OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Akysis pictus

Akysis pictus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 4,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 33-34.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Myanmar.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol. 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Günther, A. 1883. Notes on some Indian fishes in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 5) v. 11 (núm. 62): 137-140.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Obra viva

Obra viva s'anomena a la superfície submergida d'un vaixell. És la part del buc que de forma permanent, i amb la màxima càrrega admissible, està submergida. Normalment, es distingeix amb un color vermell o ocre.
Es pot associar al terme carena excepte en el cas d'un buc de perfil rectangular en el que al no haver-hi canvi de vessant no es pot parlar de carena.
A part hi ha una altra diferència de matís: l'obra viva és canviant, ja que, depenent de la càrrega del vaixell, el volum submergit per tant l'obra viva varia. En canvi la carena té un sentit més estàtic: al "donar carena" es fa a tota aquella part susceptible de ser submergida amb qualsevol càrrega del vaixell.

## Càlcul de l'obra viva

La fórmula va ser obtinguda pel Doctor C.B. Barrass, del Dept of Maritime Studies, del Liverpool Polytechnic , com a resultat de l'anàlisi de 300 casos en laboratori amb models a escala i altres de la pràctica real.
$h={\frac {V^{2}}{100}}*C_{b}$ Navegació en aigües poc profundes obertes.
$h={\frac {V^{2}}{50}}*C_{b}$ Navegació en aigües poc profundes i restringides (canals).
on:
* $H$ és el valor en metres de l'efecte esquat.
* $V$ és la velocitat de vaixell en nusos.
* $C_{b}$ és el coeficient de block o bloc.
Pel que es desprèn que l'efecte de "augment de l'obra viva" és directament proporcional al quadrat de la velocitat i al coeficent de block.

## Vegeu també

* Obra morta
* Carena (nàutica)
* Centre de carena

## Referències

* ↑ DCVB:2. donar carena.-Adob o reparació del buc d'una embarcació, especialment l'acte de repassar i calafatar totes les juntes del vaixell, tant de proa com de popa, de les bandes i de coberta; cast. carena. Fer aquesta operació es diu fer una carena o donar carena (or., bal.)
# Cases a la carretera de Granera, 18-24 (Castellterçol)

Les Cases a la carretera de Granera, 18-24 és una obra noucentista de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Grup de dues cases aparellades d'estructura rectangular, amb planta baixa i golfes i teulada a quatre vessants, tot i que dues dels vessants són molt més grans que les altres. Per damunt de la teulada sobresurt un cos, a manera de llanterna, que il·lumina les golfes o el quadre de l'escala.
De la façana principal, molt senzilla, només destaca una línia motllurada a manera de guardapols que ressegueix totes les obertures.

## Història

Aquests habitatges consten, tot i que amb el núm. 26, com a edifici de protecció parcial a la Relació d'edificis d'interès annex a la Normativa del Pla general d'ordenació municipal de Castellterçol de 1981, encara vigent. També amb el núm. 26 són grafiats al plànol 3.3.1 de delimitació del sòl urbà.

## Referències

* 1 2 3 «Cases a la carretera de Granera, 18-24». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Hexaclorobenzè

L'hexaclorobenzè o hexaclorobenzé (HCB) és un compost orgànic clorat de fórmula C₆Cl₆ molt poc soluble en aigua, persistent i amb un grau molt elevat de liposolubilitat, característiques que fan que sigui altament bioacumulable. No hi ha fonts naturals d'hexaclorobenzè, sinó que es genera bé intencionadament amb finalitats industrials o com a subproducte quan s'utilitzen mètodes no apropiats en la producció de compostos clorats (dissolvents, compostos aromàtics, plaguicides, etc.).
L'HCB es troba a concentracions molt baixes en l'aire ambiental i en l'aigua de beguda. A través de la cadena tròfica es produeix una important bioamplificació. En els aliments es troba en concentracions variables, que són més elevades en productes rics en greixos.
La principal font d'exposició de la població és a través de l'alimentació, que representa un 92% (les altres dues són la inhalatòria per exposició a l'aire ambiental i a través de l'aigua de beguda).
És un fungicida que primerament s'emprava com a tractament per a les llavors, especialment per al control de la “bunt”” comú. Va ser prohibit globalment sota el tractat d'Estocolm sobre contaminants orgànics persistents.

