OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Erythrina coralloides

L'Erythrina coralloides (rep el nom de colorín a Mèxic pel seu color roig) és una arbre de la família de les lleguminoses. És caducifoli i té flors roges. És nadiu d'Amèrica del Nord: Mèxic, Estats Units i Centreamèrica.

## Descripció

Arbre o arbust de fins a 10 m d'alçada; té les branques amb espines. Les fulles es divideixen en 3 folíols. Les flors són de color roig encés i formen uns plomalls vistosos. Les llavors són vermelles i molt cridaneres.

## Toxicitat

Les parts aèries de les espècies del gènere Erythrina poden contenir alcaloides, com ara l'eritralina i l'erisodina, la ingestió de les quals podria ser un risc per a la salut.
Té llavors molt tòxiques, conté eritroidina, un poderós paralitzant dels músculs; eritroresina (un emètic), coralina i àcid erítric. El seu extracte és un substitut del curare. Són llavors el·líptiques, brillants, de color roig corall, amb una línia que sobreïx longitudinal al dors, i un fil blanc, envoltat d'una vora negra. De l'anàlisi bioquímica se n'obté: 13,35% de sòlids i olis; 0,32% de resina soluble en èter; 13,47% de resina soluble en alcohol; 1,61% d'eritrococaloidina, alcaloide; 5,6% d'albúmina; 0,83% de goma; 1,55% de sucre; 0,42% d'àcid orgànic; 15,87% de midó; 7,15% d'humitat; i 39,15% de matèria inorgànica.

## Usos

És molt resistent a les sequeres; la seva fusta blanca s'utilitza per a taps, i en San Luis Potosí els artesans l'empren per a fer estatuetes, decoració i joieria.

## Taxonomia

Erythrina coralloides el descrigué Augustin Pyramus de Candolle en Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis 2: 413. 1825.

### Etimologia

Erythrina: nom genèric que prové del grec ερυθρoς (erythros) = "roig", en referència al color vermell intens de les flors d'algunes espècies representatives.
coralloides: epítet llatí que significa 'com el corall'.

### Sinonímia

* Corallodendron coralloides (DC.) Kuntze

## Referències

* ↑ European Food Safety Authority (EFSA) «Compendium of botanicals reported to contain naturally occuring substances of possible concern for human health when used in food and food supplements». EFSA Journal, 10, 5, 2012, pàg. 2663. DOI: 10.2903/j.efsa.2012.2663.
* ↑ «Erythrina coralloides». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ Gledhill, D. The Names of Plants. 4 edició. Cambridge University Press, 2008, p. 157. ISBN 9780521866453.
* ↑ En Epítetos Botánicos

## Bibliografia

* Maisch, John M. Matèria Medica of the New Mexican Pharmacopoeia - Part 5 American Journal of Pharmacy Vol. 57 # 9, sept 1885.
* Remington, Joseph P.; Wood, Horatio C. et alii. 1918. The Dispensatory of the USA, 20ª Ed.
* USDA, ARS, National Genetic Resources Program. GRIN. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. https://web.archive.org/web/20120918011047/http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/taxon.pl?403487 (5 mar 2008)

## Enllaços externs

* Fotos de Erythrina coralloides
* International Legume Database & Information Service: Erythrina coralloides
# Erística

L'erística és un mètode d'ensenyament dialògic usat per alguns filòsofs basat en la controvèrsia. No es tracta de descobrir la veritat, sinó de mostrar les incongruències lògiques de l'interlocutor per vèncer en el debat. Va sorgir entre els sofistes i va ser criticada fortament per Plató, el qual considerava que ajudava al plaer de la discussió per la discussió i que no buscava ni il·luminar l'oponent ni arribar a una conclusió sobre un problema real.

## Referències

* ↑ Rankin (1983), pp. 233-237
* ↑ Volpi (2010), p. 97.

