OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charles-Henri Sanson

Charles-Henri Sanson (París, 15 de febrer de 1739 - 4 de juliol de 1806) fou el reial botxí de França durant el regnat del rei Lluís XVI i alt botxí de la Primera República Francesa. Sanson administrà la pena capital a la ciutat de París durant més de quaranta anys, i per la seva pròpia mà executà uns tres milers de persones, entre elles el mateix rei.

## Nissaga de botxins

Charles-Henri Sanson va ser el quart d'una nissaga familiar de botxins oficials. El seu besavi, Charles Sanson (1658-1695), un soldat de l'exèrcit francès, va ser designat com a botxí de París en 1684, durant el regnat de Lluís XIV, sent reemplaçat pel seu fill Charles (1681-1726) després de la seva mort. Quan aquest últim va morir, una regència va ser establerta fins que el seu fill petit, Charles-Jean-Baptiste Sanson (1719-1778), va aconseguir la maduresa. Charles-Henry, el més gran dels deu fills de Charles-Jean-Baptiste, va aprendre l'ofici i va treballar amb ell durant vint anys i, després de la mort del seu pare, va prestar jurament al càrrec el 26 de desembre 1778. A Charles-Henry el succeí el seu fill Henry Sanson (1767-1840).

## Executor de Lluís XVI

Cèlebre per haver estat l'encarregat d'executar a Lluís XVI (21 de gener de 1793). Les funcions d'executor de la justícia eren hereditàries en la seva família des de 1688, i Charles les començà a exercitar a primers d'agost de 1778 com a successor del seu pare Charles-Jean-Baptiste.
A Charles-Henry se li deu una relació que sembla absolutament verídica vers l'execució de Lluís XVI. La va escriure per rectificar una altra que havia publicat Dulaure en el Thermométre Politique del 13 d'abril de 1793. El mateix diari inserí la rectificació de Sanson, amb data del 21 del mateix mes, l'original del qual es guarda en la Biblioteca Nacional.
En morir llegà en el seu testament un forta suma perquè es resés una missa en sufragi de l'ànima de Lluís XVI el 21 de gener de cada any, devent ser l'oficiant el rector de l'església de Sant Llorenç de París. Aquesta cerimònia es portà a terme fins a l'any 1840, data en què morí Henry, fill i successor del botxí.
Existeixen unes Mémoires pour servir à l'histoire de la Révolution, par Sanson, exécuteur des jugements criminels pendant la Rèvolution, que no estan escrites per Sanson ni pel seu fill, malgrat el que es diu en el títol.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 53, pàg. 143 ISBN 84-239-4553-7

## Enllaços externs

* http://histoiresdebourreaux.blogspot.fr/
* http://www.archive.org/stream/memoirsofsansons00sansuoft/memoirsofsansons00sansuoft_djvu.txt
# Caspasa 14

La caspasa 14 és un enzim que en humans està codificat pel gen CASP14. Els ortòlegs d'aquest gen també existeixen en altres mamífers, com els sirenis i els cetacis, encara que estan inactivats en aquests dos clades. Curiosament, els manatís, que són sirenis, conserven alguns gens funcionals CASP14.
El gen CASP14 codifica un membre de la família de proteases de cisteïna-àcid aspártic (caspasa). L'activació seqüencial de les caspases té un paper central en la fase d'execució de l'apoptosi cel·lular. Les caspases existeixen com a proenzims inactius que pateixen un processament proteolític en residus aspártics conservats per produir dues subunitats, grans i petites, que es dimereixen per formar l'enzim actiu. S'ha demostrat que aquesta caspasa és processada i activada per la caspasa 8 i la caspasa 10 in vitro, i per l'anticòs agonista anti-Fas o el lligand que indueix l'apoptosi relacionada amb el TNF in vivo. L'expressió i el processament d'aquesta caspasa poden estar implicades en la diferenciació terminal dels queratinòcits, que és important per a la formació de la barrera cutània.
Segons l'Atles de proteïnes humanes, la proteïna CASP14 s'enriqueix a la pell humana i s'expressa principalment a les capes superiors de l'epidermis. La proteïna es localitza principalment al citosol segons l'Atles cel·lular.

