OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Operació de les Nacions Unides a Burundi

L'Operació de les Nacions Unides a Burundi (ONUB) va ser creada pel Consell de Seguretat de les Nacions Unides el maig de 2004 per garantir la continuació de l'Acord de Pau i Reconciliació d'Arusha signat el 28 d'agost de 2000.
A més, segons els termes de la Resolució 1545 que va establir la missió, fou autoritzada a utilitzar «tots els mitjans necessaris» per garantir el compliment dels acords d'alto el foc, dur a terme el desarmament i protegir els civils sota una amenaça imminent de violència física.
Inicialment, l'ONUB estava formada per 5.650 militars, 120 policies civils i personal de suport en forma de 200 observadors militars i 125 oficials militars.
La missió va finir l'1 de gener de 2007, quan moltes de les seves funcions van ser transferides a l'Oficina Integrada de les Nacions Unides a Burundi (BINUB).

## Referències

* ↑ United Nations Security Council Resolution 1545 S-RES-1545(2004) on 21 maig 2004 (retrieved 2008-08-28)
* ↑ United Nations Security Council Resolution 1545 S-RES-1545(2004) page 4 on 21 maig 2004 (retrieved 2008-08-28)
* ↑ United Nations Security Council Resolution 1719 S-ES-1719(2006) on 26 octubre 2006 (retrieved 2008-08-28)

## Vegeu també

* Burundi
* Guerra Civil de Burundi

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial del govern de Burundi Arxivat 2006-06-26 a Wayback Machine.
* Web oficial d'ONUB
# Embòlia arterial

L'embòlia arterial és una interrupció sobtada del flux sanguini a un òrgan o part del cos a causa d'un èmbol adherit a la paret d'una artèria que bloqueja el flux de sang, el tipus principal d'èmbol és un coàgul sanguini (tromboembòlia). De vegades, l'embòlia pulmonar també es classifica com a embòlia arterial, en el sentit que el coàgul segueix l'artèria pulmonar que transporta sang desoxigenada lluny del cor. Tanmateix, l'embòlia pulmonar es classifica generalment com una forma d'embòlia venosa, perquè l'embòlia es forma a les venes. L'embòlia arterial és la principal causa d'infart (que també pot ser causat per, per exemple, compressió arterial, ruptura o vasoconstricció patològica).

## Referències

* ↑ MDGuidelines > Arterial Embolism And Thrombosis Arxivat 2018-02-02 a Wayback Machine. From The Medical Disability Advisor by Presley Reed, MD. Retrieved on April 30, 2010
* ↑ MedlinePlus > Arterial embolism Sean O. Stitham, MD and David C. Dugdale III, MD. Also reviewed by David Zieve, MD. Reviewed last on: 5/8/2008. Alternative link: Arxivat 2016-07-05 a Wayback Machine.
# Institut Nacional de Meteorologia del Brasil

L'Institut Nacional de Meteorologia del Brasil (INMET) és una agència federal sota l'administració directa del Ministeri d'Agricultura, Ramaderia i Subministrament (MAPA), creada el 1909 amb la missió de proporcionar informació meteorològica mitjançant el seguiment, l'anàlisi i la predicció del temps i del clima, competint amb els processos de recerca aplicada per tal de proporcionar informació adequada en situacions diverses, com en el cas de desastres naturals, les inundacions i les sequeres extremes que afecten, limiten o interfereixen en les activitats diàries de la societat brasilera.

## Referències

* ↑ «Sobre» (en portuguès brasiler). INMET. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Inmet completa 112 anos de história e lança previsão climática para os próximos seis meses» (en portuguès brasiler). Governo Federal, 17-11-2021. [Consulta: 29 maig 2022].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
* Alert-AS
# Església Ortodoxa Ucraïnesa (Patriarcat de Kíiv)

