OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio d'Almeida

Antonio d'Almeida (Neuilly-sur-Seine, Alts del Sena, 20 de gener de 1928 - Pittsburgh, EUA, 18 de febrer de 1997) fou un director d'orquestra i musicòleg francès d'ascendència americana i portuguesa.
Inicialment visqué a Buenos Aires (Argentina), on començà els seus estudis musicals en el Conservatori Nacional, rebent classes de composició de Ginastera i de Castro. En acabar la Segona Guerra Mundial restà en la Universitat Yale, participant en un seminari impartit per pel compositor alemany Paul Hindemith. A New Haven fundà una orquestra simfònica, que dirigí entre 1947 i 1950, instal·lant-se en aquesta última data a Mèxic D. F.. En el període 1957-60 dirigí l'Orquestra Simfònica de Lisboa i el 1963-64 una altra formació simfònica a Stuttgart, avalat per la rigorositat de les seves interpretacions.
Especialitzat en òpera romàntica i en el romanticisme i impressionisme simfònic, entre 1965 i 1967 dirigí l'Òpera de París i fou recordada molt de temps una Carmen interpretada pel tenor Franco Corelli i la mezzo Marilyn Horne. Almeida també va dirigir d'altres formacions orquestrals de ciutats tan diverses com; Houston, Edimburg i Buenos Aires.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1 (ISBN 84-239-4557-X)
# Model-driven architecture

L'arquitectura dirigida pels models de domini o, en anglès, la Model-driven architecture (MDA™) és un enfocament del disseny de programari, proposada i mantinguda per l'OMG. Es tracta d'una variant concreta de l'enginyeria dirigida pels models (IDM o MDE en el cas de l'anglès Model Driven Engineering). Hi ha desenvolupades altres variants de l'IDM, per exemple per Microsoft (DSL Tools).
El principi bàsic de l'MDA, és l'elaboració de models independents de la plataforma (Platform Independent Model, PIM) i la seva transformació a models dependents de la plataforma (Platform Specific Model, PSM) per obtenir la implementació pròpia del sistema. Per tant, les tècniques emprades són les de la modelització i la transformació de models, principalment.
La transformació de PIM a PSM es fa amb el suport d'eines automàtiques, per exemple, les transformacions de models realitzats amb útils com VIATRA o ATL Arxivat 2006-04-11 a Wayback Machine.. Aquests llenguatges de transformació són més o menys compatibles amb l'estàndard de l'OMG anomenat QVT.
El pas del PSM a la generació de codi és la conseqüència lògica d'aquest tractament. Pot ser realitzada per generadors capaços de transformar a qualsevol de les tecnologies requerides.
Actualment, les tasques al voltant de l'MDA tendeixen a enfortir les directrius dels models i metamodels, amb la utilització de metadades.

## Enllaços externs

* Lloc web de l'OMG sobre l'MDA
* Guia oficial sobre MDA, Versió 1.0.1 Arxivat 2003-07-31 a Wayback Machine.
* Una introducció a la Model Driven Architecture a ibm.com
* Llista d'OMG d'eines MDA i productes
# Habitatge al passeig Cortils i Vieta, 60 (Blanes)

L'Habitatge al Passeig Cortils i Vieta, 60 és una obra del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes i terrassa entre mitgeres. La planta baixa està ocupada per un comerç i la porta d'entrada, desplaçada a la dreta. El primer pis té dues finestres emmarcades i una balconada correguda amb quatres mènsules de decoració geomètrica senzilla. El ferro forjat del balcó té motius florals. Des del primer pis comença un encoixinat rectangular decoratiu de fons. La terrassa superior té una balustrada decorada amb grans motllures que emmarquen un escut central, ple de decoració floral, amb la data de construcció de l'habitatge.

## Història

Casa benestant construïda el 1911, com indica l'escut de la façana sobre el segon pis.