## Referències

* ↑ Cell Death Differ, 5, 10, 5-1999, pàg. 838–46. DOI: 10.1038/sj.cdd.4400444. PMID: 10203698 [Consulta: free].
* ↑ J Biol Chem, 273, 45, 12-1998, pàg. 29648–53. DOI: 10.1074/jbc.273.45.29648. PMID: 9792675 [Consulta: free].
* ↑ «Entrez Gene: CASP14 caspase 14, apoptosis-related cysteine peptidase» (en anglès).
* ↑ Steinbinder, Julia; Sachslehner, Attila Placido; Holthaus, Karin Brigit; Eckhart, Leopold (en anglès) Scientific Reports, 14, 1, 23-04-2024, pàg. 9278. DOI: 10.1038/s41598-024-60099-2. ISSN: 2045-2322. PMC: 11039687. PMID: 38653760.
* ↑ «Entrez Gene: CASP14 caspase 14, apoptosis-related cysteine peptidase» (en anglès).
* ↑ Uhlén, Mathias; Fagerberg, Linn; Hallström, Björn M.; Lindskog, Cecilia; Oksvold, Per (en anglès) Science, 347, 6220, 23-01-2015, pàg. 1260419. DOI: 10.1126/science.1260419. ISSN: 0036-8075. PMID: 25613900.
* ↑ Thul, Peter J.; Åkesson, Lovisa; Wiking, Mikaela; Mahdessian, Diana; Geladaki, Aikaterini (en anglès) Science, 356, 6340, 26-05-2017, pàg. eaal3321. DOI: 10.1126/science.aal3321. ISSN: 0036-8075. PMID: 28495876.
# Olor

L'olor és una propietat intrínseca de la matèria i es defineix com la sensació resultant de la recepció d'un estímul per l'olfacte. El terme "olor" es refereix a la percepció d'una barreja complexa de gasos, vapors i pols, on la composició de la barreja influïx directament en la sensació percebuda per un mateix receptor. Allò que manca d'olor es denomina inodor. És inodor allò que no fa cap mena d'olor. Això vol dir que la matèria en qüestió no estimula el sentit humà de l'olfacte, sovint perquè no desprèn cap substància volàtil o no és soluble en aigua.
L'olor és l'objecte de percepció del sentit de l'olfacte. En el cas que la olor resulte desagradable o fastigosa se'n parla de pudor. El terme fragància o aroma és usat principalment per la indústria alimentària o cosmètica per a descriure una olor agradable, i és comunament usada per a referir-se a perfums. Les olors corresponen al fenomen objectiu dels químics dissolts en l'aire, encara que, com en altres sentits, diversos factors psicològics poden ocupar cert paper en la percepció d'aquests. Existeixen nombroses activitats industrials (indústries químiques, abocadors, depuradores d'aigües residuals, indústries alimentàries, ramaderes, etc.) que emeten una sèrie de substàncies oloroses i generen molèsties en l'entorn.
La olfatometria es presenta com una eina molt eficaç per a l'estudi i control d'olors. Si bé encara no s'ha desenvolupat cap legislació nacional que reguli el problema de les dolentes olors, l'entrada en vigor Norma UNE-EN 13725. "Qualitat de l'aire. Determinació de la concentració d'olor per olfatometria dinàmica", al febrer de 2004, permet abordar de forma objectiva el problema de la contaminació ambiental per olors.
Els mètodes per a la caracterització d'olors es divideixen en dues:
* Tècniques analítiques, són aquelles que utilitzen mètodes analítics tradicionals per a amidar la concentració de compostos químics específics presents en una olor.
* Tècniques sensorials, aquelles que utilitzen assessors humans per a amidar una olor (olfatometria).