L'Església Ortodoxa Ucraïnesa del Patriarcat de Kíiv (EOU-PK) (en ucraïnès: Українська Православна Церква Київського Патрiархату), és una de les tres grans esglésies d'Ucraïna. No s'ha de confondre amb l'Església Ortodoxa Ucraïnesa (Patriarcat de Moscou) i d'altres denominacions similars. L'església no té el reconeixement canònic de les altres esglésies ortodoxes autocèfales, i el seu cap és el patriarca Filaret (Mikhaïlo Denissenko), que havia estat metropolità de l'exarcat ucraïnès de l'Església Ortodoxa Russa, amb qui ara manté un conflicte jurisdiccional i canònic. La seu de l'església és a la Catedral de Sant Volodímir, a Kíiv.
El 15 desembre del 2018 es va fusionar amb l'Església Ortodoxa d'Ucraïna, però a rel d'un conflicte entre Filaret i Epifani, cap d'aquesta darrera, el 20 de juny de 2019 es va tornar a proclamar com a església independent.
Durant l'existència de l'Església Ortodoxa Autocèfala Ucraïnesa (EOAU) i l'EOU-PK, només l'Església Ortodoxa Ucraïnesa (Patriarcat de Moscou) (EOU-PM) va gaudir del reconeixement de la comunitat cristiana ortodoxa de tot el món, fins a l'11 d'octubre de 2018, quan el Patriarcat Ecumènic de Constantinoble va aixecar l'excomunió que afectava l'EOAU i l'EOU-PK. Posteriorment, el 2 de novembre de 2018, es va clarificar que el Patriarcat Ecumènic no reconeixia ni l'EOAU ni l'EOU-PK com a legítimes i que els seus respectius líders no eren reconeguts com a primats de les seves esglésies.
El 2018, el 42,7% dels creients ortodoxos d'Ucraïna es declaraven feligresos de l'Església Ortodoxa Ucraïnesa del Patriarcat de Kíiv. El gener del 2019, en una investigació duta a terme conjuntament per tres centres d'estudis sociològics d'Ucraïna, el 70,7% dels 11.000 enquestats es declarava cristià ortodox. El 43,9% d'aquests va dir ser feligrès de la unificada Església Ortodoxa d'Ucraïna, el 38,4% va afirmar ser simplement ortodox i el 15,2% era seguidor de l'Església Ortodoxa Ucraïnesa del Patriarcat de Moscou.

## Referències

* ↑ «ПЦУ може покарати Філарета за "відновлення" Київського патріархату вже 24 червня» (en ucraïnès). BBC News Україна.
* ↑ «Announcement of the Ecumenical Patriarchate of Constantinople» (en anglès). [Consulta: 12 octubre 2018].
* ↑ «Константинополь: "Надеемся, Москва обратится к разуму". Подробности беседы» (en rus). BBC News Русская служба, 02-11-2018. [Consulta: 3 novembre 2018].
* ↑ Cazabonne, Emma. «BBC interview with Archbishop Job of Telmessos on the Ukrainian question» (en anglès). orthodoxie.com, 06-11-2018. [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «Característiques de l'autoidentificació religiosa i eclesial dels ciutadans d'Ucraïna. Tendències 2010-2018» (en ucraïnès).
* ↑ «Ucraïna en vigílies de les eleccions presidencials del 2019» (en ucraïnès).

## Enllaços externs

* (ucraïnès) Web de l'Església Ortodoxa Ucraïnesa (Patriarcat de Kíiv)
# Església Parroquial d'Alte

L'Església Parroquial d'Alte, també coneguda com de Nossa Senhora da Assunçâo, és un edifici situat en la freguesia d'Alte, del municipi de Loulé, al districte de Faro, a Portugal.
Aquest edifici degué ser fundat a finals del segle xiii com una capella particular dedicada a Nossa Senhora da Assunçâo, per l'orde de Dona Bona, per agrair el retorn del seu espòs, el segon Senyor d'Alte, de la Vuitena Croada. Fou remodelada en els segles XVI i XVIII. L'interior de l'església, a la qual s'accedeix per un portal d'estil manuelí, és format per tres naus separades per arcs sostinguts per columnes, amb una volta de l'època cinccentista revestida de taulellets blaus i blancs del segle xviii, i per talla d'estil barroc. Conté tres retaules: el de la capella de Nossa Senhora do Carmo en estil barroc, i els altres dedicats a Nossa Senhora do Rosário i sâo Francisco, rococó, una capella major, a sâo Sebastião, revestida amb taulellets policroms d'estil barroc, imatges de santa Teresa, del segle xvii, Nossa Senhora do Rosário i de santa Margarida, del segle XVIII, i una pila baptismal manuelina.

## Referències

* ↑ Colaço, Rute. «Igreja Matriz de Alte». RADIX - Ministério da Cultura. Arxivat de l'original el 2021-11-14. [Consulta: 14 gener 2010].
* ↑ Vilas e Aldeias do Algarve Rural, 2003:93

## Bibliografia

* Vilas e Aldeias do Algarve Rural. 2ª. Faro: Globalgarve/Alcance/In Loco/Vicentina, 2003, p. 171. ISBN 972-8152-27-2.

