OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Râmnicu Vâlcea

El municipi de Râmnicu Vâlcea és la capital i la ciutat més gran del districte de Vâlcea, Oltènia. Té una població de 107.726 habitants (cens de 2002) i compta amb un important conjunt ferroviari.

## Geografia

Râmnicu Vâlcea està situat prop del centre del país. La ciutat està creuada per 2 carreteres nacionals (DN7 i DN62) i una carretera europea (I81). Es troba en la riba dreta del riu Òlt, a una altitud de 240-260 metres.

## Demografia

Al cens de 2002 la població de la ciutat era de 107.736 habitants, dels quals 98,35% romanesos, 1,23% gitanos, i menys del 1% d'altres ètnies. El 98,67% dels ciutadans són ortodoxos romanesos.

## Esports

El municipi compta amb un equip molt reconegut d'handbol femení —Handbal Oltchim Râmnicu Vâlcea— que ha guanyat, des de 1989, 15 premis nacionals, la Copa de Romania 13 vegades. A nivell mundial va guanyar 2 copes IHF i la Supercopa d'Europa en 1984. També a la ciutat hi ha dos equips de futbol masculí: Club Sportiv Municipal i Club Spoertiv Oltchim, i dos equips de bàsquet, un de masculí i un altre femení.

## Història

L'àrea fou habitada pels dacis i colonitzada pels romans sent el lloc d'un castrum. A l'edat Mitjana es va construir una fortalesa. La població és esmentada per primer cop sota el príncep Mircea cel Bătrân, amb el nom de "Ciutat principesca de Râmnic" (4 de setembre de 1388), i confirmada com a seu del comtat de Valcea en la mateixa època (8 de gener de 1392).
El segell de la ciutat data de 1505. Cetăţuia, la fortalesa, va servir com a residència dels bans (governadors) d'Oltènia i des de 1504, dels bisbes ortodoxos de la diòcesi de Râmnic; el 1543 el príncep Radu de la Afumaţi fou mort a Cetăţuia en una conspiració de boiars. Durant el govern de Mateu Basarab i Constantí Brâncoveanu, va esdevenir un centre cultural important.
Fou aquí on el primer molí de paper i la primera impremta a Romania es van construir. Valcea fou greument damnada durant la conquesta d'Oltènia pels Habsburg entre 1718 i 1739, i després d'això va quedar reduïda altre cop a una simple fortalesa.
Durant la revolució valaca el 29 de juliol de 1848 l'himne nacional de Romania (Deşteaptă-te, române!) amb lletra de Andrei Mureşanu i música d'Anton Pann (una casa museu als quals és al centre de la ciutat) fou cantat per primer cop a Râmnicu Vâlcea. Gheorghe Magheru va reunir les seves forces militars a Râureni, avui part de la ciutat, en un intent de fer front a les forces contrarevolucionàries de l'Imperi Rus i l'Imperi Otomà.
En els anys 1980 la ciutat fou completament reconstruïda en un estil combinat entre realisme socialista i arquitectura local vernacular. Ramnia Valcea fou el centre d'un eclipsi total de Sol l'11 d'agost de 1999.

## Llocs turístics

* Filharmònica Ion Dumitrescu
* Museu d'Arts Casa Semian
* Museu d'Història
* Museu del llogaret de Vâlcea
* El parc Zăvoi
* El jardí zoològic
* Les piscines Ostroveni amb aigües dolces i salades
* Teatre Municipal Ariel
* Teatre Anton Pann
* Biblioteca Antim Ivireanu

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Comunitatea romà-catolică din Râmnicu Vâlcea
* România în imagini - Oraşul Râmnicu Vâlcea Arxivat 2009-02-16 a Wayback Machine.
# Aratinga de cap turquesa

L'aratinga de cap turquesa (Aratinga weddellii) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos i sabanes des del sud-est de Colòmbia, cap al sud, a través de l'est de l'Equador, del Perú i del Brasil fins al nord de Bolívia.
# Ocnele Mari

Ocnele Mari és una ciutat situada al comtat de Vâlcea, a Oltènia (Romania). La ciutat administra vuit pobles: Buda, Cosota, Făcăi, Gura Suhașului, Lunca, Ocnița, Slătioarele i Țeica.
La ciutat està situada a la part central del comtat, a una distància de 12 km de la seu del comtat, Râmnicu Vâlcea, que limita a l'est i al sud. Ocnele Mari també fa frontera amb diverses comunes: Mihăești al sud, Bunești a l'oest i Păușești-Măglași i Vlădești al nord.
# Aratinga jandaia