## Referències

* ↑ «DIEC 2: Entrada coincident: Pudor». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ CEN EN 13725:2003, Air quality - Determination of odour concentration by dynamic olfactometry

## Vegeu també

* Olor al·liàcia

## Enllaços externs

* Kaye, Joseph Nathaniel. «Symbolic Olfactory Display (Master's Thesis)». Symbolic Olfactory Display. Massachusetts Institute of Technology, 01-05-2001.
* Spengler, John D.; McCarthy, John F; Samet, Jonathan M. Indoor Air Quality Handbook. Nova York, NY, USA: McGraw-Hill Professional Publishing, 2000. ISBN 978-0-07-445549-4.
Viccionari
# Astíanax

D'acord amb la mitologia grega, Astíanax (en grec antic Άστυάναξ) va ser un príncep troià, fill d'Hèctor i d'Andròmaca.
El seu pare li posà el nom d'Escamandre, pel riu Escamandre que regava Troia, però els troians el coneixien per aquest altre, que vol dir el senyor de la ciutat o Príncep de la ciutat, en honor d'Hèctor. Molt petit, encara en braços de sa mare, apareix en el comiat d'Hèctor i Andròmaca jugant amb el plomall del casc del seu pare. Mort Hèctor i presa Troia, Astíanax va ser reclamat pels cabdills grecs, especialment per Odisseu, que temien que els supervivents de la desfeta el proclamessin rei. Els grecs el van matar precipitant-lo des de dalt d'una torre. Alguns afirmen que això ho va fer precisament Neoptòlem.
Segons altres, pogué salvar-se gràcies a la seua mare i fundà una nova ciutat a l'Epir, o bé va tornar a Troia per reconstruir-la, juntament amb Ascani.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 60. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1996, p. 30. ISBN 84-297-4146-1.
# Charles-Louis Hanssens

Charles-Louis Hanssens(Gant, 1777 - Brussel·les, 1852) fou un músic belga del romanticisme.
Fou director d'orquestra, i com a compositor se li deu l'òpera còmica Les Dots; les òperes Le sociétaire de Formentera; Alcibiade; La partie de tric-trac; misses solemnes, tres Te Deum, motets, etc.
Tenia un nebot amb el mateix nom Charles-Louis Hanssens que també era músic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 661' (ISBN 84 239-4527-8)
# Olimp (desambiguació)

«Olimp» té aquests significats:
* Geografia:
** L'Olimp, la muntanya més alta de Grècia, que segons la mitologia grega era la residència dels déus.
** L'Olimp, la muntanya més alta de Xipre, al massís de Tróodos.
* Geografia històrica. Nom de diverses muntanyes del món antic:
** L'Olimp de Cilícia, muntanya de situació incerta que podria correspondre a l'Olimp de Lícia.
** L'Olimp de Galàcia, continuació de l'Olimp misi, formava la frontera amb Bitínia.
** L'Olimp de Lícia, pic volcànic vora el qual hi havia la ciutat també anomenada Olimp.
** L'Olimp de Mísia, muntanya de l'Àsia Menor coneguda avui en turc com a Uludağ.
* Mitologia:
** L'Olimp, lloc de residència dels déus grecs, al cim de la muntanya homònima.
** Olimp fou un sàtir considerat el creador de la música.
* Biografies:
** Olimp, metge grec de Cleòpatra
** Olimp, nom de musics grecs. Suides esmenta fins a tres musics amb aquest nom, dels quals els dos primers són mítics i el darrer històric. Plutarc només en reconeix dos, un mític i un històric i es pensa que el tercer músic esmentat per Suides és un error. Tots els musics estaven connectats amb la música originada a Frígia:
*** Olimp el Vell, mític músic grec
*** Olimp de Frígia, músic històric grec
** Olimp, escultor grec

## Vegeu també

* Olympus Mons, muntanya de Mart.
# Hostal d'en Flix

L'Hostal d'en Flix és una obra de Sant Martí de Tous (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té la tipologia tradicional d'una masia, però amb més finestres (grans) tant lateral com frontalment, el que li dona un aspecte més d'hostal. Hi ha tres cossos: el central és de 3 nivells i els dos laterals d'un nivell.

