OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ovidiu

Ovidiu (pronunciació en romanès: [oˈvidju], nom històric: Canara, turc: Kanara) és una ciutat situada a pocs quilòmetres al nord de Constanța, al comtat de Constanța, al nord de la Dobruja (Romania). Ovidiu és força petit, amb una població d’uns 12.000 habitants. Es va convertir oficialment en una ciutat el 1989, com a resultat del programa de sistematització rural romanès.
El 1930, la ciutat va passar a anomenar-se Ovidiu pel nom del poeta romà Ovidi (llatí: Ovidius). Suposadament va ser enterrat en una petita illa propera (també anomenada Ovidiu) al llac Siutghiol.
La ciutat d’Ovidiu administra els pobles de Poiana (noms històrics: Cocoșul - fins al 1964, Turkish - fins al 1926) i Culmea. Aquesta última es va establir el 2011 separant legalment d'Ovidiu dues comunitats territorialment diferenciades, Social Group Culmea i Social Group Nazarcea.
L'estadi del FC Viitorul Constanța es troba a Ovidiu.
Segons el cens del 2011, Ovidiu tenia 11.240 habitants romanesos (91,07%), 3 hongaresos (0,02%), 229 gitanos (1,86%), 3 alemanys (0,02%), 358 turcs (2,90%), 396 tàtars (3,21%), 8 Lipovans (0,06%), 36 aromans (0,29%), 69 altres (0,56%).

## Fills il·lustres

* Marius Leca

## Galeria

* La illa Ovidiu al llac Siutghiol

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07. [Consulta: 5 agost 2013].
# Església parroquial de la Immaculada Concepció (Otos)

L'església de la Immaculada Concepció és un temple catòlic situat al carrer de l'Església del municipi d'Otos. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.24.185-002.

## Història

L'edifici va substituir un altre anterior erigit en 1574 (data de l'erecció com a parròquia). La construcció de l'actual temple es va realitzar entre 1721 i 1724. La benedicció de la nova església va tenir lloc en 1742.

## Descripció

L'església es troba lleugerament sobreelevada respecte dels edificis del seu entorn. La seua façana forma una replaça perquè es troba lleugerament retranquejada respecte de l'alineació general de les façanes del carrer. L'accés a la porta es realitza mitjançant una escalinata que salva l'esmentada sobreelevació. La porta de la façana és l'única que existeix a inicis del segle xxi, ja que una entrada secundària que donava accés a la capella del Crist va ser eliminada.
Es tracta d'un temple amb tres naus i altars entre els contraforts. Té el creuer cobert amb cúpula i el presbiteri de capçalera recta, amb un trasagrari que comunica la capella de la comunió i la sagristia. Aquesta dues sales són simètriques i flanquegen el presbiteri.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 http://archivalencia.org/contenido.php?a=87&pad=87&modulo=64&id=173&v=63 Arxivat 2015-01-28 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Ayuntamiento.
# Epipaleolític

* Prehistòria
* Paleolític
* Paleolític inferior
* Paleolític mitjà
* Paleolític superior
* Epipaleolític
* Mesolític
* Neolític
* Neolític antic
* Neolític mitjà
* Neolític final
* Edat del coure
* Edat del bronze
* Cultura dels túmuls
* Cultura dels camps d'urnes
* Edat del ferro
* Cultura de Hallstatt
* Cultura de La Tène
L'epipaleolític és una fase de la prehistòria. Correspon al període de l'Holocè en què els humans continuen mantenint les estratègies econòmiques de les societats caçadores recol·lectores paleolítiques, abans dels canvis cap a l'economia de producció (agricultura i ramaderia) pròpies del neolític. Per tant, l'epipaleolític s'inicia amb la fi de les glaciacions, que marquen el final del paleolític fa uns 10.000 anys i s'estén fins a l'adveniment de l'agricultura, però en l'ús del terme es troben variacions importants segons els diferents corrents interpretatius.
El terme, que fa servir l'arrel grega epi, és a dir, "damunt" i, per tant, significaria "per damunt del paleolític", fou introduït per grups d'investigació francesos a principi del segle xx com a alternativa a l'ús de mesolític. Actualment, en l'àmbit anglosaxó, els dos termes es fan servir gairebé com a sinònims, mentre que en altres àmbits i segons els autors mesolític es reserva per a les societats que mantenen l'economia de depredació, però que desenvolupen canvis interns que donaran lloc al neolític o que han entrat en contacte amb societats neolítiques.
Durant aquest període, sorgeixen algunes cultures intermèdies: la del kebarià i l'azilià, derivat del magdalenià, són les més importants.
Una altra troballa de restes humanes a Urtiaga mostra que les característiques cromanyonoides persisteixen només parcialment evolucionant cap a l'ortognatisme (perfil recte de la cara, prescindint del nas), la rinoprosàpia (gran desenvolupament vertical de la cara en relació a la longitud de la boca) i estretesa maxil·lar (vegeu cranologia i craniometria).