## Notes

* ↑ Hexaclorobenzé segons la pronúncia occidental i la normativa valenciana, i hexaclorobenzè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil.
# Amblyceps caecutiens

Amblyceps caecutiens és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 40-41.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Bago (Myanmar).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blyth E., 1858. Report of Curator, Zoological Department, for May, 1858. J. Asiatic Soc. Bengal v. 27 (núm. 3). 267-290.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Blyth, E., 1858. Report of Curator, Zoological Department, for May, 1858. J. Asiatic Soc. Bengal v. 27 (núm. 3): 267-290.
* ↑ «Amblyceps caecutiens». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, H. H. i M. Kottelat, 2000: A review of the genus Amblyceps (Osteichthyes: Amblycipitidae) in Indochina, with descriptions of five new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 4): 335-348.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bruce Beutler

Bruce Alan Beutler (nascut el 29 de desembre de 1957) és un immunòleg i geneticista dels Estats Units. Junt amb Jules A. Hoffmann, van rebre la meitat del Premi Nobel de Medicina o Fisiologia el 2011, pels "seus descobriments respecte a l'activació de la immunitat innata" (l'altra meitat del Premi Nobel la va rebre Ralph M. Steinman pels "seus descobriments de les cèl·lules dendrítiques i el seu paper en la immunitat adaptativa").
Beutler actualment és Director del Center for the Genetics of Host Defense a la Universitat de Texas Southwestern Medical Center a Dallas, Texas i Professor Adjunt a The Scripps Research Institute, a La Jolla, Califòrnia.

## Contribucions científiques

Beutler és ben conegut pels seus estudis moleculars i genètics, que van ser pioners, sobre la inflamació i la immunitata innata. Les molècules que va estudiar es van usar més tard en la droga Etanercept per al tractament de l'artritis reumatoide, la malaltia de Crohn i altres formes d'inflamació.
En el curs de la seva obra, Beutler i els seus companys van identificar gens requerits per altres processos biològics importants, incloent la regulació de l'absorció del ferro i el desenvolupament dels embrions,

## Referències

* ↑ http://www.jinfo.org/Nobels_Medicine.html.
* ↑ Nobel Foundation (3 octubre 2011). "Nobel Prize in Physiology or Medicine 2011". Nota de premsa.
* ↑ Genealogy of the Beutler family
* ↑ Beutler, B., et al. Identity of tumour necrosis factor and the macrophage-secreted factor cachectin. Nature 316(6028):552-4, 1985
* ↑ Smyth, I; Du, X.; Taylor, M. ... [et al.] «The extracellular matrix gene Frem1 is essential for the normal adhesion of the embryonic epidermis». Proc Natl Acad Sci U S A., vol 101, núm. 37, 2004, pàg. 13560-13565. DOI: 10.1073/pnas.0402760101. PMC: 2567147. PMID: 518794.

## Enllaços externs

* Scientific Publications – All publications of articles by Bruce A. Beutler listed in PubMed.
* How we sense microbes: Genetic dissection of innate immunity in insects and mammals – Brief review of recent work, written with Jules A. Hoffmann.
# Observatori George Bishop