## Bibliografia

* Rankin, H. D.. Sophists, socratics and cynics, 1983.
* Schopenhauer, Arthur. «Schopenhauer y la dialéctica». A: El arte de tener razón: Expuesto en 38 estratagemas. 2ª ed., 1ª reimp.. Madrid: Alianza, 2010, p. 83-85. ISBN 9788420674100.

## Vegeu també

* Dialèctica
# Escola de Montserrat

L'Escola de Montserrat, o Escola montserratina, fou una escola de música sorgida entorn del monestir de Montserrat. Amb mestres de capella que es mantenien al dia de les tendències del temps, va marcar l'estil de la composició religiosa arreu del país. Vinculada a l'Escolania, és l'escola de música més important de Catalunya i una de les més representatives d'Europa per la seva tradició, identificació i singularitat. Se'n té constància a partir del segle xiii, això la fa una de les escoles de música més antigues d'Europa que encara funcioni.
La presència del cant en el culte és tan antiga com el monestir. Seguint els costums de cada època, els cants anaven acompanyats d'instruments, pocs i simples als segles xiv i xv, i amb una orquestra ben formada als segles xvii i xix. Per tocar els instruments s'havien de formar i tenir bons professors. Els més avançats seguien l'aprenentatge fins a la composició. En deixar l'escolania, amb la seva preparació musical, podien exercir d'organistes, directors i instrumentistes a les esglésies, catedrals o orquestres, i dedicar-se també a la composició.

## Referències

* ↑ Cortada, Maria Lluïsa. Anselm Viola: Compositor, Pedagog, Monjo de Montserrat (1738-1798). L'Abadia de Montserrat, 1998. ISBN 9788478269969.
* ↑ Pàgina de l'Escolania
* ↑ «Escola de Montserrat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Segarra, Ireneu. Quaranta-cinc anys de director de l'Escolania de Montserrat (1950-1951, 1953-1997): memòries personals. L'Abadia de Montserrat, 2000. ISBN 9788484151791.
* ↑ Albareda, Anselm Maria. Història de Montserrat. L'Abadia de Montserrat, 2005. ISBN 97884841576259.
# IPhone 6 Plus

L'IPhone 6 Plus és un smartphone amb iOS 8 dissenyat i fabricat per Apple Inc llançat durant un esdeveniment de premsa el 9 de setembre de 2014. El dispositiu, juntament amb l'iPhone 6, serveix com un successor de l'iPhone 5S. Amb una pantalla de 5,5 polzades, l'iPhone 6 Plus marca el primer increment important en la mida de pantalla física per a la línia d'iPhone des de la pantalla més alta de l'iPhone 5.

## Especificacions

Les aplicacions seran capaços d'aprofitar l'augment de mida de la pantalla per mostrar més informació en pantalla; per exemple, l'aplicació de correu electrònic utilitza un disseny de doble panell similar a la seva versió de l'iPad, quan el dispositiu està en mode horitzontal, mostra imatges del contacte a l'aplicació de missatges. Aquestes funcions només estan disponibles a l'iPhone 6 Plus. Es va afegir un gest d'accessibilitat; doble toc en el botó Inici llisqui la meitat superior del contingut de la pantalla cap avall de manera que els usuaris no hauran d'arribar fins al final a la part superior de la pantalla per, per exemple, toca un botó "back" a la cantonada superior esquerra. L'accessibilitat està disponible en l'iPhone 6 Plus i iPhone 6. A més, l'iPhone 6 Plus inclou estabilització òptica d'imatge, mentre que l'iPhone 6 només té estabilització d'imatge digital.