## Enllaços externs

* http://www.cm-loule.pt/index.php?option=com_content&task=view&id=231&Itemid=282&limit=1&limitstart=4
* http://www.igespar.pt/pt/patrimonio/pesquisa/geral/patrimonioimovel/detail/339878/
# Església Sant-Donat de Montfort

L'Església Sant-Donat de Montfort és un edifici romànic, el qual es començà a edificar al segle XI i, pertanyent al departament de Alps de l'Alta Provença i depenent del bisbat de Digne.
És en aquestes solituds salvatges que Saint Donatus, natural d'Orleans, s'hauria retirat. Després de la seva mort, el 535, es va establir un pelegrinatge al voltant de les seves relíquies. El 1018, una escriptura de donació atribuïa el priorat que s'havia creat a l'abadia de Saint-André-de-Villeneuve. Probablement en aquest moment es va reconstruir l'església. Aquestes ruïnes són una de les primeres manifestacions del romànic provençal. No són espectaculars, però desprenen una bellesa austera.
Sobre planta de creu s'alça una nau de volta de canó flanquejada per dues naus laterals, un transsepte curt i un absis semicircular emmarcat per dos absis. La volta està sostinguda per un conjunt d’arcades que descansen sobre 8 pilars alts. És aquest dors positiu el que fa que el volum interior ens doni una impressió d’esvelta alçada que no trobarem fins un segle després amb la invenció de la volta de canó trencada.

## Sant Donat i els Penitents del Mées

Aquesta curiositat geològica, a la vora del Durance, darrere del poble de Mees, ha generat una llegenda. En el moment en què els sarraïns saquejaven la Provença, els monjos haurien tingut pensaments impurs registrant el pas, al riu, de balses que portaven l'harem d'un sultà. La bella gent mora bastant nua hauria inspirat els monjos amb desitjos impurs. Furiós, Sant Donat va petrificar aquests germans concupiscents.

## Referències

* Capelles de Provence, Édisud Patrimoines, text de Serge Panarotto, pàg. 149 (ISBN 978-2-7449-0817-0)
# Hopong

Hopong (en birmà Hopon) és un estat dels Estats Shan dins l'estat Shan de Myanmar. Té uns 370 km². La capital és Hopong a la vall d'igual nom dins la vall de Nam Pawn, i propera a la capital de l'estat Shan, Taunggyi, a uns 30 km a l'oest. Al nord-oest limita amb el petit subestat de Hailong. La població està formada per Taungthu (dos terços) i Shan. La dinastia local era Taungthu, però era vista com a Shan pels taunghtus.
El principat era subsidiari. Va participar en la Confederació d'estats Shan contra els britànics del 1886, al capdavant de la qual es va posar el príncep birmà Limbin, però, després de les victòries britàniques, fou ocupat i entregat a un oficial del territori, d'ètnia Taunghtu, reconegut sawpaw. El darrer príncep va abdicar el 1959 i després fou una de les Repúbliques de la unió d'Estats Shan que constituïren l'Estat Shan, amb vocació d'independència, però part de Myanmar.
# Església de Dodo

L'església de Dodó (en georgià: დოდოს რქა), o l'església de la cova de Dodó, és un monument històric i arquitectònic del complex monàstic de David Gareja. Està situat a la regió de Kakhètia, a l'est de Geòrgia, junt als vessants del desert del mont Gareja, a uns 60-70 km al sud-est de la capital del país, Tbilisi.

## Història

L'església va ser fundada per Dodó, un dels deixebles de David Gareja a la primera meitat del segle vi; la seva història està directament vinculada a la història general del monestir. Als segles XIII-XVIII l'església va ser sotmesa als atacs de les dinasties dels mongols, timúrides, seljúcides i safàvides, i fou saquejada i abandonada repetidament.

## Característiques arquitectòniques

L'església consisteix en un complex de coves de diversos períodes (segles VI-XVIII). La sala principal data dels s. XI-XIII. Utilitzada com un santuari, la part més important i antiga de la petita església es troba a la cantonada de la roca.
La sala principal de l'església està decorada amb pintura al fresc de gran importància històrica i cultural. El fresc de l'altar central il·lustra la «Benedicció de Crist», sostenint un llibre tancat, amb alfabet georgià, a la mà esquerra. També es mostren alguns dels arcàngels com ara Miquel i Gabriel, així com querubins.