L'aratinga jandaia (Aratinga jandaya) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos i palmerars del nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ Aratinga jandaia a CERCATERM Rev.06/05/2012
# Araçarí cresp

L'araçarí cresp (Pteroglossus beauharnaesii) és una espècie d'ocell de la família dels ramfàstids (Ramphastidae) que habita la selva humida de l'est del Perú, nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.
# Arbre aloe

L'Arbre aloe, (Aloe dichotoma) també conegut amb el nom local de Kokerboom en afrikaans i Choje pels san, és una espècie d'aloe indígena del sud d'Àfrica, específicament de la regió del Cap i Namíbia. Aquesta espècie es va traslladar al gènere Aloidendron com a Aloidendron dichotomum el 2013.
Es tracta d'una de les 10 espècies més amenaçades pel canvi climàtic.
L'ús tradicional per part dels boiximans (san) era per a fer el carcaix per portar les fletxes i d'això en deriva el nom en anglès Quiver tree o en afrikaans Kokerboom que es tradueix per arbre de buirac.
Aloe dichotoma es cultiva al sud-oest dels Estats Units per a jardineria. És una planta de creixement molt lent i, per tant, cara.

## Galeria fotogràfica

* Arbres d'aloe en hiverncle
* Aloe dichotoma florit
* Arbres d'aloe al sud de Namíbia

## Referències

* ↑ «Aloidendron dichotomum (Masson) Klopper & Gideon F.Sm.» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Grace, Olwen M., et al. «A revised generic classification for Aloe (Xanthorrhoeaceae subfam. Asphodeloideae)». Phytotaxa, 2013, pàg. 7-14. DOI: https://doi.org/10.11646/phytotaxa.76.1.2.
* ↑ IUCN «Aloidendron dichotomum: Foden, W., Raimondo, D., Eastment, C., Grey, K.-A., Geldenhuys, C., Van Wyk, P.C.V., Jürgens, N., Hoffman, M.T., Swart, E., Midgley, G.F. & Guo, D.:» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2022, 08-04-2022. DOI: 10.2305/iucn.uk.2022-1.rlts.t140661836a140666503.en.
* ↑ Chaboo, Caroline S (et al). «Beetle and plant arrow poisons of the San people of southern Africa». A: Toxicology in Antiquity.. Academic Press, 2019, p. 11-71.
* ↑ Logie., AC «Preliminary notes on some bushman arrows, from south-west Africa.». South African Journal of Science, 1935, pàg. 553-559..

## Enllaços externs

* Descripció a Desert-tropicals.com Arxivat 2017-05-10 a Wayback Machine.
* Descripció a Plantzafrica.com Arxivat 2020-08-25 a Wayback Machine.
# Arbre de fulla de curri

L'arbre de fulla de curri (Murraya koenigii) és un arbre tropical o subtropical de la família Rutaceae, originari del subcontinent indi. Aquest arbre dona la «fulla de curri» (karivepallai en tàmil i karipatta en malaiàlam).

## Morfologia

És un arbre menut de 4 a 6 m d'alt, les fulles són pinnades, amb 11-21 folíols cadascun de 2 a 4 cm de llarg i 1 a 2 cm d'ample. Les fulles són molt aromàtiques. Les flors són blanques i menudes. El fruit és una baia negra comestible, però les llavors són verinoses.

## Usos

Les fulles són molt apreciades al sud de l'Índia i Sri Lanka. S'utilitzen en curris al moment de fregir la ceba picada, en la primera fase de la preparació. També es fan servir com a ingredient d'altres plats, com thoran, vada, rasam i kadhi. Cal utilitzar les fulles fresques, car les fulles assecades perden molt gust. No es guarden bé a la nevera i toleren malament la congelació.
També s'usen les fulles de l'arbre de fulla de curri com a medicament en la medicina ayurvèdica. Tenen propietats antidiabètiques, antioxidants, antimicrobials, antiinflamatòries, protectores del fetge i antihipercolesteròliques, entre d'altres.