## Cultures

* Asturià (epipaleolític)
* Natufià

## Referències

* 1 2 3 Fullola i Pericot, Josep M.; Nadal Lorenzo, Jordi. Introducción a la prehistoria. Barcelona: UOC, 2005. ISBN 84-9788-153-2.
* Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.

## Vegeu també

* Epipaleolític a Catalunya
# Epipaleolític a Catalunya

L'epipaleolític a Catalunya es troba entre el paleolític i el neolític. L'epipaleolític s'inicià amb el final de les darreres glaciacions (en el període geològic de l'Holocè) fa aproximadament 12.000 anys, i finalitzà amb l'inici del període neolític fa uns 10.000 anys. Durant aquesta època el clima de la terra es va anar temperant i les baixes temperatures de la darrera glaciació van anar augmentant a poc a poc. Tots aquests canvis van provocar una crisi en la manera de viure del paleolític superior a partir de la qual els homes i les dones van haver d'adaptar-se. A mesura que augmentaven les temperatures, els grans animals típics de zones molt fredes van anar emigrant progressivament cap al nord. Això obligà als humans a caçar animals més petits per falta de caça major. També es desenvolupà la navegació tant per rius com per mars (sempre ben a prop de la costa). No es deixà mai la recol·lecció. Pel que fa a la tècnica de tallar la pedra, durant aquest període, era microlítica.

## Jaciments a Catalunya

A Catalunya s'han trobat diversos jaciments epipaleolítics, la majoria en abrics. Alguns dels més estudiats són: la Bora Gran d'en Carreres (a Serinyà) i El Roc del Migdia (a Vilanova de Sau).
* La Bora Gran d'en Carreres. Abric d'uns 16 m d'ample, 10m de profunditat i 3m d'alçada. Aquest jaciment fou descobert l'any 1866 per Josep Catà i des d'aleshores s'hi han realitzat diferents campanyes arqueològiques.

## Referències

* ↑ Daura i Jorba, Antoni; Galobart, Joan; Piñero, Jordi. L'arqueologia al Bages. Centre d'Estudis del Bages, 1995, p.21.
* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Obra numismàtica esparsa i inèdita de Joaquim Botet i Sisó. Institut d'Estudis Catalans, 1997, p.230. ISBN 8472833798.
# Episaure

L'episaure (Aepisaurus) és un gènere de dinosaure sauròpode que va viure a l'Albià, fa uns 100 milions d'anys, al Cretaci inferior. Les seves restes fòssils s'han trobat a Valclusa, França. Es tracta d'un gènere obscur de família desconeguda, representat per un únic húmer que s'ha perdut. Degut a la seva manca de popularitat, o potser gràcies a ella, s'ha anomenat erròniament diverses vegades en la literatura científica, amb diferents dates donades a l'any de descripció.
# Epitafi de Sícil

L'epitafi de Sícil (Ἐπιτάφιος τοῦ Σείκιλου) la composició musical completa amb notació musical més antiga d'arreu del món. La melodia de la cançó, en la notació musical grega antiga, junt amb la seva lletra, es van trobar gravades en un una làpida, prop d'Aidin, Turquia (no lluny d'Efes). La troballa ha estat datada entre el 200 aC i el 100 dC.
Va desaparèixer el 1922 durant l'Holocaust de l'Àsia Menor i, més tard, es va trobar en un jardí fent de suport a un test. Actualment, es conserva en el Museu Nacional de Dinamarca.
A la làpida també hi ha una indicació que diu:
    Εἰκών ἤ λίθος εἰμί. Τίθησι με Σείκιλος ἔνθα μνήμης ἀθάνατου σῆμα πολῠχρόνῐον
    Eikṓn ḗ líthos eimí. Títhēsi me Seíkilos éntha mnḗsēs athánatou sē̂ma poluchrónion
    Sóc una làpida i una icona. Sícil em col·loca aquí com a signe etern de record immortal.
Encara que existeix música més antiga amb notació musical (per exemple, els Himnes dèlfics), tota aquesta és en fragments. En canvi, l'epitafi de Sícil és únic, en tant que composició completa, malgrat que sigui curt.

