OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església vella de Sant Joan de Vilatorrada

L'Església vella de Sant Joan de Vilatorrada és una església romànica del municipi de Sant Joan de Vilatorrada (Bages). Està situada dins el mas Sant Joan, un casal que hi ha dalt d'un puig a la riba dreta del Cardener a la part vella del poble. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Actualment fa funcions de sala de concerts de l'Escola Municipal de Música, ubicada al mas Sant Joan.

## Descripció

El temple consta de dues naus, sense absis i porta de mig punt adovellada a ponent. Es tracta d'un edifici singular de dues naus paral·leles, construïdes en èpoques diferents, sense absis i unides per una àmplia arcada, avui tapiada. La nau sud és una obra romànica del segle xiii amb volta de canó, mentre que la nau nord amb volta apuntada és gòtica del segle xiv-XVII, si bé manté una paret d'una església preromànica del segle ix.
Les portes actuals són posteriors a la construcció de les naus i la porta original deuria ser al mur de migdia, al mig de dos arcosolis. Dues úniques finestres rectangulars il·luminen l'interior de l'edifici.

## Història

Fou una de les filials de la seu de Manresa fins al segle xviii. Serví de seu parroquial fins al 1908, data de consagració del nou centre religiós al centre del nucli modern. És la primera església de Sant Joan de Vilatorrada, situada dins l'antic terme de la ciutat de Manresa, depengué durant molts anys de Santa Maria de Manresa.
Està documentada des de l'any 1022 i deuria tenir únicament funcions particulars. A partir de l'any 1032 és citada la seva sagrera i a mitjans del segle xii fou ja parroquial, categoria que conservà fins al 1756. Fou llavors, quan va ser unida a l'església de Sant Sadurní de Salelles com a sufragània. Recuperà la seva titularitat el segle xix però des del segle xvii els seus rectors foren nomenats pel paborde de la Seu de Manresa.

## Referències

* ↑ Catalunya romànica. Llibre XI, el Bages. 1a ed.. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1900, pàg. 444. ISBN 8485194-56-X.
* 1 2 3 4 5
# Església vella de Santa Eulàlia de Gironella

L'església vella de Santa Eulàlia de Gironella és un edifici d'estil gòtic dels segles XIII-XIV, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, actualment sense culte religiós.

## Descripció

Església d'una sola nau coronada a llevant per un absis poligonal cobert amb volta de creueria nervada amb una imatge de santa Eulàlia amb l'escut de Pinós a la clau. Al costat de tramuntana s'hi obre una capella a manera de transsepte que separa la nau, més ample i més elevada que l'absis, cobert amb volta apuntada i flanquejada per petites capelles laterals a manera d'arcosolis. El campanar és una torre massissa de planta rectangular que s'alça sobre el braç nord del transsepte i presenta un doble nivell de finestres d'arc de mig punt. El parament és de grans pedres escairades, disposades en fileres i unides amb morter. Trobem afegits de moments posteriors de maó, obertures cegues amb un parament també de pedra però lleugerament divers, etc. La coberta és de teula àrab.

## Història

L'església és documentada en un pergamí l'any 1222 i posteriorment en un altre del 1320. Amb el temps ha sofert moltes modificacions de les quals destaca la construcció de la torre campanar l'any 1445. Fou parroquial de Gironella fins a finals del s. XX, quan la vila va créixer i fou necessària la construcció de la nova església. Per poder pagar les obres de l'edifici nou, i amb un dèficit de 8.803 pts., el 1907 la parròquia es va vendre a l'església vella al senyor Bernadí Ballús el qual en fou propietari fins al 1924 en que la va vendre a la família Fígols per 7.500 pts.; l'edifici ha acollit diverses activitats, com una indústria tèxtil, una fàbrica de fideus, un esbart, una cafeteria, etc. Finalment el 1972, el propietari la cedí a l'ajuntament que n'inicià la seva recuperació. El campanar fou restaurat el 1984 i el 1985 començaren els treballs arqueològics i de restauració per part de la diputació de Barcelona, sota la direcció d'Antoni Gonzàlez, redactor del projecte definitiu.
Paral·lelament l'Agrupament Escolta Sebastià Montraveta s'hi instal·là abans d'ocupar el seu edifici actual. Després de la restauració es condicionà per a tot tipus d'activitats culturals.