## Galeria

* Uggani bajji: esmorzar típic de Rayalasima d'arròs amb bunyols. L'arròs està fregit amb fulla de curri.
* Les flors són blanques i fragants.
* Fruits madurs i encara verds.
* Arbre de fulla de curri a Jalpaiguri, estat de Bengala Occidental, Índia.

## Referències

* ↑ «Arbre de fulla de curri». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Arulselvan P, Senthilkumar GP, Sathish Kumar D, Subramanian S «Anti-diabetic effect of Murraya koenigii leaves on streptozotocin induced diabetic rats». Pharmazie, 61, 10, Oct 2006, pàg. 874–7. PMID: 17069429.
* ↑ Arulselvan P, Subramanian SP «Beneficial effects of Murraya koenigii leaves on antioxidant defense system and ultra structural changes of pancreatic beta-cells in experimental diabetes in rats». Chem Biol Interact., 165, 2, Jan 2007, pàg. 155-64. DOI: 10.1016/j.cbi.2006.10.014. PMID: 17188670.

## Enllaços externs

* Plant Cultures: botànica, història i usos de la fulla de la planta del curri Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Pagis herbals de Gernot Katzer sobre fulles del curri Arxivat 2010-11-30 a Wayback Machine. (anglès)
# Arbreda de Can Frigola

L'arbreda de Can Frigola és un indret del municipi de Fontcoberta a la comarca catalana del Pla de l'Estany. Es troba a uns 155 m d'altitud, al sud de Fontcoberta, a la confluència de la riera de Caganell i la riera de la Farga.

## Referències

* «Arbreda de Can Frigola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Arc Hel·lènic

L'Arc Hel·lènic o Arc Egeu és una característica tectònica arcuada del Mar Mediterrani oriental relacionada amb la subducció de la Placa Africana per sota de la Placa del Mar Egeu. Consta d'una fossa oceànica, la Fossa Hel·lènica, en el seu costat exterior; dos arcs un d'ells, exterior, no volcànic i l'altre, interior, que és volcànic, l'Arc Volcànic del Sud de l'Egeu; i un mar marginal en el seu costat interior.
L'Arc Hel·lènic s'estén des de les Illes Jòniques a l'oest fins a l'est de l'illa de Rodes on es troba amb l'Arc de Xipre.

## Sismicitat

L'Arc Hel·lènic és una de les zones amb més sismicitat activa d'Euràsia occidental. Regularment ha estat escenari de terratrèmols de nivell 7 en l'escala de Richter i de nivell 8 o més com els terratrèmols de Creta de l'any 365 i de l'any 1303.

## Referències

* ↑ Papadopoulos, G. A.; Ganas; Karastathis; Ganas, A. & Karastathis, V. «Seismicity Properties as a Marker of the Active Plate Convergence in the western Hellenic Arc». American Geophysical Union, Fall Meeting Abstracts, 53, 2004, pàg. 0483. Bibcode: 2004AGUFM.T53B0483P.
* ↑ USGS. «Tectonic Summary of Greece», 29-03-2010. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2014. [Consulta: 26 juliol 2010].
# Arc de pas al camí de la Circumvalació

L'Arc de pas al camí de la Circumvalació és una obra de Riudovelles, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un arc de pas situat entre una casa i un corral, els quals es comuniquen entre si. Per sota d'aquest arc neix i passa un camí rural de circumval·lació del poble de Riudovelles.

## Descripció

És una arcada de mig punt, lleugerament rebaixada. Està formada per petites totxanes, unides entre si, fins a formar una autèntica arcada d'amplada considerable. Per sobre d'aquesta es forma un mur de pedra, lleugerament arrebossat, de poca alçada, i de la mateixa amplada que l'arcada, el qual comunica una paret amb l'altra.
Aquest pas està cobert per una teuleria àrab, lleugerament inclinada, per desviar l'aigua de la pluja. Potser, anteriorment, havia comunicat una estança amb l'altra mitjançant un passadís interior.

## Referències

* 1 2 3 «Arc de pas al camí de la Circumvalació». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Arc i passadís de l'antiga Sagrera

L'Arc i passadís de l'antiga Sagrera és una obra de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Passadís situat al costat de la casa de la vila, té 9 metres de llarg per 3 d' amplada. Conforma una volta d'arc rebaixat de totxana vista, sustentat per dues grans pedres, una ampliació de l'actual casa de la vila.