## La tonada

Per damunt de la lletra (transcrit aquí en grec modern), hi ha una línia amb notació musical antiga per a la tonada:
Passat a notació musical moderna, la tonada és semblant:
Vet aquí la lletra de la melodia:
    Ὅσον ζῇς φαίνου
    μηδὲν ὅλως σὺ λυποῦ·
    πρὸς ὀλίγον ἔστι τὸ ζῆν.
    τὸ τέλος ὁ χρόνος ἀπαιτεῖ.
La transliteració:
    Hóson zē̂is phaínou
    mēdèn hólōs sù lupoû·
    pròs olígon ésti tò zē̂n.
    tò télos ho chrónos apaiteî.
I la traducció:
    Enlluerna mentre visquis
    i no t'afligeixis per res
    perquè la vida és curta
    i el temps et furta els anhels.

## Composicions musicals més antigues

Hi ha una tradició de notació musical més antiga que el sistema grec. Un corpus de fragments de música enregistrats en les taules cuneïformes ens retorna vers el 2000 aC.
Alguns estudiosos creuen que un corpus existent de música xinesa, per primera vegada gravat durant la dinastia Tang (618-907 aC), precedeix aquesta obra i també els fragments anteriors de música grega. La hipòtesi es basa en la conjectura inversemblant que, ja que els exemples gravats de música xinesa són cerimonials, i les cerimònies en què van ser emprats es creu que van existir "més de mil anys aC", segons J. A. Van Aalst, les composicions musicals van ser executades, fins i tot mil anys abans de Crist, precisament en la manera exposada per les fonts que van ser escrites en el segle VII dC (en aquesta conjectura es basa el fet que Van Aalst data l'Himne d'entrada per a l'emperador vers mil anys aC). Fins i tot, permetent per a la hipòtesi que els músics de la cort de l'emperador van transmetre aquestes melodies amb completa fidelitat més enllà de setze segles, no hi ha cap prova material per a datar la composició, o qualsevol altra peça de música xinesa, anterior a la dinastia Tang. Això deixa l'epitafi de Seikilos com la composició musical completa més antiga que pot ser datada realment.

## Enllaços externs

* Vídeo d'un home tocant l'epitafi de Seikilos.
# Epiteli cuboidal simple

L'epiteli cuboidal simple és un tipus d'epiteli que consisteix en una sola capa de cèl·lules cuboidals (semblants a un cub, que són tan amples com altes). També rep el nom epiteli cúbic simple, denominació morfològicament no tan apropiada. Aquestes cèl·lules cuboidals tenen nuclis grans, esfèrics i centrals.
Es troben epitelis cúbics simples a la superfície dels ovaris, el revestiment dels nefrons, les parets dels túbuls renals i parts de l'ull i de la tiroide, juntament amb les glàndules salivals.
En aquestes superfícies, les cèl·lules realitzen secreció i absorció.

## Referències

* ↑ «Simple Cuboidal Epithelial Tissue». Arxivat de l'original el 25 de juliol 2020.
# Equació de Kelvin

L'equació de Kelvin descriu la variació de la pressió de vapor d'una interfase líquid/vapor amb el radi $r$ de la gota. S'utilitza per a la determinació de la distribució de mida de porus d'un medi porós mitjançant porosimetria d'adsorció. L'equació es diu així en honor de William Thomson, més conegut com a Lord Kelvin.
L'equació de Kelvin es pot escriure com
    $\ln {p \over p_{0}}={2\gamma V_{\rm {m}} \over rRT}$
on $p$ és la pressió de vapor actual, $p_{0}$ és la pressió de vapor de saturació $\gamma$ és la tensió superficial, $V_{\rm {m}}$ és el volum molar, $R$ és la constant universal dels gasos, $r$ és el radi de la gota, i $T$ és la temperatura.
La pressió de vapor en equilibri depèn de la mida de la gota.
* Si $p>p_{0}$, aleshores el líquid de les gotes s'evapora.
* Si $p<p_{0}$, el gas condensa a les gotes incrementant el volum d'aquestes.
A mesura que $r$ augmenta, $p$ disminueix i les gotetes es converteixen en líquid. Si ara refredem el vapor, llavors $T$ disminueix, però també ho fa $p_{0}$. Això significa que $p/p_{0}$ incrementa a mesura que refredem. Podem considerar $\gamma$ i $V_{\rm {m}}$ constants, aproximadament, el que significa que el radi crític $r$ també ha de disminuir. Com més refredem un vapor, més petit és el radi crític. En última instància es fa tant petit com unes poques molècules i el líquid se sotmet a una nucleació homogènia i creix.

