el responsable de la factura de dos edificis importants de Lloret de Mar com són, per una banda l'Antic Escorxador actual casal de joves de Lloret, mentre que per l'altra l'Antic Can Gelats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10
# Hipogeu Zaragoza

L'Hipogeu Zaragoza és un sepulcre del municipi de Lloret de Mar (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'hipogeu Zaragoza està ubicat en l'Avinguda de Sant Josep del cementiri de Lloret de Mar i té com a matèria primera la pedra de Montjuïc.

## Descripció

Es tracta d'una sepultura molt modesta si la comparem amb l'opulència i riquesa compositiva que podem contemplar en monuments de la talla del Panteó Casanovas i Terrats, el Panteó Costa i Macià, o bé en l'Hipogeu Conill i Aldrich. I és que el nucli o eix centralitzador de la composició recau directament sobre el mateix sarcòfag el qual no apareix camuflat o emmascarat, sinó tot el contrari, ja que apareix tal com és. El disimula lleument els ornaments ubicats per una banda en la part frontal, on també apreciem la làpida amb la inscripció "SEPULCRE D'EN NARCIS ZARAGOZA Y DELS SEUS HEREUS". Mentre que per l'altra al fons del sepulcre es disposa la decoració escultòrica figurada, la qual trenca la simetria de l'obra.
Sobre la zona que correspon al sarcòfag trobem una creu composta a base de motius florals, a la peanya de la qual es pot llegir dins un filacteri el text "ET EXPECTO RESURRECTIONEM MORTUORUM", darrera frase del Credo. Sobre la base de la creu apareix un àngel nen portador de la trompeta del Judici Final, el qual espera l'hora al costat de la creu. Aquest angelet és reeixit com així ho denota per exemple l'expressió dolça del rostre o l'acabat delicat dels cabells. L'angelet, en actitud pacient i amb l'instrument inclinat, espera l'instant en què serà encarregat de donar la notícia de la resurrecció.
La sepultura ha quedat impregnada d'una intensa capa negra, que desvirtua bastant tot el conjunt funerari. I és que una petita intervenció en matèria de manteniment i neteja seria aconsellable i apropiat.

## Història

El sepulcre va ser realitzat en l'any 1906. L'any 1906 podria proposar-se com l'any en què s'inicien les obres de construcció dels hipogeus situats a l'avinguda de Sant Josep, segon carrer en importància del conjunt del cementiri. El propietari era Narcís Zaragoza Ametller, el qual va ser un dels metges que redactaren un informe sobre les condicions sanitàries del terreny per a la ubicació del Nou Cementiri.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Hipogeu de Torre del Ram

L'hipogeu de Torre del Ram, a la urbanització de Cala en Blanes, és un hipogeu funerari de l'edat del bronze. Aquest espai s'hauria utilitzat com a lloc d'enterrament col·lectiu, on s'anirien dipositant, a mesura que morien, els membres d'una família o petita comunitat. Tot el seu contingut es devia buidar segles enrere per tal d'aprofitar l'espai com a refugi per al bestiar, de forma que no sabem res sobre el nombre d'individus que s'hi van enterrar, l'aixovar funerari o la cronologia. Tot i així, sobre la base de la seva semblança amb altres sepulcres dels quals se'n coneix la cronologia, és possible que estigués en ús, aproximadament, entre els anys 1700 i el 1400 aC.

## L'estructura

Es tracta d'un sepulcre de cambra rectangular allargada, a la qual s'accedeix per un corredor lleugerament escalonat. A l'interior es conserva un banc corregut, al voltant de tot el perímetre de la cambra. L'hipogeu conserva part de la galeria de pedres que cobriria, a manera de túmul, part del corredor i l'entrada de la tomba, formada per blocs d'aparell ciclopi. El corredor té una llargària de 2,60 m. La cambra fa 8,80 m de llarg, 2,50 m d'ample i 1,95 m d'alt.

## Els gravats a la pedra

A l'interior destaquen uns gravats que representen, de manera esquemàtica, tres naus de vela i altres figures sense identificar. Alguns autors han donat molta importància a aquests gravats, ja que podrien representar vaixells de l'edat del bronze. Aquesta cronologia, però, és molt discutida i no es pot confirmar que siguin tant antics, ja que fins i tot podria tractar-se de gravats medievals o d'època moderna.

## Referències

* ↑ PLANTALAMOR, L. i RITA, M.C. (1982) Tres cuevas de la Edad del Bronce en la zona occidental de Menorca. Ampurias, 44: 1-16
* ↑ VENY, C. (1976) Dos cuevas del bronce antiguo en Menorca y su influencia en las navetas. Trabajos de Prehistoria, 33: 227-248.
* ↑ http://www.menorcatalayotica.info/Contingut.aspx?IdPub=8574#ancla4

## Vegeu també

* Període pretalaiòtic
* Període pretalaiòtic a Menorca
* Període talaiòtic a Menorca
# Hipòdrom de la Castellana

L'Hipódromo de la Castellana, també conegut com a Estadio del Hipódromo, era un recinte esportiu dedicat a les curses de cavalls que estava localitzat al Paseo de la Castellana de Madrid. La instal·lació es va estrenar com a part de les celebracions del casament entre Alfons XIII i María de las Mercedes de Orleans, el 31 de gener de 1878.
Construït per l'enginyer Francisco Boguerín, va ser una de les primeres pistes permanents de la ciutat de Madrid. La parcel·la, on ara hi ha els edificis d'oficina de Nuevos Ministerios, era aleshores als afores de Madrid.
L'expansió cap al nord del Paseo de la Castellana va suposar que es tanqués la pista i se n'enderroquessin les instal·lacions, el 1933.