## Història

Dit passadís, forma part i n' és l' únic de l'antiga sagrera de Seva.

## Referències

* 1 2 3 «Arc i passadís de l'antiga Sagrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Arcada

Una arcada es una sèrie d'arcs adossats a una construcció, que tenen una funció estructural i decorativa i que es pot disposar en un sol ordre o en diversos ordres superposats.
El seu origen es remunta a l'antic Egipte, tot i que, el major desenvolupament es va donar a l'arquitectura romana en la construcció de ponts i aqüeductes. La disposició del conjunt d'arcs pot ser en línia, en forma de cercle o de semicercle i habitualment es recolza en columnes i pilars, tot i que també es troba sobre pilastres, especialment en ponts.
Els diferents tipus d'arcades són:
* L'arcada tradicional
* Les arcades falses o cegues, que son aquelles que tenen la llum dels arcs tapiada.
* L'arcada fingida o figurada correspon a una arcada simulada.
* L'arcuació és un conjunt d'arcades falses o decoratives.
* L'arcada entrellaçada, que esta composta per arcs, normalment cecs, que reposen en suports alterns i se superposen als punts d'encreuament.

## Referències

* 1 2 3 4 de la Plaza Escudero, Lorenzo. Diccionario visual de términos arquitectónicos (en castellà). 2a edició. Madrid: Ediciones Cátedra, 2009, p. 60. ISBN 9788437625065.
* ↑ Ching, Francis D.K.. Diccionario visual de arquitectura (en castellà). Barcelona: Gustavo Gili, S.A., 2005, p. 174. ISBN 9788425220203.
# Arcologia

L'arcologia és un concepte de l'arquitecte Paolo Soleri que en descriu una teoria, fent trobar-se l'arquitectura i l'ecologia per a la disposició de les ciutats modernes. Aquest sistema intenta arribar a una aliança harmoniosa de l'arquitectura i de l'ecologia a ciutats on la utilització de la tercera dimensió (vertical) assoleix una eficàcia màxima, sobretot maximitzant la superfície de les terrasses i dels jardins exposats al sol creant teulades vegetals, per exemple. Segons el seu autor, el desenvolupament de ciutat en alçada reduiria la seva superfície a un 2% de la superfície de les ciutats actuals. L'arcologia es centra en proposar alternatives als fenòmens de consum excessiu, pol·lució, i de malbaratament energètic proposant un estil de vida més eficaç i intel·ligent.

## En la ficció

El concepte d'arcologia ha estat reprès en obres de ciència-ficció, sobretot de la literatura ciberpunk. Es tracta d'un edifici monolític (per exemple una enorme torre) completament autònom, és a dir on s'ha recreat una ecologia interna amb agricultura i cicles de l'aigua, de l'aire... La literatura ciberpunk, tanmateix, dona menys importància al pensament ecològic, ecosistèmic, que pas la immensitat i el domini del que continua sent el símbol de l'omnipotència i de la congestió urbana. La idea s'acosta a les concepcions d'edificis bioclimàtics.
El recull The World inside de Robert Silverberg descriu el que podria ser la vida en arcologies, (torres d'1 km d'alçada) amb el límit que aquestes torres no són completament autònomes.
A la novel·la Hiperió de Dan Simmons, es fa referència a les arcologies (extret: "... preferim anar, amb els nostres amics, a les arcologies de lleure i d'estiueig o a les capses de nit del Retz... "). Igualment, a la novel·la Senyor K. i la Ciutat de Metall (autor: Laurent Kloetzer), l'acció es desenvolupa en una arcologia.
És possible construir arcologies en els vídeo jocs Sim City i Civilization IV, amb el mod Next War de l'expansió Beyond the sword.

## Vegeu també

* Arquitectura bioclimàtica
* Biotecnologia
* Earthship

## Referències

* ↑ Soleri, Paolo. The Bridge Between Matter & Spirit is Matter Becoming Spirit; The Arcology of Paolo Soleri. Garden City, N.Y.: Anchor Books, 1973, p. 46. ISBN 9780385023610.
* ↑ Cranz, Galen «Review of: Arcology: The City in the Image of Man. by Paolo Soleri». American Journal of Sociology, 77, 2, 1971, pàg. 377-379 [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Grierson, David «Arcology and Arcosanti: Towards a Sustainable Built Environment». Electronic Green Journal, 1, 18, 2003. DOI: 10.5070/G311810506.