## Referències

* 1 2 «Església Vella de Santa Eulàlia». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2014].
# Esnàper llarg

L'esnàper llarg, en anglès long snapper (LS) o deep snapper, és un tipus de jugador especial de futbol americà.
És un central especialitzat en fer els esnaps a més distància. Acostuma a llençar la pilota a unes 15 iardes pel xut d'allunyament, i unes 7 o 8 pels xut a pals i punt addicional.
Quan la jugada és un xut d'allunyament normalment no hi ha col·locador i l'esnàper passa la pilota directament al xutador d'allunyament i desprès col·labora amb la resta de l'equip en fer una bona defensa.
Són jugadors bastant especialitzats, però poc coneguts i valorats per què la seva feina és bastant fosca. Prou vegades fitxen per aquesta posició, però acaben compaginant-la amb alguna altre de la defensa, sobre tot com a suplents.

## Referències

* 1 2
* 1 2 3
# Esofagitis

L'esofagitis és la inflamació de la mucosa de l'esòfag. L'esofagitis aguda pot ser catarral o flegmonosa, mentre que l'esofagitis crònica pot ser hipertròfica o atròfica.

## Causes
### Malaltia per reflux gastroesofàgic

La malaltia per reflux gastroesofàgic (MRGE) (o esofagitis per reflux) és la causa més comuna de totes les esofagitis. Tot i que normalment s'assumeix que la inflamació del reflux àcid és causada per l'acció irritant de la mucosa de l'àcid clorhídric, un estudi suggereix que la patogènesi de l'esofagitis per reflux pot estar mediada per citocines.

### Infeccioses

Les formes d'esofagitis infecciosa es veuen típicament en persones immunocompromeses:
* Candidiasi, la més freqüent de les infeccioses.
* Virals:
** Herpes simple (esofagitis per herpes)
** Citomegalovirus

### Altres

* Lesions químiques per solucions alcalines o àcideses també poden causar esofagitis, i generalment s'observa en els nens, així com en els adults que intenten el suïcidi per ingestió de substàncies càustiques.
* Tetraciclines, que poden teni efectes tòxics sobre la mucosa esofàgica.
* Malaltia de Crohn, tot i que l'afectació esofàgica és poc freqüent.
* Lesions físiques, com la radioteràpia o per sonda nasogàstrica, o la senzilla cremada per aliments o begudes massa calents.
* Hiperacidesa.
* Abús d'alcohol.
* Esofagitis eosinofílica, una forma poc coneguda d'esofagitis, que es creu que està relacionat amb al·lèrgies als aliments.
* Esofagitis limfocítica, entitat rara i poc entesa associada amb un augment de la quantitat de limfòcits al revestiment de l'esòfag.

## Referències

* ↑ «Inflammation, Not Acid, Cause of GERD, Study Suggests».
* ↑ Lawrence M. Tierney, Jr., MD; Stephen J. McPhee, MD & Maxine A. Papadakis, MD.. Current Medical Diagnosis & Treatment 2007. 46. The McGraw-Hill Companies, 2007. ISBN 0071472479.
# Espai Ermengol

L'Espai Ermengol és un centre d'informació turística de la ciutat ubicat al carrer Major, número 8, de la Seu d'Urgell. Es tracta d'un centre d'interpretació que té l'objectiu de difondre el patrimoni cultural de la zona. L'espai disposa de dues exposicions permanents i una de temporal, on es tracten temes locals, la figura del Bisbe Ermengol i el món del formatge. També incorpora una oficina de turisme.

## Història

La seva adequació es va finançar amb ajudes del Ministeri de Turisme espanyol, del Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER) i del Departament d'Innovació, Universitats i Empresa de la Generalitat de Catalunya. El projecte va tenir un pressupost total d'1.300.000 euros. Les obres es van iniciar a principis del mes de juliol de 2010 i es van allargar nou mesos.