## Referències

* W. T. Thomson, Phil. Mag. 42, 448 (1871)
* S. J. Gregg and K. S. W. Sing, Adsorption, Surface Area and Porosity, 2nd edition, Academic Press, Nova York, (1982) p.121
* Arthur W. Adamson and Alice P. Gast, Physical Chemistry of Surfaces, 6th edition, Wiley-Blackwell (1997) p.54
# Equació de Meissner

L'equació de Meissner és una equació diferencial ordinària lineal que és un cas especial de l'equació de Hill amb la funció periòdica donada com a ona quadrada. Hi ha moltes maneres d'escriure l'equació de Meissner. Una és:
    ${\frac {d^{2}y}{dt^{2}}}+(\alpha ^{2}+\omega ^{2}\operatorname {sgn} \cos(t))y=0$
o
    ${\frac {d^{2}y}{dt^{2}}}+(1+rf(t;a,b))y=0$
on
    $f(t;a,b)=-1+2H_{a}(t\mod (a+b))$
i $H_{c}(t)$ és la funció esglaó de Heaviside desplaçada a $c$. Una altra versió és:
    ${\frac {d^{2}y}{dt^{2}}}+\left(1+r{\frac {\sin(\omega t)}{|\sin(\omega t)|}}\right)y=0.$
L'equació de Meissner es va estudiar primer com a problema de joguina per a certs problemes de ressonància. També és útil per entendre els problemes de ressonància en la biologia evolutiva.
Atès que la dependència del temps és lineal de manera fragmentària, es poden realitzar molts càlculs exactes, a diferència de l'equació de Mathieu. Quan $a=b=1$, els exponents de Floquet són arrels de l'equació quadràtica
    $\lambda ^{2}-2\lambda \cosh({\sqrt {r}})\cos({\sqrt {r}})+1=0.$
El determinant de la matriu de Floquet és $1$, el que implica que l'origen és un centre si $|\cosh({\sqrt {r}})\cos({\sqrt {r}})|<1$ i un node d'un punt de sella en cas contrari.

## Referències

* ↑ Richards, J. A.. Analysis of periodically time-varying systems (en anglès). Springer-Verlag, 1983. ISBN 9783540116899. LCCN 82005978.
* ↑ Meissner, E. «Ueber Schüttelerscheinungen in Systemen mit periodisch veränderlicher Elastizität» (en anglès). Schweiz. Bauzeit, 72(11), 1918, pàg. 95–98.
# Equació de Purnell

L'equació de Purnell és una equació utilitzada en química analítica per calcular la resolució R$_s$ entre dos pics en un cromatograma.
    $R_{s}={\frac {\sqrt {N_{2}}}{4}}\left({\frac {\alpha -1}{\alpha }}\right)\left({\frac {k'_{2}}{1+k'_{2}}}\right)$
on
       R$_s$ és la resolució entre els dos pics
       N₂ és el número de placa del segon pic
       α és el factor de separació entre els dos pics
       k '₂ és el factor de retenció del segon pic.
Com més alta sigui la resolució, millor serà la separació.

## Referències

* ↑ Purnell, J.H «The correlation of separating power and efficiency of gas-chromatographic columns» (en anglès). J. Chem. Soc., 1960, pàg. 1268–1274. DOI: 10.1039/JR9600001268.
* ↑ Skoog, D.A; Holler, F.J; Nieman, T.A. Principles of instrumental analysis (en anglès). Belmont, CA: Brooks/Cole, 1998, p. 689.
# Equador del Sol

L'Equador del Sol o Equador solar és aquella latitud en la qual se situa el sol de forma vertical al migdia. A causa de la inclinació de l'òrbita terrestre, l'equador solar varia durant l'any des del Tròpic de Capricorn al desembre fins al Tròpic de Càncer al juny.