## Enllaços externs

* Una web per saber-ne més de Paolo Soleri i el seu projecte de ciutat Arxivat 2010-03-10 a Wayback Machine.
* Arcology.com
# Ardit

L'ardit fou la moneda catalana de poc valor més habitual dels segles xvii i xviii. A l'anvers dels ardits hi figuren les lletres A-R, i era un tipus de moneda de billó. En realitat ardit era la forma catalana d'anomenar les hardi (francès), que eren diversos tipus de monedes que circulaven per Aquitània des del segle xiv. Durant els segles xvii i xviii fou la moneda de billó més normal a Catalunya, i es va continuar encunyant també durant el regnat dels Borbons. Ho eren tant que fins i tot van provocar el sorgiment d'una unitat de compte: el ral d'ardits, que equivalia a 24 diners i es va utilitzar fins al segle xix.

## Encunyacions catalanes

* Ardits de Felip II
* Reversos
Al Principat de Catalunya es va utilitzar aquest mateix nom des de principis del segle xvi per a la moneda de dobler (equivalent a dos diners) que va començar a encunyar Ferran II el Catòlic. Però fou al segle xvii quan assoliria la seva importància en tornar a ser encunyat per la seca de Barcelona des del 1612. A partir de llavors es bateren els ardits a molinet amb un 6% de plata que substituïren completament les emissions locals purament d'aram. Més tard, ja cap al final de la Guerra dels Segadors, una emissió massiva de sisens d'aram es va reconvertir en ardits de molt baixa llei amb només un 1% de plata, els quals no van trigar a caure al valor d'un sol diner. I encara uns anys després, durant la Guerra de Successió es van encunyar ardits un altre cop donant-los el valor de dos diners.
De manera puntual també es van encunyar ardits a Puigcerdà en algun moment del segle xvi, a Perpinyà el 1611 i en algun altre lloc.
Tot i la imposició del sistema polític de la Nova Planta després del 1714, el seu arrelament social feu que es mantingués malgrat els nombrosos canvis sistèmics del nou règim borbònic: Es van encunyar nous ardits entre el 1754 i el 1756, però des de la seca de Segòvia, ja que la de Barcelona havia estat tancada.
Durant la Guerra del Francès (1808-1814) els vells ardits foren utilitzats per encunyar els nous xavos, i els segovians serviren per encunyar els nous quartos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 57; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6

## Enllaços externs

* Ferran VI, ardit de Segòvia Arxivat 2008-12-18 a Wayback Machine. al MNAC
Viccionari
# Băile Olănești

Băile Olănești és una ciutat situada al comtat de Vâlcea (Romania). La ciutat administra vuit pobles: Cheia, Comanca, Gurguiata, Livadia, Mosoroasa, Olănești, Pietrișu i Tisa. Es troba a la regió històrica d'Oltènia.
Una part del parc nacional de Buila-Vânturarița es troba al territori de la ciutat.

## Història

La primera atestació documental d'Olnești data de 1527. Les aigües minerals d'Olnești s'esmenten per primera vegada en una carta de 1760 i s'anomenen aigües curatives. El 1873 les aigües minerals d'Olnești s'envien a l'exposició de Viena, obtenint la Medalla d'Or.

## Fills il·lustres

* Constantin Pîrvulescu
* Iulian Șerban

## Referències

* ↑ «Scurt istoric». [Consulta: 30 setembre 2021].
# Arenig Fach

L'Arenig Fach és una muntanya al sud d'Eryri, al nord de Gal·les. És un cim de la serralada d'Arenig i es troba al nord del cim principal, l'Arenig Fawr.
Es troba a prop de Llyn Celyn al costat de l'A4212 entre Trawsfynydd i Bala. Carnedd y Filiast i Foel Goch (Arenigs) es troben a l'est, mentre que Moel Llyfnant, Gallt y Daren i Arenig Fawr es troben al sud.
El cim en si es coneix com Carnedd Bachgen, que rep el nom de l'antic cairn, Carnedd y Bachgen (que es troba just al nord-est del cim), i és el punt més alt a l'extrem nord d'un ampli altiplà. Hi ha un vèrtex geodèsic i un cairn de refugi substancial. La muntanya s'aixeca des de l'erm de Migneint i sembla un "termoll" de bruc voluminós des de la majoria de direccions. Tanmateix, la seva cara nord-est té penya-segats escarpats amb un petit llac corrie, Llyn Arenig Fach, al fons. Es creu que l'última ocupació glacial d'aquest va tenir lloc durant el Dryas recent.