## L'edifici

L'Espai Ermengol consta de quatre plantes. Als baixos es troba l'oficina de turisme. En la primera planta es pot visitar un recorregut per la història local, partint de la prehistòria i arribant a l'actualitat. La segona planta acull l'exposició permanent dedicada al formatge, considerat un dels elements més característics de la Seu. A la tercera planta es poden veure les exposicions temporals. La primera que va acollir el centre tracta sobre la vida del Bisbe Ermengol. La quarta planta està destinada a l'administració. S'ha habilitat l'àtic perquè els visitants puguin tenir una vista general de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Obre les portes l'Espai Ermengol». Sàpiens, 11-04-2011. Arxivat de l'original el 10 d’abril 2011 [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ «El Ministeri de Turisme aporta 500.000 euros a l'Espai Ermengol». El Periòdic d'Andorra, 23-12-2010. Arxivat de l'original el 2011-07-12 [Consulta: 23 desembre 2010]. Arxivat 2011-07-12 a Wayback Machine.
* ↑ L'essència de La Seu d'Urgell al nou Espai Ermengol, gencat.cat, 05/01/2011. Consulta 10/01/2011
* ↑ gencat.cat, El conseller Jordi Ausàs presenta 23 actuacions locals de l'Alt Pirineu i Aran subvencionades amb 6,6 milions d'euros del Feder 04/09/2009. Consulta 23/12/2010
* ↑ «Nota de Premsa de l'Ajuntament de la Seu d'Urgell». Arxivat de l'original el 2010-10-22. [Consulta: 23 desembre 2010].
* ↑ Comencen les obres de l'Espai Ermengol a la Seu
* ↑ Sans, Cynthia «La Seu obre l'Espai Ermengol». Diari Segre, 11-04-2010. Arxivat de l'original el 2013-10-05 [Consulta: 12 abril 2011]. Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.
# Espai Subirachs

L'Espai Subirachs és un museu situat al carrer de Batista, 6 del Poblenou de Barcelona, dedicat a l'obra de Josep Maria Subirachs.

## Història i descripció

Cap al 1974, l'antiquari i galerista Artur Ramon i Picas va fundar l'Estudi Regomir, un espai dedicat a l'exposició permanent d'obres de l'artista, al carrer del Regomir, 13 (vegeu Palau Vilana-Perles). En un principi, va ser dirigit per Jordi Umbert Pons, i des del 1986, per Maria Teresa Jover Presa. Arran de la mort de Subirachs l'abril del 2014, s'hi va organitzar una exposició commemorativa, i posteriorment va tancar.
El 2001, Subirachs i l'Obra Social de Caixa Penedès van acordar la creació d'un museu de les seves obres al carrer de la Princesa, 21 (vegeu casa-fàbrica Cros), molt a prop del Museu Picasso. El projecte, obra dels arquitectes Ramon Sanàbria i Lídia Planas, comptava amb 4.000 m² distribuïts en dues plantes subterrànies, planta baixa i cinc pisos. Tanmateix, les dificultats econòmiques i administratives van retardar-lo, i el 2012 es va descartar definitivament.
Finalment, la família de l'artista va crear el seu propi museu, inaugurat el 27 de maig del 2017. S'hi exposen un centenar d'obres en uns 300 m², i és dirigit per Judit Subirachs i Burgaya, historiadora de l'art.