L'Observatori George Bishop va ser un observatori astronòmic construït l'any 1836 per l'astrònom George Bishop prop de la seva residència a la South Villa de Regent's Park, Londres. Estava equipat amb un refractor Dollond de 180mm. Se li va assignar el número 969 a la llista d'observatoris de la Unió Astronòmica Internacional.
El reverend William Rutter Dawes va dur a terme en aquest observatori les seves notables investigacions d'estrelles dobles des de 1839 a 1844; John Russell Hind va començar allà la seva trajectòria a l'octubre de l'any següent. Des que la detecció de Karl Ludwig Hencke de (5) Astraea el 8 de desembre de 1845 mostrés la perspectiva d'èxit en la recerca de nous planetes, els recursos de l'observatori es van dirigir cap a aquesta direcció, amb resultats excel·lents. Entre 1847 i 1854 Hind va descobrir 10 asteroides a l'observatori, i Albert Marth un. Altres astrònoms notables que van usar l'observatori van ser Eduard Vogel, Charles George Talmage i Norman Robert Pogson.
L'observatori va tancar amb la mort de Bishop l'any 1861, i en 1863 els instruments i la volta van ser traslladats a la residència de George Bishop júnior a Meadowbank, Twickenham, on va ser construït un nou observatori que va seguir el mateix sistema de treball fins al seu tancament l'any 1877. Actualment, al lloc de l'observatori George Bishop es troba el Regent's University London.

## Asteroides descoberts

Els següents asteroides foren descoberts des de l'Observatori George Bishop:
* (7) Iris, el 13 d'agost de 1847 per John Russell Hind
* (8) Flora, el 18 d'octubre de 1847 per John Russell Hind
* (12) Victoria, el 13 de setembre de 1850 per John Russell Hind
* (14) Irene, el 19 de maig de 1851 per John Russell Hind
* (18) Melpòmene, el 24 de juny de 1852 per John Russell Hind
* (19) Fortuna, el 22 d'agost de 1852 per John Russell Hind
* (22) Cal·líope, el 16 de novembre de 1852 per John Russell Hind
* (23) Talia, el 15 de desembre de 1852 per John Russell Hind
* (27) Euterpe, el 8 de novembre de 1853 per John Russell Hind
* (29) Amphitrite, l'1 de març de 1854 per Albert Marth
* (30) Urania, el 22 de juliol de 1854 per John Russell Hind

## Referències

* Clarke, Agnes Mary. Smith, Elder & Co.. Dictionary of National Biography (en anglès), 1885-1900.
# Hexafluoropropilè

L'hexafluoropropilè és un compost químic amb la fórmula C₃F₆. És un alquè fluorocarbonat en el qual tots els àtoms d'hidrogen del propilè estan substituïts àtoms de fluor. Es fa servir com intermedi químic.

## Referències

* ↑ Lehmler, HJ «Synthesis of environmentally relevant fluorinated surfactants—a review». Chemosphere, 58, 11, març 2005, pàg. 1471–96. DOI: 10.1016/j.chemosphere.2004.11.078. PMC: 2587313. PMID: 15694468.
# Observatori McDonald

L'Observatori McDonald és un observatori astronòmic situat prop de la comunitat no incorporada de Fort Davis en Jeff Davis County, Texas, al sud dels Estats Units. La instal·lació està situada a la Muntanya Locke a les Muntanyes Davis de l'oest de Texas, amb instal·lacions addicionals a la Muntanya Fowlkes, aproximadament 1,3 quilòmetres al nord-est. El lloc és propietat de la Universitat de Texas a Austin.
L'observatori produeix StarDate, un programa diari de ràdio sindicat que consisteix en segments curts relacionats amb l'astronomia que s'emet a molts afiliats Radio Pública Nacional. L'observatori també produeix un programa similar, Univers, en castellà.

## Referències

* ↑ «desembre 2020 Plana web» (en anglés).
* ↑ Evans, David S.; Mulholland Big and Bright: A History of the McDonald Observatory (en anglès). University of Texas Press, 13 de septembre de 2013. ISBN 9780292759008.
* ↑ Observatory, McDonald. Contributions from the Mcdonald Observatory, Fort Davis, Texas (en anglès), 1 gener 1955.
# Amblyceps platycephalus

Amblyceps platycephalus és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.
Els adults poden atènyer 6 cm de longitud total. Tenen 41 vèrtebres. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical que viu a la conca del riu Salween a Tailàndia.