## Referències

* ↑ «დოდოსრქა - საგარეჯოს რაიონი». [Consulta: 5 agost 2019].
* 1 2 3 «დოდო გარეჯელის ტაძრის სასწაულები» (en georgià), 14-06-2012. [Consulta: 5 agost 2019].

## Bibliografia

* Chubinashvili N., Peshcher Monastery, David Gareji, T., 1948.
# Emergentisme

L'emergentisme és una teoria que afirma que hi ha propietats emergents, que ultrapassen la suma d'altres i pertanyen a una natura diferent; especialment s'aplica a la ment, de la qual es diu que emergeix del cervell, però el transcendeix i té propietats no físiques, diferents de les materials de l'òrgan que la precedeix. El resultat és sempre més que la suma de les propietats de les parts i no se'l pot deduir en conèixer totalment totes les propietats dels components. Aplicat a la ment, l'emergentisme s'oposa al materialisme estricte (pel fet que sosté que la ment no és quelcom simplement físic) i al dualisme (puix hi ha una relació estricta entre la ment i el cos). Les propietats emergents no es poden predir a partir de les característiques d'allà on provenen.

## Referències

* ↑ «Emergentisme». Wikisofia, 24-06-2020. [Consulta: 4 gener 2023].

## Bibliografia

* Kim, Jaegwon «Making Sense of Emergence». Philosophical Studies: An International Journal for Philosophy in the Analytic Tradition, 95, 1/2, 1999, pàg. 3–36. ISSN: 0031-8116.
# Districte de Prizren

El districte de Prizren (en albanès: Rajoni i Prizrenit, en serbi: Призренски округ, romanitzat: Prizrenski okrug) és un dels set districtes de Kosovo. La seva capital és a la ciutat de Prizren. Segons el cens de 2011, té una població de 331.670 habitants i una superfície de 2.024 km² (al voltant del 20% de l'àrea total de Kosovo). Els albanesos formen la majoria del districte (85%). No obstant això, al districte de Prizren hi viu la població bosnia i turca més gran de Kosovo, que constitueix al voltant del 10% de la població total del districte.

## Municipis

El districte de Prizren té 5 municipis amb 195 nuclis de població.
| Municipi | Població (2011) | Superfície (km²) | Densitat (km²) | Nuclis |
| Prizren | 177.781 | 284 | 626,0 | 74 |
| Suva Reka | 59.722 | 306 | 178,5 | 42 |
| Malisheva | 54.613 | 361 | 165,4 | 43 |
| Dragash | 33.997 | 435 | 78,2 | 35 |
| Mamusha | 5.507 | 11 | 500,6 | – |
| Districte de Prizren | 331.670 | 1,397 | 237,4 | 195 |

## Referències

* ↑ «OSCE Prizren: Ethnic groups (2011 Kosovo census)». OSCE.
* ↑ «Komunat në rajonin e Prizrenit».
# Institut Narcís Monturiol (Montbau)

L'Institut Narcís Monturiol és un centre públic d'educació secundària obligatòria situat al barri de Montbau de Barcelona. Imparteix estudis d'ESO i Batxillerat, de les modalitats: ciències i tecnologia, i humanitats i ciències socials. Ofereix dues línies.

## Història

L'edifici es va construir el 1968, destinat a l'ensenyament primari. El curs 1968-1969 va passar a ser la Sección Delegada Mixta de Barcelona, Barrio de Montbau, depenent de l'Instituto Nacional de E. M. Menéndez y Pelayo. Després es va anomenar Instituto de Enseñanza Media Barrio de Montbau, i a partir del curs 1970-1971 es convertí en l'Instituto Nacional de Enseñanza Media Mixto Narciso Monturiol.
Va oferir també el Batxillerat nocturn fins al 2008, data en què el Departament d'Educació el va suprimir d'aquest Institut, així com d'altres de Barcelona.
L'Institut organitza cada any el Concurs Literari de Sant Jordi, que està obert al barri i hi participen tots els seus centres de primària i secundària. El centre també participa en el Pla d'Acció Tutorial i en altres projectes com el Pla experimental de llengües estrangeres, el Pla de reutilització de llibres, i en el programa Escoles + Sostenibles.