## Història

Recorda la existència d'un antic castell de Flix, petit centre de repoblament, esmentat els segles xi i xii. Aquest hostal és bastant antic. Terme de Flix documentat el 1079.

## Referències

* 1 2
# Charles Ainslie Barry

Charles Ainslie Barry (Londres, 10 de juny de 1830 - Londres, 21 de març de 1915) fou un organista i musicògraf britànic.

## Biografia

Va estudiar amb Thomas Attwood Walmisley i després a la Hochschule für Musik und Tanz Köln.També va estudiar a l'Escola superior de música i de teatre Felix Mendelssohn Bartholdy de Leipzig amb Ignaz Moscheles, Louis Plaidy i Hans Richter.
Després del seu retorn a Gran Bretanya, va escriure per a diverses revistes musicals i va ser editor en cap del Monthly Musical Record de 1875 a 1879.. En particular, va escriure les notes del programa dels concerts dirigits per Hans Richter a Anglaterra..
Va escriure una monografia de Liszt (1868) i diverses peces de música, entre les quals destaquen alguns lieder i una Festmarche.

## Referències

* 1 2 3 4 Slonimsky, 1995, p. 256.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 7, pàg. 965, ISBN 84-239-4507-3
* Slonimsky, Nicolas; Paris, Alain; Paris, Marie-Stella. Dictionnaire biographique des musiciens (en francès). R. Laffont, 1995. ISBN 2-221-06510-7. OCLC 33096600 [Consulta: 13 agost 2022].
# Olimpíada Internacional de Matemàtiques de 2021

L'Olimpíada Internacional de Matemàtiques del 2021 es va dur a terme del 14 de juliol al 24 de juliol del 2021 al país de cada participant a causa de la pandèmia de COVID-19 però organitzada des de Sant Petersburg, Rússia.

## Referències

* ↑ Bajnok, Béla; Chen, Evan «Report on the 61st Annual International Mathematical Olympiad» (en anglès). Mathematics Magazine, 94, 3, 27-05-2021, pàg. 215-224. DOI: 10.1080/0025570X.2021.1909378. ISSN: 0025-570X.
# Hostal de Ca la Seca

L'Hostal de Ca la Seca és un edifici de Tortellà (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgera situada al centre del poble de Tortellà. Disposa de baixos, amb dues grans portes d'ingrés i finestra central, damunt la qual hi ha la següent data: "J B/1850-1912". Al primer pis hi ha un gran balcó, sostingut per mènsules, amb tres portes d'accés que estan ornamentades amb grans fullatges estilitzats. Igual decoració tenen les obertures del segon pis.

## Història

L'arquitectura de Tortellà està molt marcada per l'incendi que va patir el poble durant les guerres carlines. El foc va destruir part dels antics habitatges, provocant la necessitat d'urgent remodelació entre finals del segle i principis del nostre. Així la majoria de les cases destacables presenten nombroses declaracions d'estuc pròpies del gust modernista i noucentista.

## Referències

* 1 2
# Omaveloxolona

L'omaveloxolone, venut amb la marca Skyclarys, és un medicament utilitzat per al tractament de l'atàxia de Friedreich. Es pren per la boca.
Els efectes secundaris més freqüents inclouen un augment de l'alanina-aminotransferasa i un augment de l'aspartat-aminotransferasa, que poden ser signes de dany hepàtic, mal de cap, nàusees, dolor abdominal, fatiga, diarrea i dolor musculoesquelètic.
Omaveloxolone es va aprovar per a ús mèdic als Estats Units el febrer de 2023, i a la Unió Europea el febrer de 2024. La Food and Drug Administration (FDA) dels EUA la considera un medicament de primera classe.