## Referències

* 1 2
# Albert de la Torre Fornell

Albert de la Torre Fornell (Barcelona, 1965) és un periodista, crític teatral, productor i realitzador audiovisual català.
Com a periodista ha tingut una llarga trajectòria en ràdio, premsa escrita i televisió, exercint en particular com a crític d'art, sobretot de teatre. Ha treballat, entre d'altres, a Ràdio Barcelona, Com Ràdio, TV3 i la Xarxa de Televisions Locals. El 1989 va fundar i va ser director de la revista Escena, que va dedicar-se al món del teatre, la dansa i l'òpera. La seva trajectòria com a crític teatral li van valer els premis Crítica Serra d'Or, KRTU a la creativitat, Butaca en diverses ocasions i el de l'Associació d'Actors i Directors Professionals de Catalunya.
Com a productor, el 2018 va dirigir el documental Pavlovsky, per mostrar la feina i reivindicar el paper de l'artista argentí en la lluita dels drets civils durant la transició espanyola, amb la col·laboració del mateix protagonista. La producció va ser reconeguda amb el Premi Ocaña.
Actualment, és promotor de La Gleva Teatre. El 2022 va presentar L'abdicació, la seva primera obra teatral, en aquest teatre de Barcelona, sota la direcció de Ramon Simó.
Ha impartit classes en els postgraus de Gestió Cultural de la Universitat de Barcelona i de Guió a la Fundació Blanquerna.
Està vinculat a la Fundació Ernest Lluch.

## Referències

* 1 2 «La Gleva presenta ‘L’abdicació’, la primera obra del crítico y productor Albert de la Torre» (en castellà). Artezblai, 20-07-2022. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Espectacle que dirigeix Bàrbara Granados amb música del seu besavi Enric Granados, del seu avi Eduard Granados, d'ella mateixa i també amb reinterpretacions d'apunts en documents familiars». Sies.tv, 18-07-2018. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Día a día». Capçalera, 11-2000, pàg. 76.
* 1 2 3 «Ángel Pavlosky». DocsBarcelona, 2019. Arxivat de l'original el 29 de maig 2022. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «De 16 a 16». Capçalera, núm. 5, 1989, pàg. 46.
* ↑ Puig Taulé, Oriol «Pavlovsky no torna perquè Pavlovsky no ha marxat mai». Núvol. El digital de cultura, 29-08-2018.
* ↑ «Pavlovsky obté el 1er Premi Ocaña i estrena el documental de Albert de a Torre sobre la seva trajectòria». Teatralnet, 15-05-2019. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Agencia EFE «Un Ángel Pavlovsky "como nunca se ha visto" protagoniza un filme del DOCS». COPE, 17-05-2019.
* ↑ Redacció «Ramon Simó dirigeix un text d’Albert de la Torre». El Punt Avui, 23-07-2022.
* ↑ «Fundació Ernest Lluch». Coordinadora Catalana de Fundacions. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «20 anys d'activitat de la Fundació Ernest Lluch». Fundació Ernest Lluch, 2022. [Consulta: 20 desembre 2022].
# Antonio de Lezama y González del Campillo

Antonio de Lezama y González del Campillo (Laguardia, 1888 – Madrid, 1971) va ser un maçó, polític i periodista basc, posteriorment nacionalitzat xilè.

## Biografia

Va néixer en el si d'una família de profund tarannà liberal i progressista. Va començar la seva labor periodística el 1907 en el periòdic El Liberal. Durant la Gran Guerra, es va declarar aliadòfil. Són famoses les seves polèmiques literàries amb altres mitjans de tendència germanòfila. El 1919 juntament amb Luis de Oteyza, Antonio Zozaya You, Lluís de Zulueta i Escolano, Augusto Barcia Trelles, Pedro de Répide, Manuel Machado i Luis Salado entre d'altres, funden La Libertad, periòdic radical socialista.
D'idees radicals i anticlerical militant, es va oposar a la Dictadura de Primo de Rivera, i fou empresonat en diverses ocasions. Des de la lògia maçònica Danton núm. 7, va conspirar per a enderrocar a la dictadura. Va ser cofundador amb altres maçons importants Álvaro de Albornoz i Marcel·lí Domingo, del Partit Republicà Radical Socialista. En les eleccions a Corts Constituents, una vegada proclamada la Segona República Espanyola, va renunciar a la seva candidatura a favor de Manuel Bartolomé Cossío. Durant aquesta etapa va continuar la seva labor periodística com a subdirector del periòdic La Libertad.
En esclatar la guerra civil espanyola, va ser comissari polític en la 6a Divisió del Exèrcit republicà. Més tard va exercir el càrrec de director de l'Escola Superior de Comissaris de Guerra de l'Exèrcit del Centre. A l'ésser un alt comandament del cos de Comissaris Polítics, encarregats de l'adoctrinament ideològic de les tropes, i donades les seves idees maçòniques i anticlericals, per a evitar represàlies, cap al final de la contesa (març de 1939), va haver de refugiar-se precipitadament a l'ambaixada de Xile.
El 1941 s'exilia en Xile, on treballa en el periòdic La Hora, i col·labora amb Margarida Xirgú en la fundació de la Escuela Nacional de Teatro de Chile. Va obtenir la nacionalitat xilena el 1960. D'altra banda, va continuar amb la seva labor de proselitisme maçònic. El 1962 va ser designat director de La revista masónica de Chile, va aconseguir el Grau 33è i va contribuir a la fundació de la lògia Pentalpha núm. 119. Va ser membre de la Lògia Plus ultra Núm. 98 de Santiago de Xile.