## Referències

* ↑ «iPhone 6 Plus característiques i especificacions oficials». Arxivat de l'original el 2014-09-14.
# Escola de Pallerols de Rialb

L'Escola de Pallerols de Rialb és un edifici del nucli de Pallerols, al municipi de la Baronia de Rialb (Noguera). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

El lloc de Pallerols es troba al sector central-oriental del terme municipal. S'allargassa damunt d'un airós coll que uneix els contraforts occidentals de la serra de l'Arçosa amb la serra de Palou, entre el barranc del Vilaró, al sud, i la rasa de la Font de Pallerols al nord. L'escola és el primer edifici, aïllat, que es troba en arribar al poble. Un centenar de metres més enllà hi ha l'església parroquial de Sant Esteve. Enmig, la rectoria, en avançat estat de recuperació.
S'hi va des de la carretera asfaltada que uneix la C-1412b (de Ponts a Tremp) (km. 12,7) amb Peramola a l'Alt Urgell. A 12 km. de la C-141b o a 7,8 de Peramola(42° 01′ 56″ N, 1° 13′ 26″ E﻿ / ﻿42.032144°N,1.223849°E﻿ / 42.032144; 1.223849), una desviació cap al nord (ben senyalitzada) hi puja en 1,5 km.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular i dues d'alçada. Coberta a dos vessants amb teula àrab sobre murs de maçoneria arrebossat a la façana principal. Planta baixa amb porta d'accés i finestres a ponent per aula. Té un pis superior amb dos balconets i dues finestretes per a l'habitatge del mestre.

## Història

El 1912 és la data que apareix en una placa de la façana principal. Pertany al conjunt d'escoles públiques construïdes a la Baronia de Rialb a començaments de segle.

## Referències

* 1 2
# Esbart Dansaire de l'Orfeó Gracienc

L'Esbart Dansaire de l'Orfeó Gracienc, originàriament, Esbart Barcelona, és un esbart de la Vila de Gràcia. Es va fundar l'any 1942 sota el nom Esbart Barcelona, però set anys més tard, el 1949, es va incorporar a l'Orfeó Gracienc i va canviar de nom. L'esbart es dedica a interpretar i difondre la dansa popular catalana, amb un repertori de balls format per danses tradicionals, danses d'investigació històrica i balls de creació pròpia, i també de directors o coreògrafs externs, però sempre a partir de la base del folklore català.
S'organitza en tres grups, per edats. El grup infantil fa activitats destinades a la preparació corporal i a l'aprenentatge dels primers passos; acull els membres de menys de dotze anys, dividits alhora entre els de tres a cinc i els de sis a onze. En l'apartat juvenil, on hi ha joves de dotze a setze anys, es consolida la preparació física i la cohesió dels membres, amb balls més elaborats que els permetran de passar al cos de dansa, a partir dels disset anys.
L'Esbart Dansaire de l'Orfeó Gracienc ha participat en nombroses mostres de folklore de Catalunya, com ara el primer Cicle Cobla, Cor i Dansa del Palau de la Música Catalana, la Fira d'Espectacles d'Arrel Tradicional de Manresa, la Diada de la Puntaire de Barcelona o el Festival Internacional de Cantonigròs. També han fet actuacions a més ciutats, com ara Istanbul (Turquia), Kalsruhe (Alemanya), Cavalesa (Itàlia), Fregenal de la Sierra (Espanya) i Marsella (Occitània).
Des del 2001, l'entitat organitza cada any un cicle entorn de la dansa i també s'encarrega de les activitats de dansa tradicional de la Diada Internacional de la Dansa. A més, com a membre de la Coordinadora de Colles de Cultura Popular de Gràcia, col·labora en els actes de la festa major del barri. Per això, conjuntament amb la Federació de la Festa Major de Gràcia, organitza els Tallers de Dansa Catalana per a nens i coordina l'Espai de la Dansa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Esbart Dansaire de l'Orfeó Gracienc». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Institut Cubà d'Amistat amb els Pobles

L'Institut Cubà d'Amistat amb els Pobles (ICAP) és una organització social constituïda oficialment el 30 de desembre de 1960. Fomenta les relacions d'amistat entre els pobles del món i Cuba, i abriga nombroses brigades de solidaritat en diversos països, els integrants de les quals visiten regularment Cuba, amb la qual estableixen vincles de cooperació.