## Referències

* 1 2 3 «Skyclarys- omaveloxolone capsule». DailyMed, 12-05-2023. Arxivat de l'original el 1 July 2023. [Consulta: 16 desembre 2023].
* 1 2 3 «FDA approves first treatment for Friedreich's ataxia». U.S. Food and Drug Administration (FDA), 28-02-2023. Arxivat de l'original el 1 March 2023. [Consulta: 28 febrer 2023]. Aquest article incorpora text d'aquesta font, la qual és de domini públic.
* ↑ (28 February 2023). "Reata Pharmaceuticals Announces FDA Approval of Skyclarys (Omavaloxolone), the First and Only Drug Indicated for Patients with Friedreich's Ataxia". Nota de premsa.
* ↑ «Omaveloxolone: First Approval». Drugs, vol. 83, 8, 6-2023, pàg. 725–729. DOI: 10.1007/s40265-023-01874-9. PMID: 37155124.
* ↑ «A Milestone in the Treatment of Ataxias: Approval of Omaveloxolone for Friedreich Ataxia». Cerebellum, vol. 23, 2, 5-2023, pàg. 775–777. DOI: 10.1007/s12311-023-01568-8. PMID: 37219716.
* ↑ «Skyclarys EPAR». European Medicines Agency (EMA), 14-12-2023. Arxivat de l'original el 15 December 2023. [Consulta: 16 desembre 2023]. Text was copied from this source which is copyright European Medicines Agency. Reproduction is authorized provided the source is acknowledged.
* ↑ «New Drug Therapy Approvals 2023» (PDF). U.S. Food and Drug Administration (FDA). January 2024. Arxivat de l'original el 10 January 2024.
# Atakhebasken

Atakhebasken o Akhetbasaken) va ser una reina nubia d'Egipte de la dinastia XXV. Va ser la Gran Esposa Reial del faraó Taharqa.
Atakhebasken en jeroglífic :
A Atakhebasken se la coneix principalment per la seva tomba a Nuri (núm. 36). A la seva tomba s'hi va trobar un uixebti, vasos canopis, que avui es troben a Boston, i un altar avui exposat al Museu Meroe de Khartum. La seva tomba va ser ampliada un cop la capella ja s'havia construït.

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 234-240.
* ↑ Dunham i Laming Macadam, 1949, p. 139-149.
* ↑ Grajetski, 2005.
* ↑ Welsby, 1996, p. 108.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Dunham, Dows; Laming Macadam, M. F. «Names and Relationships of the Royal Family of Napata». The Journal of Egyptian Archaeology, 35, 1949, pàg. 139-149.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Welsby, Derek A. The kingdom of Kush: the Napatan and Meroitic empires (en anlès). Markus Wiener Publishers, 1996. ISBN 978-1558761827.
# Amblyceps torrentis

Amblyceps torrentis és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i M. Kottelat, 2000: A review of the genus Amblyceps (Osteichthyes: Amblycipitidae) in Indochina, with descriptions of five new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 4): 335-348.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Camí de la Baga (Castellcir)

El Camí de la Baga és un camí rural que uneix el petit nucli a l'entorn de Sant Andreu de Castellcir amb la masia del Bosc, dins del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Arrenca de Ca l'Antoja cap al nord, per la riba dreta de la Riera de Castellcir, aigües amunt, fins que a uns 200 metres de la masia un trencall baixa cap al nord-est i travessa la riera. Fins a aquest lloc havia compartit traçat amb el Camí del Castell, el Camí de Centelles i el de Santa Maria.
El camí va a buscar la vall del torrent de Centelles, en el seu costat esquerre, i remunta aquesta vall sempre pel mateix costat. Passa pel costat sud de la Rompuda, després per la Rompuda Grossa, deixant al nord la Font de la Cava i la Font de l'Escudella. El camí discorre pel vessant nord de la Serra de Roca-sitjana i la seva continuïtat a llevant, la Serra de les Solanes, fa tota la volta pel vessant nord del Serrat Rodó, i finalment arriba a l'Era d'en Coll. El darrer tram, el camí es va apartant de la vall i enfilant-se cap a la carena.