## Referències

* ↑ Ng, H. H. i M. Kottelat, 2000: A review of the genus Amblyceps (Osteichthyes: Amblycipitidae) in Indochina, with descriptions of five new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 4): 335-348.
* 1 2 Capuli, Estelita Emily. «Amblyceps platycephalus Ng & Kottelat, 2000». FishBase.

## Bibliografia

* Ferraris, Carl J. Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes:Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types (en anglès). Auckland, N.Z.: Magnolia Press, 2007. ISBN 978-1-86977-058-7.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
# Edifici Banca Catalana

L'Edifici Banca Catalana està situat a l'avinguda Diagonal cantonada amb la Gran Via de Carles III de Barcelona i està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Va ser projectat el 1979 pels arquitectes Enric Tous i Josep Maria Fargas com a seu del Banc Industrial de Catalunya, després Banca Catalana i Banco Bilbao Vizcaya Argentaria. El 2001 va ser adquirit pel Grupo Planeta.
El 2018 va ser adquirit pel fons voltor Blackstone, que el va reformar i el va rebatejar com a D Garden 662.

## Descripció

Consisteix en tres torres de plantes octogonales i orgàniques recobertes totalment de vegetació que penja de jardineres contínues. El més sorprenent d'aquest edifici és el disseny de l'enjardinament vertical, obra de Jordi Aguilà amb un complex sistema d'irrigació. Els tres mòduls s'uneixen en forma de triangle amb un edifici també octogonal més baix precedint l'entrada.
L'obra va tenir un gran impacte per la seva situació i per les dimensions del projecte entre els barcelonins i va trencar fortament amb l'arquitectura dominant d'aquell moment.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici Banca Catalana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Planeta compra la sede del BBVA en Diagonal por 16.000 millones para ubicar su sede central». El País, 01-12-2001-12-01.
* ↑ «Edifici Banca Catalana (D Garden 662)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Vegeu també

* Can Feu (Barcelona)
* Torres La Caixa

## Enllaços externs

* «Edifici Banca Catalana (D Garden 662)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Hexan-1-ol

L'hexan-1-ol (abans anomenat 1-hexanol) és un compost orgànic del grup dels alcohols constituït per una cadena lineal de sis àtoms de carboni amb el grup hidroxil ${\ce {-OH}}$ enllaçat al primer. La seva fórmula molecular és ${\ce {C6H14O}}$.

## Propietats

A temperatura ambient és un líquid incolor amb olor agradable. La seva densitat és de 0,8153 g/cm³ a 25 °C, el seu punt de fusió –44,6 °C i el d'ebullició 157 °C. El seu punt d'inflamabilitat és de 63 °C i la temperatura d'ignició 290 °C. És soluble en aigua (5,9 g/l) i soluble en etanol, cloroform i acetona. La seva pressió de vapor és de 0,928 mm Hg a 25 °C.
S'ha aïllat en la mel obtinguda de les flors de lavanda.

## Aplicacions

S'utilitza com a dissolvent, com a material bàsic per a la indústria del perfum, i per a la producció de plastificants (en aquest cas normalment com a barreja amb alcohols amb un nombre de carbonis més elevat).

## Referències

* 1 2 PubChem. «1-Hexanol» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2019].
* ↑ Eicosanoids and related compounds in plants and animals. ISBN 978-1-4008-7311-1.
# Percy Ludwick

Percy "Persy" Ludwick (Regne Unit, 1908 - Moscou, 25 de setembre de 2001) fou un enginyer rus-britànic, que desenvolupà la seva activitat a les Brigades Internacionals en defensa de la legalitat republicana en la Guerra Civil Espanyola i en la Segona Guerra Mundial.
Nascut a Anglaterra de jueus russos exiliats al Regne Unit després del fracàs de la revolució de 1905, el seu pare va morir pres en Polònia durant la Primera Guerra Mundial. La família va tornar a Rússia, ja com Unió Soviètica, en 1921 i Percy es va formar com a enginyer. En 1937 es va incorporar a les Brigades Internacionals en Espanya tenint com a primera destinació el batalló Britànic, si bé la seva formació acadèmica va motivar el seu trasllat a la XV Brigada com a cap d'enginyers. Va participar durant tota la guerra fins a la sortida de les Brigades el 1938. Va ser el dissenyador i supervisor del monòlit en honor dels trenta-set brigadistes morts en combat en la serra de Pàndols durant la batalla de l'Ebre. En la Segona Guerra Mundial, al costat de la seva esposa, va servir en l'Exèrcit Roig en la rereguarda a Moscou.