## Obres

* Los caballeros de Alcántara en las tierras de odio y sangre: emocionante y trágico relato de la dolorosa página de Monte-Arruit. 1922
* La isla perdida: el castigo. Comedia dramática en tres actos. 1924
* La isla perdida: vidas maltrechas. Comedia dramática en cuatro actos. 1924
* El arco en la cueva. Novela. 1925
* El fanatismo católico: absurdos, mentiras y crímenes. 1962

## Vegeu també

* Armando Buscarini

## Referències

* ↑ Los novelistas sociales
* ↑ Tiempo de Historia. Esbozo de biografías de masones
* ↑ Álvarez, 1989, p. 179.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
# Achondrostoma

Achondrostoma és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Achondrostoma arcasii (Steindachner, 1866)
* Achondrostoma occidentale (Robalo, Almada, Sousa Santos, Moreira & Doadrio, 2005)
* Achondrostoma oligolepis (Robalo, Doadrio, Almada & Kottelat, 2005)
* Achondrostoma salmantinum (Doadrio & Elvira, 2007)

## Referències

* ↑ Robalo, J. I., V. C. Almada, A. Levy & I. Doadrio 2006. Re-examination and phylogeny of the genus Chondrostoma based on mitochondrial and nuclear data and the definition of 5 new genera. Molecular Phylogenetics and Evolution v. 42: 362-372.
* ↑ Steindachner, F. 1866. Ichthyologischen Berichtes über eine Reise nach Spanien und Portugal. Anzeiger der Kaiderlichen Akademie der Wissenschaften, Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe v. 3: 14-15.
* ↑ Robalo, J. I., V. C. Almada, C. Sousa Santos, M. I. Moreira & I. Doadrio. 2005. New species of the genus Chondrostoma Agassiz, 1832 (Actynopterigii [sic], Cyprinidae) from western Portugal. Graellsia v. 61 (núm. 1): 19-29.
* ↑ Robalo, J. I., I. Doadrio, V. C. Almada & M. Kottelat 2005. Chondrostoma oligolepis, new replacement name for Leuciscus macrolepidotus Steindachner, 1866 (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters. An international journal for field-orientated ichthyology. v. 16 (núm. 1): 47-48.
* ↑ Doadrio, I. & B. Elvira 2007. A new species of the genus Achondrostoma Robalo, Almada, Levy & Doadrio, 2007 (Actinopterigii, Cyprinidae) from western Spain. Graellsia v. 63 (núm. 2): 295-304.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* FishBase (anglès)
# Felip Benessat i Bayés

Felip Benessat i Bayés (Sant Julià de Vilatorta, 2 de maig de 1815 - Sabadell, 29 d'abril de 1877) fou un farmacèutic, químic, taxidermista i sacerdot català. Conegut com l'apotecari del Pou, a la dècada del 1850 va muntar una fàbrica de gas que va fer possible instaurar el nou sistema d'enllumenat als carrers de Sabadell.