## Futbol

A principis del segle xx, l'Estadio del Hipódromo va allotjar partits de futbol, com:
* Els partits de la Copa de la Coronació.
* Els partits de la Copa del Rei de 1903.
* La final de la Copa del Rei de 1906.
* La final de la Copa del Rei de 1907.

## Referències

* ↑ Un hipódromo en la Castellana, El País, 5 de desembre de 2014
# Hilemorfisme

L'hilemorfisme (del grec ὕλη, 'matèria', μορφή, 'forma', i el sufix -isme) és una teoria filosòfica ideada per Aristòtil i seguida per la majoria dels escolàstics, segons la qual tota substància està constituïda per dos principis essencials, que són la matèria i la forma.
La forma és superior a la matèria, ja que és el que determina què acaba sent aquell ésser, mentre que la matèria limita les possibilitats d'existència (no totes les matèries admeten totes les formes, per exemple no es pot fer una taula d'aigua). Per això, la matèria és potència i la forma, acte (realització efectiva).
Aplicat l'hilemorfisme a l'ésser humà, la matèria seria el cos i la forma, l'ànima.

## Bibliografia

* J. Cruz Cruz, Hilemorfismo, Gran Enciclopedia Rialp.

## Referències

* ↑ «Hilemorfisme | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 desembre 2018].
# Hilocitrea

L'hilocitrea (Hylocitrea bonensis) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes que és endèmica dels boscos de muntanya de l'illa indonèsia de Sulawesi.
És l'única espècie del seu gènere i s'ha considerat tradicionalment com un membre de la família Pachycephalidae. En època més recent, proves genètiques van suggerir que devien ser classificats en la subfamília monotípica Hylocitreinae, dins la família Bombycillidae. El Congrés Ornitològic Internacional situa aquesta espècie en la família monotípica dels Hilocitreids (Hylocitreidae).

## Referències

* ↑ «Hilocitrea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/09/2022(català)
* ↑ Boles, W. E. (2007). Yellow-flanked Whistler (Hylocitrea bonensis). p. 411 in: Del Hoyo, J.; Elliot, A., & Christie D. eds. (2007). Handbook of the Birds of the World. Vol. 12. Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions, Barcelona. ISBN 9788496553422
* ↑ Spellman, G. M., A. Cibois, R. G. Moyle, K. Winker, and F. K. Barker. 2008. Clarifying the systematics of an enigmatic avian lineage: What is a Bombycillid? Molecular Phylogenetics and Evolution. 49(3): 1036-1040
* ↑ «Classificació del IOC». Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 5 març 2010].
# Enric Pla i Montferrer

Enric Pla i Montferrer (Lluçà, 1969) és un mestre artesà forjador i escultor català, anomenat artísticament 'Montferrer'.
Va estudiar forja a l'Escola d’Art de Vic i escultura amb Josep Plandiura al Centre Internacional d'Art i Recerca 'La Rectoria' de Sant Pere de Vilamajor. Resideix a Alpens, on el 2001 obrí el seu taller. El 2009 la Generalitat de Catalunya li atorgà el títol oficial de Mestre forjador. Fundador i coordinador de la Trobada Internacional de Forjadors d'Alpens.
El 2012, va començar a treballar a la Sagrada Família, on actualment coordina tots els treballs de forja artística. Entre les seves contribucions destacades es troben la restauració del moble de la sagristia original de Gaudí, les baranes de la cantoria, escales i baranes del presbiteri, bancs del pla del temple, l'escultura d'un boix grèvol per a la façana del Naixement, els 12 estels de la corona i els acabats de l'estel gran que corona la torre de la Mare de Déu.
El 2018, va formar part de la representació de la cultura catalana al Smithsonian Folklife Festival a Washington, on Catalunya i Armènia van ser els països convidats. El mateix any, va ser guardonat amb el Premi Richard H. Driehaus de les Arts de la Construcció 2018, un dels reconeixements més importants d'artesania a nivell estatal.
El 2024, va dur a terme la restauració de la forja de la Casa Batlló, contribuint a la conservació d'aquest emblemàtic edifici modernista.

## Obra

* A poètica 1995 - 2005, al Parc del Castell de Montesquiu, representa una A gravada amb uns versos de Martí i Pol.
* Escultura dels donants de sang, 2003, al parc infantil del Ramal d'Alpens.
* Feminidad II, 2008, sabata de taló de 5 m de llarg i 3 m d'alt, a Granátula de Calatrava, homenatge a Pedro Almodóvar.
* Restauració del portal modernista dissenyat per Puig i Cadafalch per al Casal de Sobrevia (Seva).
* L'estel de 12 puntes i els 12 estels de la torre de la Mare de Déu de la Sagrada Família.

## Referències

* 1 2 «L'entrevista central: Enric Pla i Montferrer». Generalitat de Catalunya, 19-10-2021.
* 1 2 «Fons històricoartístic de la Diputació de Barcelona». Diputació de Barcelona.
* ↑ «Enric Pla, jove ferrer d'alpens». Caramella, juliol-desembre 2010.
* ↑ «Mapes de Patrimoni Cultural». Diputació de Barcelona.
* ↑ «El tacón de Granátula de Calatrava, homenaje a Almodóvar». El País, 28-07-2008.
* ↑ «Estels d’Alpens al sostre de la Sagrada Família». El 9Nou, 03-12-2021.