## Referències

* ↑ Nuttall, John & Anne (1999). The Mountains of England & Wales - Volume 1: Wales (2nd edition ed.). Milnthorpe, Cumbria: Cicerone. ISBN 1-85284-304-7.
* ↑ Loch Lomond Stadial glaciers in the Aran and Arenig Mountains, North Wales, Great Britain. Philip D. Hughes. Geological Journal, Volume 37 Issue 1, Pages 9 - 15. 2001.
# Argamassa

L'argamassa o morter de calç és una mena de morter que es fa servir com a material de construcció, compost per una barreja de calç, sorra i aigua. També s'anomena argamassa a la barreja de calç i grava que s'empra per a la construcció de murs.
L'argamassa per a les obres hidràuliques és una barreja de sorra i macada de mar batuda amb ciment. L'argamassa d'argila és una barreja de cinc parts d'argila i una d'aigua (en pes) que s'utilitza com a revestiment en certes obres hidràuliques. L'element que actua com a conglomerant d'aquesta barreja és la calç, que en assecar-se pren i adquireix una constitució molt dura, però menys que la del formigó.
Antigament va ser molt emprada com a morter per unir les pedres o maons en la construcció de murs i cases. Ja es feia servir des del neolític, per exemple a Çatal Höyük, a l'actual Turquia. La seva consistència és més elàstica que la dels morters de ciment, però és menys resistent, fet pel qual els antics romans progressivament varen substituir l'argamassa pel morter de ciment. Tot i això, per la seva elasticitat, l'argamassa té l'avantatge que es formen menys fàcilment esquerdes quan el terra o la paret es mou amb el pas del temps.

## Calç hidràulica

La calç hidràulica s'obté per la cocció de roca calcària amb una determinada porció d'argila. La calç hidràulica es va inventar a França el 1821 donat que en aquest país, i també a Bèlgica i Alemanya, les graveres de calç donaven una roca de mala qualitat amb molts silicats en comparació amb les graveres d'Espanya i Itàlia. Els francesos van aconseguir el seu ús massiu prohibint en les seves colònies, sobretot en les nord-africanes, l'ús de la calç aèria i obligant a usar la calç hidràulica.
Bàsicament la calç hidràulica es comporta en la construcció com un ciment portland blanc però amb pitjors resultats.
Dins les calçs hidràuliques hi ha les calçs hidràuliques naturals, que no tenen cap tipus d'additiu, com els ciments i tenen més resistència que una calç aèria les quals en la construcció han de portar additius putzolànics (ciment, escòria, etc.) per obtenir resistència. La resistència d'aquests tipus de calç la dona la combinació de sílici que es dona durant la cocció de la calç, mentre que en les calçs hidràuliques no naturals la resistència s'aconsegueix mitjançant l'addició d'elements putzolànics durant el procés per aconseguir que prengui.

## Vegeu també

* Emblanquinat
* Lliscat
* Estucat
* Enguixat
* Arrebossat (construcció)
* Tadelakt
* Estuc
* Lletada de calç
* Morter (construcció)

## Referències

* ↑ «Argamassa». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «argamassa». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ «Argamassa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.79. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 23 novembre 2014].
# Argila expandida

L'argila expandida és un material argilós, que té la facultat d'incorporar molècules d'aigua a l'interior de les làmines que formen la seva estructura cristal·lina. Aquest procés s'anomena hidratació. El fenomen provoca un augment de volum i planteja importants problemes a l'hora de fer-la servir per a la construcció d'edificis o carreteres, ja que el seu volum varia segons la quantitat d'aigua que conté, i per tant, depèn de les condicions climàtiques.

## Bibliografia

* Ciències de la Terra i del Medi Ambient 1. Castellnou Edicions, 2008. ISBN 978-84-9804-510-9.