## Edifici

L'edifici inicial era només la secció paral·lela als jardins de Montbau. El 1978 es va ampliar amb l'ala davant del pisos del carrer de l'Harmonia. Obra de l'arquitecte Germà Vidal i Rebull, s'hi van afegir 4 laboratoris, gimnàs, porxos i cuina, a banda de les dependències per a la secretaria i direcció d'estudis. El setembre del 2006 va caure el mur del pati i això provocà la darrera modificació, obra de l'arquitecte Ricard Balcells i Comas, que va aportar al centre lluminositat, funcionalitat i un nou espai: la Sala Ictineu.

## Referències

* ↑ «Institut Narcís Monturiol». Consorci d'Educació de Barcelona.
* ↑ «Institut». Institut Narcís Monturiol. Arxivat de l'original el 2023-10-18. [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ Giménez i Compte, Carlota. Montbau 50 anys. Un barri de Collserola. Ajuntament de Barcelona, 2011, p. 83. ISBN 978-84-9850-287-9.
* ↑ «La retallada del nocturn origina una guerra contra Educació». Professors de Secundària (aspepc-sps), 11-05-2008.
* ↑ «L'Institut Narcís Monturiol, 50 anys d'un centre molt familiar vinculat al seu entorn». Consorci d'Educació de Barcelona, 01-06-2019.
* ↑ «Centres educatius de la xarxa Barcelona Escoles + Sostenibles». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «50 anys a l’Institut Narcís Monturiol: L’edifici». Institut Narcís Monturiol, 24-04-2019. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2023. [Consulta: 18 d’octubre 2023].
# Institut Saint-Serge

L'Institut de teologia ortodoxa Saint-Serge (francès: Institut de théologie orthodoxe Saint-Serge, rus: Свято-Сергиевский православный богословский институт) de París, a França, és un centre privat d'ensenyament superior destinat a la formació teològica del clergat ortodox i dels laics, destinat a servir activament l'Església ortodoxa i a representar aquesta última en el diàleg ecumènic. Creat el 1925, i dirigit a l'origen per Sergej Bulgakov, és el centre d'ensenyament de teologia ortodoxa més antic d'Europa occidental. Depèn de l'Arquebisbat de les Esglésies russes a Europa Occidental, un exarcat del Patriarcat de Constantinoble

## Referències

* ↑ Bea, Emília. Maria Skobtsov. Una emigrant morta als camps de concentració nazis. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, p. 45. ISBN 8484156540, 9788484156543.
* ↑ Lacoste, Jean-Yves. Encyclopedia of Christian Theology. CRC Press, p. 1173. ISBN 1579582508, 9781579582500.

## Enllaços externs

* Web oficial del centre
# Institut Smolni

L'Institut Smolni, rus: Смольный институт Smolni institut) és un edifici d'estil pal·ladià situat a Sant Petersburg i que ha estat testimoni d'importants esdeveniments de la història de Rússia. Les obres van ser encarregades a Giacomo Quarenghi per la Societat per a l'Educació de Nobles Donzelles i construït entre 1806 i 1808 per ser la seu de l'institut Smolny per a Nobles Donzelles, fundat per Ivan Betskoi el 1764 i que va prendre el seu nom del proper convent Smolni.
L'edifici fou triat per Vladímir Lenin com a caserna general bolxevic durant la Revolució d'Octubre de 1917. Va ser la residència de Lenin durant alguns mesos fins que el govern es va traslladar al Kremlin de Moscou. Després l'Smolni va ser seu de l'aparell local del Partit Comunista de la Unió Soviètica i més tard va albergar l'ajuntament de la ciutat. Des de 1927 un monument a Lenin presideix l'entrada de l'edifici. Serguei Kírov hi va ser assassinat el 1934. Des de 1991, l'Smolni serveix de residència al batlle de la ciutat (governador a partir de 1996) i seu de l'administració de la ciutat. El dictador Vladímir Putin hi va treballar entre 1991 i 1997 durant el govern d'Anatoli Sobtxak.
# Institut d'Estudis Andorrans

L'Institut d'Estudis Andorrans (IEA) és l'entitat de recerca del Principat d'Andorra formada per tres centres: el Centre de Recerca d'Estudis Sociològics (CRES), el Centre d'Estudis de la Neu i de la Muntanya d'Andorra (CENMA) i el Centre d'Estudis Històrics i Polítics (CEHIP). Va ser creat l'any 1976 amb la finalitat de donar suport al programa d'andorranització a l'escola. Un cop consolidat el sistema educatiu andorrà, el Ministeri d'Educació d'Andorra va assumir les responsabilitats dels programes educatius i l'Institut va quedar com un centre de realització d'estudis de recerca.
Amb l'aprovació de la constitució del 1993, l'any 1996 s'aprovava la llei que defenia l'IEA com un centre de recerca al servei d'Andorra. Des de l'abril del 2015, el president és Eric Jover, Ministre d'Educació i Ensenyament Superior del Govern d'Andorra. El seu director és Jordi Guillamet.