## Referències

* ↑ «Cronología: 1971-1980» (en castellà). Espai Subirachs.
* ↑ «Estudi Regomir». TimeOut, 08-04-2014.
* ↑ Guardia, María Asunción «Subirachs proyecta un monumento a Macià en Vilanova i la Geltrú». La Vanguardia, 27-04-1978, pàg. 79.
* ↑ «Centenares de personas rinden homenaje a Subirachs en el Estudi Regomir». La Vanguardia, 09-04-2014.
* ↑ «Exposicions: Subirachs. Obra escollida a l'Estudi Regomir». Espai Subirachs, 2014.
* ↑ «SUBIRACHS A L'ESTUDI REGOMIR (2014)». youtube. Espai Subirachs.
* ↑ «Caixa Penedès atura el museu dedicat a Josep Maria Subirachs». cultura21, 18-10-2011.
* ↑ Placer, David «El museo Subirachs: la gran víctima cultural de la Obra Social». Economía Digital, 07-08-2012.
* ↑ Alòs, Ernest «L'església amb més mala sort de Barcelona». El Periódico de Catalunya, 25-08-2020. Arxivat de l'original el 27-01-2023.
* ↑ Playà Maset, Josep «L'Espai Subirachs obre al Poblenou amb cent obres». La Vanguardia, 27-05-2017.
* ↑ «Abre el Espai Subirachs con 100 obras y sin referencias a la Sagrada Familia». La Vanguardia, 26-05-2017.
# Antílop sabre

L'antílop sabre (Hippotragus niger) és una espècie d'antílop originari de les sabanes de l'Àfrica austral. El seu pelatge és entre castany i negre, excepte el musell i el ventre, que són blancs.
N'hi ha una subespècie endèmica d'Angola, l'antílop sabre gegant (Hippotragus niger variani), considerada amenaçada d'extinció.

## Referències

* ↑ IUCN:Hippotragus niger ssp. variani
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Infamous First Light

Infamous First Light és un videojoc d'acció i aventura desenvolupat per Sucker Punch Productions i publicat per Sony Computer Entertainment per a PlayStation 4. El joc es va anunciar a l'Electronic Entertainment Expo de 2014 i va sortir a la venda en format digital l'agost d'aquell any. El format físic no va sortir a la venda fins al setembre i a Europa, Àsia i Austràlia. És una preqüela d'Infamous: Second Son.
Sent un joc en tercera persona, el jugador pren el control d'Abigail "Fetch" Walker (presentada com a personatge secundari a Infamou: Second Son), una jove classificada pel Departament de Protecció Unificada com una "conducta" que posseeix poders sobrehumans. Sota la custòdia del D.U.P., Fetch rep l'ordre d'explicar la història dels esdeveniments que van conduir a la seva captura. El jugador pot utilitzar els seus poders de neó per derrotar els enemics i recórrer l'entorn mentre completa els nivells. La trama es desenvolupa principalment als carrers d'una versió de ficció de Seattle i als voltants de la presó, Curdun Cay.
Infamous First Light va rebre majoritàriament crítiques positives per part de la crítica, elogiant la protagonista Fetch, i alguns van comentar que era un personatge millor en comparació amb la protagonista de Second Son, Delsin, juntament amb els aspectes visuals, controls, jugabilitat i desafiaments. Les crítiques anaven dirigides a la història del joc i la mecànica de combat.

## Referències

* ↑ Cardona, Christian. «Never Stop Playing With PlayStation Collections». PlayStation.Blog. Sony Computer Entertainment America, 06-08-2012. Arxivat de l'original el 5 novembre 2012.
* ↑ «inFamous: First Light». Metacritic. [Consulta: 9 desembre 2014].
* ↑ «inFamous: First Light review». Eurogamer, 26-08-2014. [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ «InFamous First Light Revier». Game Informer, 26-08-2014. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2022. [Consulta: 8 maig 2015].
* ↑ Bischoff, Daniel (August 26, 2014). "InFamous: First Light Review: I can keep up" Arxivat 2016-09-16 a Wayback Machine.. Game Revolution. Retrieved September 22, 2015.
* ↑ «InFamous: First Light Review». GameSpot, 26-08-2014. [Consulta: 8 maig 2015].
* ↑ «inFamous: First Light review», 26-08-2014. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ Trinca, Jamie (August 28, 2014). "infamous: First Light Review". VideoGamer.com. Retrieved September 22, 2015.