## Referències

* ↑ Percy Ludwick (1908-2001), Arxius de la Brigada Abraham Lincoln.
* ↑ Persy Ludwick, brigadista, El País, 27 de setembre de 2001, consultat el 7 de juny de 2011.
# Amblyeleotris biguttata

Amblyeleotris biguttata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Salomó i Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. 2004. Five new shrimp gobies of the genus Amblyeleotris from islands of Oceania. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 8 (núm. 2): 61-78.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Albat

Un albat (del llatí albatus, blanc) és una criatura morta abans d'arribar a tenir ús de raó, per la qual cosa es creia que no tenia la marca del pecat original.
Era molt estesa la creença que els albats protegien com a esperits benèfics els membres de la família a la qual pertanyien. Com a conseqüència, i durant els primers segles de l'edat mitjana, era habitual el costum d'enterrar-los al subsòl de la llar o al davant de la casa, per tal que l'esperit de l'infant no inquietés i continués protegint els vius.
Aquest costum ancestral, documentat en jaciments ibèrics, va perdurar fins i tot després de la implantació del cristianisme. Se'n troben alguns exemples al Berguedà (Castellot de Viver) i al poblat de Sant Miquel de la Vall, a la conca de Tremp, datables entre els segles ix i xii.
Durant l'edat mitjana trobem també enterraments d'albats prop dels presbiteris de les esglésies, i en la majoria dels casos eren venerats com a relíquies.
Els albats formaven part d'un tipus de procés judicial medieval anomenat ordalia o "judici de Déu", anomenat així perquè consistia a deixar la resolució del litigis a la saviesa divina, considerada superior a la humana. Una de les proves que es feia servir anomenada per albatum consistia a submergir dos infants en aigua, un representant a cada banda; el que s'enfonsés perdia el plet, i si no se n'enfonsava cap dels dos, o tots dos, les propietats disputades es dividien.
En els registres parroquials durant els segles XVII a XIX molt sovint s'identifica de manera diferent la mort d'una persona tot diferenciant entre albat i cos/òbit.
Actualment, en algunes comarques valencianes perviu la tradició de la Dansa de l'Albat en què amb cançons de joia i alegria es narra l'ascensió d'un àngel al cel.

## Referències

* ↑ CANYELLAS i VILAR, Núria. La marca del Penedès: Avenç de la frontera i repoblació al Baix Penedès. Problemes Jurisdiccionals als segles xi i xii, Miscel·lània penedesenca, Any: 1990 Vol.: 14

## Vegeu també

* Lar

## Bibliografia

* Sadurní i Puigbò, Núria: Diccionari de l'any 1000 a Catalunya. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 280. Barcelona, octubre del 1999. ISBN 84-297-4607-2, planes 15-16.
# Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah ibn Alí ar-Ruixatí

Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah ibn Alí ibn Abd-Al·lah ibn Alí ibn Khàlaf ibn Àhmad ibn Úmar al-Lakhmí al-Marí al-Andalussí ar-Ruixatí o, més senzillament, Ar-Ruixatí (en àrab ar-Ruxāṭī) fou un historiador andalusí nascut a Oriola el 1074. La família va anar de jove a Almeria, on va estudiar. Va ensenyar també a la ciutat i fou testimoni de la conquesta almoràvit el 1091. El 1147 va morir a mans dels cristians quan van conquerir Almeria. La seva obra principal és el Iqtibàs.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "(al-)Rushāṭī".