## Història

L'ICAP va ser constituït amb l'objectiu de promoure i canalitzar, amb projecció universal, les relacions de solidaritat que des dels seus inicis va suscitar la Revolució cubana arreu, i així fer viable l'interès de grups representatius dels sectors populars i progressistes de visitar l'illa i conèixer de primera mà les transformacions socials, econòmiques i polítiques que realitzava la naixent revolució, assetjada des del començament per la política hostil del govern dels Estats Units d'Amèrica.
L'ICAP dona suport a totes aquelles persones, grups i institucions que alcen les seves veus solidàries per a condemnar el bloqueig imposat a Cuba pel govern nord-americà i respecten el dret a la lliure autodeterminació dels pobles. Organitza, de conjunt amb el Moviment Mundial de Solidaritat amb Cuba, les Brigades Internacionals de Treball Voluntari que arriben a Cuba des de tot el món i són acollides al Campament Internacional Julio Antonio Mella situat al municipi de Caimito, a 40 quilòmetres a l'oest de l'Havana.

## Referències

* ↑ Castillón, Xavier. «No tinc ni idea de quants concerts faig a l'any». El Punt Avui, 09-08-2012. [Consulta: 25 novembre 2019].
* ↑ «Elio Gámez: "A l'ICAP mantenim relació amb 2037 organitzacions de solidaritat i amistat en 148 paisos"». [Consulta: 25 novembre 2019].
* ↑ «Quatre-centes persones a l'acte d'inauguració del monument al Che Guevara a Badalona». Llibertat.cat, 19-11-2007. [Consulta: 25 novembre 2019].
* ↑ «Aleida Guevara defensa a Mollet la vigència de la revolució cubana», 30-10-2015. [Consulta: 25 novembre 2019].
* ↑ «La Paeria dona 10 vehicles en desús a l'Associació Casal d'Amics de Cuba de Lleida», 07-04-2014. [Consulta: 25 novembre 2019].
# Hivern del 1399 a 1400 a l'Àsia central

L'hivern del 1399 a 1400 a l'Àsia central va ser una època d'esdeveniments clau. Tamerlà va rebre notícies de la mort de Timur Kutlugh, a qui havia establert com a kan de Kiptxak i després havia traït. A més a més, Tamerlà també es va enterar de la mort del sultà mameluc d'Egipte, Barquq, i les lluites civils que van seguir van comportar la mort de diversos mamelucs destacats. El tron va ser ocupat per Fàraj, un fill menor del sultà difunt, que no tenia ni crèdit ni autoritat. Un tercer potencial enemic també va morir: l'emperador Ming, Tai Tsu, deixant al seu net de setze anys i hereu, Hui Ti, que va haver de lluitar per retenir el poder. I finalment, un quart rival, tot i que ara aliat: la mort de Khidr Khan de Mogolistan. A la seva mort, quatre fills es van disputar el poder: Xam-i Jahan, Muhammad, Shirali i Xah Jahan.
A Xaki el fill del difunt Sidi Ali Arlat, el príncep Sidi Ahmad Arlat, temia que l'actitud del seu pare, aliat als georgians i que havia facilitat la fugida de Tahir ibn Ahmad de la fortalesa d'Alinjak, comportés represàlies de Timur sobre ell mateix i per això es va posar sota protecció de Xaikh Ibrahim de Shirwan i va anar a aquest regne, ja que Ibrahim gaudia de l'amistat de Tamerlà. El shirwanshah va intercedir davant de Timur per Sidi Ahmad, que fou ben acollit i perdonat per Timur i confirmat com a príncep de Xaki. En agraïment, Ibrahim va oferir un banquet magnífic.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, V, 4
* ↑ Ibid, V, 3
# Hockey Prato 1954

L'Hockey Prato 1954, abans Hockey Primavera Prato és una entitat esportiva dedicada a la pràctica de l'hoquei patins amb seu a la localitat italiana de Prato. En la temporada 2008-09 l'Hockey Primavera Prato renuncià a disputar la Serie A2 per motius econòmics, fet que va provocar que es refundés i el seu descens a la Serie B, tercera divisió de la lliga italiana d'hoquei patins. A nivell continental destaquen les participacions en semifinals de les finals a quatre de la Lliga Europea de les temporades 2002-2003 (perduda contra l'Igualada HC) i 2003-2004 (perduda contra el FC Barcelona), així com la semifinal de la Copa de la CERS de la temporada 1996-1997 (perduda contra l'ACR Gulpilhares).