## Biografia

Quan va morir el seu pare, la família abandonà la casa pairal de can Solà, al terme de Sant Julià de Vilatorta, i s'instal·là a Vic, on Benessat inicià els estudis de Farmàcia. Es llicencià el 1841 i aquest mateix any va obrir un laboratori de química a la capital osonenca. Més endavant, morta la mare i sense altres lligams familiars a la Plana, s'establí a Sabadell, on va obrir una farmàcia a la plaça Major, a casa del seu germà Ramon.
A part de la química i la farmàcia, es dedicà també a la taxidèrmia. De les seves mans van sortir exemplars de més de 500 espècies destinats a col·leccions públiques i privades, que va dissecar amb procediments de creació pròpia. Com a farmacèutic va ser un dels primers a produir cloroform a gran escala i va idear un procediment per a l'obtenció aigües minerals artificials, que donà lloc a una pròspera indústria a la nostra ciutat. El 1851, quan l'escassa il·luminació urbana depenia dels tradicionals fanals d'oli, Benessat va aconseguir encendre tres fanals davant de casa seva amb el gas que va obtenir de residus tèxtils de llana. Esperonat per la troballa, l'any següent, amb l'enginyer Ridehart i el barceloní Francesc Prats, va muntar una fàbrica de gas que va fer possible la instauració del nou sistema d'enllumenat als carrers de Sabadell, sistema que només estava a l'abast de les grans ciutats com Barcelona.
Felip Benessat mai no acceptà distincions ni càrrecs públics i el 1863 –quan tenia 48 anys– entrà al seminari de Barcelona per ser ordenat sacerdot. Des d'aleshores s'instal·là a la Casa de Baneficència, que ell mateix havia contribuït a fundar, com a simple capellà i infermer major, fins que hi morí el 1878.
L'any 1886, l'ajuntament que presidia Jaume Molins va acordar donar el nom de Felip Benessat a un carrer de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Nomenclàtor. «Carrer de Felip Benessat». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 1r maig 2014].
* ↑ «Felip Benessat i Bayès | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 març 2025].
# BibCat

BibCat és una llista de distribució catalana sobre biblioteconomia, documentació i arxivística. La va crear el Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya l'any 1998 per recollir les notícies relacionades amb biblioteques i arxius que es publiquen en diferents recursos. L'objectiu inicial era demostrar la necessitat d'una llista que interrelacionés els professionals de la documentació i arxivística del País Valencià, les Illes Balears i Catalunya, i, alhora, reduir les deficiències del sistema bibliotecari català.
L'any 2010 tenia 2.000 subscriptors.

## Referències

* ↑ Rodríguez Yunta, Luis; Tejada Artigas, Carlos «Recursos de Internet sobre desarrollo profesional en documentación: 3 asociaciones profesionales». Revista Española de Documentación Científica, vol. 28, núm. 1, 2005.
* 1 2 «Arxivística i biblioteconomia 2010 | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «Mòdul 2. Nivell bàsic. Les fonts d’informació». Xarxa Punt TIC. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ Joan, Farrés «BIBCat: llista electrònica de biblioteconomia i documentació». Métodos de información. Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes de la Comunitat Valenciana, Vol 5, núm. 26-27, 11-1998.
# Habitatge al passeig del Remei, 40-42 (Santa Maria de Palautordera)

L'Habitatge al passeig del Remei, 40-42 és una obra modernista de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat de tipologia ciutat jardí que fa cantonada amb el carrer de la Font Martina. Consta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és a doble vessant, però la façana principal té la seva pròpia coberta que també és a doble vessant de teula. El ràfec és perpendicular a les façanes i està sustentat per bigues de fusta. La planta baixa consta de la porta d'accés, que és una obertura rectangular motllurada, i dues finestres a banda i banda rectangulars amb un frontó triangular amb decoració floral al mig. El primer pis té un balcó amb balustrada d'obra. A cada costat hi ha dues finestres, amb la mateixa decoració que les anteriors. La finestra de les golfes és d'arc apuntat amb nerviacions interiors. Al jardí hi ha un pou i una petita construcció annexa.
# Alburnus attalus