## Referències

* ↑ «Institut d'Estudis Andorrans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut d'Estudis Andorrans: Arxivat 2009-04-21 a Wayback Machine. Presentació.
* ↑ «Canvis en el paisatge andorrà». TV3, 06-02-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-08. [Consulta: 3 març 2014].

## Enllaços externs

* Institut d'Estudis Andorrans
# Institut d'Estudis Polítics de Saint-Germain-en-Laye

L'Institut d'Estudis Polítics de Saint-Germain-en-Laye (conegut com a Sciences Po Saint-Germain-en-Laye) va ser fundat el 2013. És un prestigiós establiment públic francès d'ensenyament superior situat a la ciutat de Saint-Germain-en-Laye. És un dels 10 instituts d'estudis polítics de França, i forma part per tant de les grans escoles. El seu director és Céline Braconnier.
L'escola és coneguda pels seus graus en la ciència política, l'administració, l'economia, la geopolítica, ciències humanes i socials.

## Referències

* ↑ (francès)Le dixième Sciences Po ouvre ses portes à Saint-Germain-en-Laye
# Institut d'Estudis del Baix Cinca

L'Institut d'Estudis del Baix Cinca (IEBC) és un organisme creat el 1989, a partir de l'Institut d'Estudis de Fraga, amb seu a Fraga com a filial i depenent de l'Instituto de Estudios Altoaragoneses a la comarca del Baix Cinca.
El 26 de juliol de 1985 es va crear l'associació «Afraga-Institut d'Estudis Fragatins», de la qual va derivar el 23 de setembre de 1989 el Institut d'Estudis del Baix Cinca, com a organisme de l'Institut d'Estudis Altoaragonesos, encara que de funcionament autònom. Fins 2004 el seu president va ser Josep Galan i Castany; en 2011 la seva presidenta era Susanna Barquín.
Les finalitats de l'Institut són l'estudi, la promoció i la defensa del patrimoni cultural, històric i lingüístic de la comarca del Baix Cinca i sobretot de la seva llengua pròpia, un dialecte del català. Amb aquesta fi, l'Institut organitza cursos de català per a adults, mostres i exposicions, i realitza campanyes de normalització de l'ús de la llengua, col·laborant amb altres institucions similars de la Franja de Ponent, com Iniciativa Cultural de la Franja, i les altres àrees de llengua catalana. També ofereix un servei de traducció. Alhora reclama el reconeixement oficial del català com a llengua pròpia a una part d'Aragó a l'Estatut d'Autonomia d'Aragó i l'aprovació d'una Llei de Normalització Lingüistica.
També recolza els estudis de tota classe sobre la comarca, publica les col·leccions «La Sitja» y «Gallica Flavia», a més de l'anuari Anuari Cinga i col·labora en la publicació de la col·lecció «La Gabella», els «Quaderns de la Glera», «Quaderns de les Cadolles» i la revista Temps de Franja.
A més, l'IEBC entrega anualment el premi «Josep Galan» «a la normalització lingüística». També entrega les beques «Amanda Llebot», convocades anualment per promocionar l'estudi i la investigació sobre el Baix Cinca, en dues modalitats, general i per a escolars. També manté bones relacions amb altres institucions semblants d'arreu dels Països Catalans.

## Referències

* 1 2 3 «Institut d'Estudis del Baix Cinca». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* 1 2 3 4 «L'Institut d'Estudis del Baix Cinca - IEA». Institut d'Estudis del Baix Cinca. Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 13 desembre].
* ↑ «El Institut d'Estudis del Baix Cinca entrega los premios Josep Galán». La Voz del Bajo Cinca, 26 de novembre de 2009. [Consulta: 13 desembre].
* ↑ «Activitats. Beques». Institut d'Estudis del Baix Cinca. Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 13 desembre].

## Enllaços externs

* Pàgina de l'IEBC Arxivat 2007-07-01 a Wayback Machine.