## Referències

* ↑ «Climate and Currents». [Consulta: 4 març 2011].
# Equilibri del sistema

L'equilibri de sistema (en anglès: Balance of System, conegut també per l'acrònim BOS) compren tots els components d'un sistema fotovoltaic amb excepció dels panells fotovoltaics. Això inclou cablejat, interruptors, un sistema de muntatge, un o diversos inversors solars, les bateries i el carregador de la bateria.
Altres components opcionals inclouen, metro ingressos grau renovable crèdit d'energia, seguidor de punt màxim de potència, (en anglès: Maximum power point tracking, MPPT), GPS seguidor solar, programari de gestió d'energia, concentradors solars, sensors d'irradiància solar, equip vent, o els accessoris de tasques específiques dissenyades per satisfer les necessitats especialitzades per a un propietari del sistema. A més, els sistemes CPV requereixen lents o miralls òptics i, de vegades, un sistema de refrigeració.
A més, gran estació d'energia fotovoltaica sobre sòl requereixen equips i instal·lacions, com ara connexions a la xarxa, instal·lacions d'oficines i de formigó. La Terra de vegades s'inclou com a part de la BOS també.

## Vegeu també

* Balanç net zero per a l'autoconsum energètic
* Cèl·lula fotoelèctrica
* Energia solar fotovoltaica

## Referències

* ↑ «Balance of System» (en anglès). Solar Energy Technologies Program. U.S. Department of Energy, 05-01-2006. Arxivat de l'original el 4 maig 2008. [Consulta: 7 maig 2008].
* ↑ «Life Cycle Inventories and Life Cycle Assessments of Photovoltaic Systems» (en anglès) p. 18. IEA-PVPS, 01-01-2015. Arxivat de l'original el 22 març 2015.
# Era Genji

L'Era Genji (元治) fou una era japonesa que succeí l'era Bunkyū i precedí l'era Keiō, estant vigent des del 27 de març de 1864 fins l'1 de maig de 1865. L'Emperador que regnà durant aquesta era fou l'Emperador Komei.

## Etimologia

El nom de l'era, Genji, prové del llibre taoista de l'I Ching i vol dir "govern" o "domini original". La nova era i el seu nom van ser creats per tal de marcar i definir la fi de l'era Bunkyû i l'inici d'un nou cicle de seixanta anys al zodiac xinès. El nom de l'era no s'ha de confondre amb el Genji monogatari, amb el qual no té cap relació.

## Esdeveniments

* 27 de març de 1864 (Bunkyû 4/Genji 1): Finalitza l'any 4 de l'era Bunkyū i comença l'any d'inici de l'era Genji.
* 8 de juliol de 1864 (Genji 1): Té lloc l'incident d'Ikedaya, a Kyoto.
* 12 d'agost de 1864 (Genji 1): Sakuma Shōzan és assassinat per membres del moviment sonno joi a Kyoto amb 53 anys mentres viatjava des d'Edo a la capital imperial servint les ordres del bakufu.
* 5 de setembre de 1864 (Genji 1): Té lloc el bombardeig de Shimonoseki.
* 1 de maig de 1865 (Genji 2/Keiô 1): Finalitza l'era Genji donant pas a la nova era Keiō.

## Taula de conversió

| Genji | 1 | 2 |
| AD | 1864 | 1865 |

## Referències

* ↑ Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Genji" Japan Encyclopedia, p. 236, p. 236, a Google Books; n.b., Louis-Frédéric is pseudonym of Louis-Frédéric Nussbaum, see Deutsche Nationalbibliothek Authority File.
* ↑ Griffis, William E. (1915). The Mikado: Institution and Person, p. 84.
* ↑ Armstrong, Robert Cornell. (1914). Light from the East Or Studies in Japanese Confucianism, p. 192.
* ↑ National Diet Library: Portraits of Modern Japanese Historical Figures.
# Era a Claravalls