## Palmarès

* 1 Lliga italiana Serie A1 (2002-03)
* 1 Copa italiana (2002-03)
* 1 Copa de la Lliga A1 (2001-02)

## Referències

* ↑ Krengli, Roberto. «Hockey Pista - Serie A2, le squadre: GSH PORDENONE e MALISETI PRATO ECOAMBIENTE» (en italià). Tutto Novara, 09-10-2019. [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ Gallén, Carles. «El Barna Work Igualada buscará su séptimo título» (en castellà). Mundo Deportivo, 11-05-2003. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ Justribó, Joan. «Barça, a un paso de reinar» (en castellà). Mundo Deportivo, 21-04-2019.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del club Arxivat 2009-02-14 a Wayback Machine. (italià)
* Blog dedicat al club (italià)
# Hoco becllarg

L'hoco becllarg (Crax alector) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae).
Habita la densa selva humida i vegetació de ribera del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana i nord del Brasil.

## Referències

* ↑ «hoco becllarg». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT, 2017-2022. [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ BirdLife International. «Black Curassow Crax alector» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2021. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2021-3.RLTS.T22678534A193911793.en.
# Hoco unicorne

L'hoco unicorne (Pauxi unicornis) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva humida de la zona andina de Bolívia.

## Taxonomia

És una espècie monotípica, si bé Pauxi koepckeae, del Perú central, era considerat una subespècie d'aquest fins als treballs de Gastañaga et el 2011.

## Referències

* ↑ PDF Arxivat 2013-06-05 a Wayback Machine. Melvin Gastañaga Corvacho, Ross MacLeod, Daniel M. Brooks i Bennett Hennessey (2011). Distinctive morphology, ecology, and first vocal descriptions of Sira Curarrow (Pauxi [unicornis] koepckeae): Evidence for species rank. Ornitologia Neotropical 22 (267–279).
# Homalocephale

L'Homalocephale és un gènere de dinosaure paquicefalosàurid que va viure al Cretaci superior. El gènere fou descrit l'any 1974 per Osmólska i Maryañska, i consisteix en una única espècie, l'herbívor de 3 metres de longitud Homalocephale calathocercos.
# Home bo

L'home bo és el "jutge o àrbitre que dona faltes o bones, encarregat d'observar algun punt determinat del camp considerat fonamental en el transcurs d'una partida, com ara la perxa, la galotxa, el dau o la corda".

## Polèmica

El 21 de juny de 2023 el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana va emetre el dictamen 493/2023, en relació al decret del Consell, pel qual es regulen els requisits i condicions de les apostes de les partides de pilota valenciana. En aquest dictamen, el Consell Jurídic Consultiu considera el terme “home bo” com a propi, no comú, part del patrimoni immaterial de la Comunitat Valenciana, i conclou que el terme no és susceptible de ser adaptat al llenguatge inclusiu.

## Figura de l'home bo en la cultura valenciana

L'home bo és una de les figures més importants de la història i cultura valencianes. L'home bo era aquella persona que davant la comunitat actuava i era considerada com una persona imparcial, justa i sense cap partidisme; una persona honrada. Quan s'havia de lliurar alguna solució a qualsevol conflicte entre les persones, o bé familiar o bé d'altre caire, es cridava a un home bo, que decidia i donava la justa solució al problema. Podríem dir com un jutge de pau de l'actualitat. Altres casos d'hòmens bons són els síndics del Tribunal de les Aigües, la tradició de cridar a un home bo quan s'ha hagut de resoldre el repartiment d'una herència entre els hereus o els hòmens bons del joc tradicional de pilota valenciana.