## Etimologia

Com en el cas de la major part de camins, el nom que els designa és clarament descriptiu. En aquest cas, el camí ressegueix la principal baga del terme: la de la vall de la Riera de Castellcir.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.

## Enllaços externs

* El Camí de la Baga en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Charles Baton

Charles Baton (1700-1758) fou un músic francès, conegut com el Jove.
Destacà com a concertista de viola o viella, en el que introduí algunes encertades modificacions, especialment la de donar més extensió al claviller que va descriure a El Mercure (1857) i defensà la música francesa dels atacs que li dirigia Rousseau, escrivint el fullet Examen de la lettre de M. Rousseau sur la musique française (París, 1754).
Entre les seves composicions figuren duos per a dos violes i Suites pour deux vielles, musettes. etc. (París, 1733).
El seu germà Henri Baton (finals segle XVII-1728) conegut per el Gran, que fou un notable concertista de dolçaina, instrument pel qual publicà tres col·leccions de sonates i dos de duos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1185 (ISBN 84-239-4507-3)
# Olingo de Gabbi

L'olingo de Gabbi (Bassaricyon gabbii) fou la primera espècie d'olingo a ser descoberta. Com els altres olingos, és nadiu de Centreamèrica i Sud-amèrica, on viu des de Nicaragua fins a l'Equador. Té el cos marró o marró grisós i és més fosc a la part central de l'esquena. La part ventral és de color crema. Les orelles són curtes i arrodonides i la cua és llarga, peluda i no prènsil. Les potes són curtes i tenen unes petites urpes. Els olingos de Gabbi pesen aproximadament 1,2-1,4 kg, amb una llargada corporal de 360-420 mm i una cua de 380-480 mm.

## Referències

* ↑ Helgen, K. M.; Pinto, M.; Kays, R.; Helgen, L.; Tsuchiya, M.; Quinn, A.; Wilson, D.; Maldonado, J. «Taxonomic revision of the olingos (Bassaricyon), with description of a new species, the Olinguito». ZooKeys, 324, 15-08-2013, pàg. 1-83. DOI: 10.3897/zookeys.324.5827. PMC: 3760134. PMID: 24003317.
* ↑ Saavedra-Rodriguez, Carlos Arturo; Velandia-Perilla, Jorge H. «Bassaricyon gabbii Allen, 1876 (Carnivora: Procyonida): New distribution point on western range of Colombian Andes». Check List, pàg. 505-507.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Peltephilus

Peltephilus és un gènere d'armadillo extint de la família dels peltefílids que visqué entre l'Oligocè i el Miocè a l'Argentina.
Tenia les dimensions d'un gos de mida mitjana i el cos protegit per una quinzena de bandes còrnies. Les zones no cuirassades del cos estaven recobertes d'un pèl tofut i híspid. Les parts cuirassades també tenien un borrissol curt.
El tret realment característic d'aquest animal era la presència al musell de dues protuberàncies còrnies piramidals en forma de banya, que probablement tenien la funció de protegir els ulls. A banda de les marmotes cornudes del gènere Ceratogaulus, aquest armadillo és un dels pocs animals excavadors dotats de banyes.
A causa de les seves grans dents triangulars, durant molt de temps es cregué que havia estat un animal carnívor. El 1997, tanmateix, els científics Vizcaíno i Farina demostraren que Peltephilus era en realitat un herbívor.

## Referències

* ↑ Entrada «Peltephilus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].