## Enllaços externs

* Infamous First Light a PlayStation.com
# Habitatge al carrer Sant Lluc, 27 (Ulldecona)

L'Habitatge al carrer Sant Lluc, 27 és un edifici d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner amb façana principal al carrer Sant Lluc i la lateral al carrer Comanda. Estructuralment, consta de planta baixa, tres pisos i terrat. A la façana, s'inscriu a la planta baixa una porta allindada amb brancals de pedra i una finestra enreixada. En els dos pisos superiors hi ha dos balcons amb reixa de ferro i en el tercer balcons sense cap voladís. La façana està rematada per una barana balustrada amb pilons laterals i plafó decoratiu central on es representen dos angelets sostenen les lletres MC entrellaçades. L'arrebossat, llis en el primer nivell, s'ornamenta amb gravats vegetals geomètrics en les separacions de nivell, un home nu lluitant amb un cavall alat en el centre del primer pis i, en el segon pis la data 1919 emmarcada per uns ocells.
# Antiga fàbrica del carrer Sant Rafael, 45 (Olot)

L'antiga fàbrica del carrer Sant Rafael, 45 era una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era una fàbrica entre mitgeres que consta de baixos, amb gran porta central d'entrada amb llinda datada l'any 1784 i una finestra a cada costat amb boniques reixes treballades amb les inicials JC i tres pisos superiors amb finestres distribuïdes simètricament. La façana havia estat estucada. El seu estat de conservació és ruïnós i està abandonada.

## Història

Durant el segle xvi la ciutat d'Olot viu uns moments de gran prosperitat, especialment durant la segona meitat del segle. Això atrau molts immigrants de remença, el que genera un notable creixement urbà. S'edifiquen el Carrer Major, el de Sant Rafael, els contorns del Firal i la Plaça Major. Durant la segona meitat del segle xix es tornen a fer grans construccions al carrer de Sant Rafael; s'enderroca el portal situat al final del carrer, es basteixen cases importants com Can Batlló i moltes d'altres són profundament renovades.

## Referències

* 1 2 3 Text importat de: «Antiga fàbrica del carrer Sant Rafael, 45». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 23 setembre 2016] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Estació de Benicalap

L'estació de Benicalap és una estació de ferrocarril localitzada al barri de Benicalap de València i que forma part de la línia 4 de l'operador Metrovalència. L'estació pertany a la zona tarifària A de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i l'Autoritat de Transport Metropolità de València (ATMV). L'adreça oficial de l'estació és el carrer del Mondúver, número 10.

## Història

La primigènia estació de Benicalap, coneguda com l'estacioneta, va ser construïda inicialment per la Companyia de Tramvies i Ferrocarrils de València (CTFV) i inaugurada el 12 de març de 1944 per tal de prestar servici a les seues línies des de l'estació de Pont de Fusta fins a les de Llíria i Bétera. L'estació consistia en un xicotet edifici terminal coronat per una torreta i front al qual passaven les vies del tren. Posteriorment, els Ferrocarrils Espanyols de Via Estreta (FEVE) van continuar operant la línia i gestionant l'estació.
L'any 1987, els Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana es fan amb el control de la línia que segueixen operant fins que l'any 1991 van enderrocar l'estació original durant les obres de construcció de la nova línia 4 entre Empalme i Pont de Fusta. L'actual estació es va inaugurar el 21 de maig de 1994, duguent per un breu intèrval de temps el nom de Mondúver.

## Distribució

La morfologia de l'estació, en superfície, és de dues vies paral·leles amb dues andanes a cada banda no paral·leles. Les andanes no compten amb mampares de seguretat. L'estació està preparada per al servici a persones invidents, sordes i discapacitades físiques.
L'estació és de lliure accés en ser en superfície. S'hi troba localitzada a l'intersecció entre el carrer de la Florista i el carrer del Mondúver, del qual va dur el nom per un breu intèrval de temps. L'estació connecta amb la línia 28 d'autobús urbà de l'Empresa Municipal de Transports de València (EMT).