L'Era a Claravalls és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Complex agrícola en estat ruïnós situat a Claravalls, a la partida de les Eres. Està format per una cabana i una pleta ramadera dintre del mateix espai perimetral.
La cabana, orientada a l'est, encara conserva els seus murs, amb una finestra rectangular en la paret posterior. Té una coberta de teula a un sol aiguavés parcialment enrunada. No sembla que mai hi hagi hagut façana de tancament que la separés de la pleta; probablement es comunicava directament amb el pati a través de l'espai que hi ha entre els dos murs laterals. El seu parament és fet amb blocs de pedra irregulars i de diferent tipologia (sorrenca i calcària), ben falcats amb carreus més petits.
La pleta, orientada al sud, manté tots els seus murs drets, tot i que el seu interior està molt deteriorat, amb presència de vegetació i restes d'ensorraments del sostre i de les parts altes dels murs. Si bé no s'han conservat divisions a l'interior de la construcció, és probable que una zona estigués coberta i l'altra no. La teulada, que era de teula àrab i d'un sol aiguavés, està enrunada. Pel que fa al portal, aquest és d'arc a nivell, amb brancals formats per grans blocs de pedra sorrenca molt treballada i una llinda, també de pedra. El parament de la construcció és fet amb blocs de pedra irregulars i de diferent tipologia (sorrenca i calcària), ben falcats amb carreus més petits. La pedra, excepte a la porta i a les cantonades, ha estat poc treballada.

## Referències

* 1 2 3
# Alien Swarm

Alien Swarm és un videojoc multijugador de Valve Corporation distribuït a través de Steam. És un remake del mod d'Unreal Tournament 2004 que duia el mateix nom i ha estat desenvolupat pel mateix equip de persones, després de ser contractades per Valve durant el procés de desenvolupament del joc. És disponible de franc per a tots els usuaris de Steam. Té 64 assoliments desbloquejables i fa ús del Steam Cloud i estadístiques de Steam.

## Mecànica del joc

Quatre jugadors han d'ajudar-se mútuament per a travessar nivells infestats d'alienígenes. Cada jugador tria una de les 4 classes úniques i 8 personatges diferents de Marines de la IAF disponibles: tècnic, mèdic, maquinària pesant i oficial. Poden seleccionar-se 40 tipus d'armes que es desbloquegen al llarg del joc. El joc inclou estadístiques persistents, equipament desbloquejable, i assoliments.

## Referències

* ↑ Walker, John. «Valve Announces New Game: Alien Swarm». Rock, Paper, Shotgun. [Consulta: 27 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
* Pàgina en Steam (anglès)
* Fòrum de Steam (anglès)
# Església parroquial de Santa Caterina (Pavies)

L'església parroquial de Santa Caterina Màrtir, de Pavies, a la comarca de l'Alt Palància, és un temple catòlic catalogat com a Bé de Rellevància Local, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb codi identificatiu: 12.07.088-001.
Pertany al Bisbat de Sogorb-Castelló, i està inclosa en l'arxiprestat número dos, Sant Antoni Abat, amb centre a Xèrica.

## Descripció

El temple pertany a dos estils arquitectònics, el barroc i el neoclàssic. Es tracta d'un petit edifici situat en un terraplé, la qual cosa fa que part de l'estructura estiga en un nivell diferent, en concret, el mur del costat de l'evangeli. Externament presenta una façana asimètrica, acabada en una petita espadanya, amb una única campana. La porta d'accés està adovellada, se situa al costat de l'evangeli i presenta una inscripció que diu "año 1787 Carlos III Rex", fet que permet aventurar com a data de construcció en el segle xviii. La fàbrica és de maçoneria i els cantons estan reforçats amb carreus. Té un campanar no exempt, iniciat en un lateral de l'edifici, tot ell de carreus. Consta de dos cossos i està rematada en un templet amb coberta piramidal ceràmica. En el primer cos presenta finestres i un rellonge, mentres que el segon està destinat a les campanes, per la qual cosa presenta unes obertures a cadascun dels costats. Pel que fa a l'interior, el temple presenta planta de nau única, de forma rectangular, amb quatre crugies. La coberta és de fusta i es recolza en arcs diafragma.

## Referències

* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=1476
* ↑ http://www.conferenciaepiscopal.es/index.php/parroquias-por-diocesis/3045-parroquias-de-la-diocesis-de-segorbe-castellon.html
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/index.php?option=com_wrapper&view=wrapper&Itemid=167&lang=es
* ↑ http://www.pavias.es/content/monumentos Arxivat 2014-10-28 a Wayback Machine.