Alburnus attalus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S. 1820. Ichthyologia Ohiensis [Part 5]. Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 4). 235-242.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Özulug, M. i J. Freyhof, 2007. Rediagnosis of four species of Alburnus from Turkey and description of two new species (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 18(3):233-246.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Özulug, M. & Freyhof, J. 2007. Rediagnosis of four species of Alburnus from Turkey and description of two new species (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 18 (3): 233-246.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Antoní Montserrat

Antoní Montserrat (segle xviii) va ser un religiós català, rector de la parròquia de Santa Maria de Badalona i considerat el primer historiador del municipi.
Va ser rector de la parròquia de Santa Maria de Badalona a finals de segle XVIII. El 25 de juliol de 1778 va ser qui va beneir la nova església parroquial substituint l'antiga romànica, i l'endemà hi va oficiar la primera missa. Hom l'ha considerat el primer historiador de Badalona, a més de ser un cronista del nucli urbà i dels barris rurals llavors existents, així com diverses dades de la població. També va ser l'autor de les primeres excavacions arqueològiques al municipi, que ell mateix va descriure i fonamentar. Les seves dades van ser utilitzades posteriorment per Josep Barriga i Sala a la seva monografia històrica sobre la vila.

## Referències

* 1 2 «Badalona al segle xviii. Fragments d'Antoní Montserrat». Carrer dels Arbres. Revista anuari del Museu de Badalona, núm. 21, 1982, pàg. 17.
* ↑ Nieto Sabater, M. Dolors «Badalona en l'època del baró de Maldà». Carrer dels Arbres. Revista anuari del Museu de Badalona, núm. 5, 2020, pàg. 112.
* ↑ Cuyàs Tolosa, Josep M. La Badalona del segle divuitè. Badalona: Gràfiques Harlem, 1936, p. 194.
# Acnodon normani

Acnodon normani és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Xingu i Tocantins al Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ Gosline, W. A. 1951. Notes on the characid fishes of the subfamily Serrasalminae. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 27 (núm. 2): 17-64.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Leite, R.G. i M. Jégu 1990. Régime alimentaire de deux espèces d'Acnodon (Characiformes, Serrasalmidae) et habitudes alimentaires lépidophages de A. normani. Cybium 14(4):187-206.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# María de la Paz Hernández Margalot

María de la Paz Hernández Margalot (castellà: Maripi Hernández) (Buenos Aires, 1 de gener de 1977) coneguda amb el nom de Maripi Hernández, és una jugadora d'hoquei sobre herba argentina, guanyadora de tres medalles olímpiques.
És germana del jugador de rugbi Juan Martín Hernández.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en perdre la final davant l'equip australià d'hoquei herba. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí la medalla de bronze en guanyar a la final l'equip xinès, i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) revalidà aquest metall davant l'equip alemany.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles en el Champions Trophy, dues d'elles d'or; una medalla d'or en el Mundial, així com dues medalles en els Jocs Panamericans.

## Referències

* ↑ Kotler, Sofía. «Juan Martín Hernández: "No me quedaron cuentas pendientes con el rugby"» (en castellà), 09-08-2018. [Consulta: 20 febrer 2025].
* 1 2 «Olympedia – Maripi Hernández». [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «María de la Paz Hernández en Semilleros: “Desde chica, tuve al deporte como modo de vida”» (en castellà), 24-08-2022. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Maripi Hernández, la radiografía de una eterna Leona» (en castellà), 20-07-2024. [Consulta: 20 febrer 2025].
# Habitatge al passeig del Vall, 32 (Tremp)

L'Habitatge al passeig del Vall, 32 és un edifici de Tremp (Pallars Jussà) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici que ocupa part d'una illeta que dona a tres carrers diferents, Passeig del Vall, Plaça Princesa Sofia i Carrer Peressall. L'edifici consta d'una construcció de cinc altures, planta baixa, tres pisos i terrat. Destaca la decoració de la façana mitjançant esgrafiats simulant carreus, així com la utilització d'alguns elements classicistes: el ràfec en forma de cornisa motllurada amb daus decoratius així com la balustrada que tanca el terrat. Destaca també el balcó corregut per dues de les façanes (Passeig del Vall i Carrer Peressall), amb la barana metàl·lica molt decorada i amb el perfil ondulat.