### L'home bo en altres manifestacions culturals

Des de l'any 2021 hi ha l'obra de teatre L'home bo, que tracta sobre pilota valenciana.

## Referències

* ↑ Vocabulari del joc de pilota ( PDF). Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2010. ISBN 978-84-482-4146-9.
* ↑ «Dictamen 493/2023» ( PDF). Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, 2023.
* ↑ À Punt «Bambolina sonora: L'home bo». , 17-07-2021.
* ↑ Redacció «L’Home Bo, un espectaculo sobre la pilota valenciana, un refugio de la cultura propia». Lo Blanc. Arxivat 2021-05-15 a Wayback Machine.
# Home de Loschbour

L'humà de Loschbour (en luxemburguès: Loschbur-Mann) és un esquelet d'humà prehistòric descobert el 1935 en el Mullerthal, a la ciutat de Waldbillig al Gran ducat de Luxemburg.

## Història

L'esquelet està quasi complet, va ser descobert en un refugi sota una roca sortint a Mullerthal, en un lloc anomenat Löschbur, a prop de l'Ernz Negre, per l'arqueòleg aficionat Nicolas Schmit, un professor de Luxemburg.
Ha sigut datat de fa de 8.000 anys. L'esquelet de l'humà de Loschbour i una reconstrucció a mida natural del lloc, es conserva al Museu nacional d'història natural de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «L'Homme de Loschbour dans Nature» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-07-06. [Consulta: 5 juliol 2015].
# Home de Yuanmou

L'home de Yuanmou (Homo erectus yuanmouensis) és una subespècie d'Homo erectus del qual s'han trobat restes (dues dents incisives) prop del poble de Danawu, al comtat de Yuanmou, a la província xinesa sud-occidental de Yunnan. Més tard s'hi trobaren artefactes, restes d'ossos d'animals, indicis de treball i cendres de focs de campament.

## Descobriment i datació

L'home de Yuanmou fou descobert l'1 de maig del 1965 pel geòleg Fang Qian. Basant-se en la datació paleomagnètica de la roca on es trobaren les restes de dues dents incisives, calcularen que els fòssils eren de feia 1.700.000 anys, cosa que en feia uns dels fòssils d'homínids més antics de la Xina i Àsia oriental. Tanmateix, Liu i Ding observaren que la seqüència faunística del jaciment era poc habitual, amb més espècies als nivells alts que als profunds. Suggeriren que els fòssils daten de fa entre 600.000 i 500.000 anys. Aquesta datació més jove encaixa millor amb els coneixements actuals sobre la distribució i evolució dels homínids a Àsia.

## Referències

* 1 2 Brown, P.(2008): Chinese Middle Pleistocene hominids and modern human origins in east Asia. Consulta: 27 abril 2011
* ↑ Yuanmou Man Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine.. Consultat el 12 agost 2016
* ↑ Woo, Ju-Kang;(1985): New Chinese Homo erectus and Recent Work at Zhoukoudian. A: Delson, Eric (ed.): Ancestors: The hard evidence, pàg. 245-248. New York: Alan R. Liss, Inc. Consultat el 12 juliol 2016
* ↑ Liu, T i Ding, M; (1984): A tentative chronological correlation of early human fossil horizons in China with the loess-deep sea records. A: Acta Antrhopology Sinica 3. pàg. 93-101.
* ↑ Urabe,Atsushi et al.; (2001): Lithostratigraphy and depositional history of the Late Cenozoic hominid-bearing successions in the Yuanmou Basin, southwest China. A: Quaternary Science Reviews, 20(15), pàg. 1.671-1.681, ISSN 0277-3791, DOI: 10.1016/S0277-3791(01)00023-3.