### Línies

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mas del Rosari/Fira de València | Garbí | | Trànsits | Doctor Lluch |

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Metrovalència

## Referències

* ↑ https://www.trenscat.com/pval/metrovlc4_ct.html
* ↑ Plànols zonals de l'ATMV
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-11-22. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ https://www.metrovalencia.es/ca/consulta-estaciones/
* ↑ http://benicalapech.blogspot.com/2013/01/edificios-historicos-la-estacioneta-de.html
* ↑ https://valenciablancoynegro.blogspot.com/2016/09/el-apeadero-de-benicalap-y-su-paso-nivel.html
* ↑ Metrovalencia - Evolución histórica (consultat el 23 de febrer de 2015)
* ↑ https://geoportal.emtvalencia.es/visor?lang=es
# Narcos

Narcos és una sèrie de televisió del 2015 creada per Chris Brancato, Carlo Bernard i Doug Miro i dirigida per José Padilha. És protagonitzada pel brasiler Wagner Moura, que interpreta a Pablo Escobar. La sèrie va estar nominada com a millor drama als Globus d'Or. La primera temporada es va estrenar el 28 d'agost de 2015 i la segona el 2 de setembre de 2016 amb 10 capítols cadascuna.

## Argument

La primera temporada explica la vida del narcotraficant Pablo Escobar Gaviria des del 1977 fins al 1992 i la segona se centra en els últims i pitjors moments, en què veu com tot el que ha construït se li escola entre els dits. Aquesta segona arrenca just on va quedar-se la primera, amb Escobar esquivant el macrodesplegament militar i policial després d'escapar-se de la presó de La Catedral. La tercera temporada continua després de la mort de Pablo Escobar i mostra la lluita de la DEA contra el càrtel de Cali.

## Repartiment

* Wagner Moura com Pablo Escobar, el cap de la droga de Colòmbia i líder del Cartel de Medellín.
* Paulina Gaitán com a Tata Escobar, esposa de Pablo Escobar, basat en Maria Henao.
* Boyd Holbrook com a Steve Murphy, un agent de la DEA encarregat de detenir Escobar.
* Pedro Pascal com a Javier Peña, un agent de la DEA, company de Murphy.
* Maurice Compte com a Horacio Carrillo, cap de la polícia colombiana, basat en el Coronel Hugo Martinez.
* Damian Alcazar i Francisco Denis com els germans Rodríguez Oreyuela.
* André Mattos com a Jorge Ochoa, fundador i antic líder del cartel de Medellín.
* Roberto Urbina com a Fabio Ochoa, membre del cartel de Medellín.
* Diego Cataño com a Juan Diego "La Quica" Diaz, un sicari, basat en Dandeny Muñoz Mosquera.
* Stephanie Sigman com a Valeria Vélez, periodista colombiana, basat en Virginia Vallejo.

## Al voltant de la sèrie

La sèrie es va rodar a Colòmbia. La mort del narcotraficant es va voler gravar al mateix lloc on va passar, en una persecució pels terrats de Medellín, però el propietari de l'habitatge es va negar a cedir-lo i es va haver de rodar l'escena en una finca del costat. El germà de Pablo Escobar, Roberto, va sol·licitar formalment poder revisar el contingut de la primera i segona temporada de Narcos, per poder determinar la validesa del seu contingut, però la productora no va respondre a aquesta sol·licitud.

## Referències

* 1 2 3 4 Juanico, Núria «Els últims dies de Pablo Escobar». Ara, 01-09-2016 [Consulta: 3 setembre 2016].
* ↑ «El hermano de Pablo Escobar pide ver ‘Narcos' antes que nadie». La Vanguardia, 06-07-2016 [Consulta: 3 setembre 2016].
* 1 2 3 Lillo, Sergio «‘Narcos', la caída del imperio de Pablo Escobar». El País, 31-08-2016 [Consulta: 3 setembre 2016].
* ↑ «Narcos | Season 3 Teaser [HD]», 14-07-2017. [Consulta: 2 agost 2017].
Sèries originals de Netflix :
Sèries en emissió :
Sèries acabades :
Sèries continuades :