OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# AFC Astra Giurgiu

L'Asociația Fotbal Club Astra Giurgiu és un club de futbol romanès de la ciutat de Giurgiu.

## Història

El club va néixer el 1921 a Ploiești. El setembre de 2012, l'equip es trasllada a Giurgiu. Amb el pas dels anys ha rebut les següents denominacions:
* 1921: Clubul Sportiv Astra-Română
* 1934: Astra Română Câmpina
* 1937: Astra Română Ploiești
* 1938: Colombia Ploiești
* 1945: Astra Română Ploiești
* 1959: Rafinorul Ploiești
* 1990: CS Astra Ploiești
* 1996: AS Danubiana Ploiești
* 1998: SC FC Astra Ploiești
* 2005: CSM Ploiești
* 2007: FC Ploiești
* 2009: FC Astra Ploiești
* 2012: FC Astra Giurgiu

## Palmarès

* Lliga romanesa de futbol:
** 2015-16
* Segona divisió romanesa de futbol:
** 1997-98
* Tercera divisió romanesa de futbol:
** 2007-08
* Copa romanesa de futbol:
** 2013-14
* Supercopa romanesa de futbol:
** 2014, 2016

## Referències

* ↑ «Prima echipă» (en romanès). FC Astra Giurgiu. Arxivat de l'original el 2016-04-26. [Consulta: 17 setembre 2017].
* 1 2 «Istoric» (en romanès). FC Astra Giurgiu.
* ↑ «Astra se mută la Giurgiu, iar Ploieștiul rămâne doar o amintire! Ioan Niculae: "Vrem să inaugurăm arena pe 20 septembrie!". Ȋmbunatățiri la arena giurgiuveană». Sport Total FM, 06-09-2012. Arxivat de l'original el 8 de setembre 2012. [Consulta: 17 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2021-04-02 a Wayback Machine.
* Facebook oficial
* Club perfil a UEFA
* Club perfil a LPF
# Carme Chaparro Martínez

Carme Chaparro Martínez (Salamanca, 5 de febrer de 1973) és una periodista catalana.

## Vida primerenca

Tot i néixer a Salamanca, filla d'una extremenya i un català, va passar la infància i la joventut a Catalunya. El 1996, es va llicenciar en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona.

## Carrera

Va començar la seva carrera professional com a redactora dels programes de TV3, Ciutadans, Generació X i Les coses com són. Va realitzar reportatges per al suplement dominical de La Vanguardia. Va ser redactora dels serveis informatius de la Cadena SER a Tarragona i després cap de redacció de la revista Zona Alta. Directora i presentadora del programa 39 punts de vida de BTV. Directora i conductora del magazín de cap de setmana De nou a nou de Ràdio l'Hospitalet.
A partir de gener de 1997 va passar a la redacció d'Informativos Telecinco a Catalunya. Un any després, el 1998, es va convertir en presentadora i editora d'Informativos Telecinco Cataluña, en horari matinal i de migdia. Va presentar programes especials com els electorals i altres grans esdeveniments i va ser moderadora dels debats de política en les eleccions al Parlament de Catalunya.
Des de setembre de 2001 va presentar l'edició del migdia d'Informativos Telecinco i, a partir de setembre de 2004, es va convertir en la presentadora i coeditora d'Informativos Telecinco Fin de Semana. També ha estat conductora de programes especials com els dedicats a la mort de Joan Pau II, els atemptats de l'11-M i el de la T4 de Barajas, el Gran Premi d'Espanya de Fórmula 1 a Montmeló, les noces reals entre Felip de Borbó i Letizia Ortiz i especials electorals.
A més, és membre del Club de les 25, col·laboradora en la revista Yo Dona, tertuliana de Punto Radio, col·laboradora de la revista Mujer Hoy i imparteix cursos per a portaveus empresarials.

## Reconeixements

El 2017 obtingué el Premi Primavera de Novel·la per No soy un monstruo, la seva primera novel·la.

## Vida personal

Està casada amb Bernabé Domínguez i van començar la seva relació el 1999. El 31 d'agost de 2011 va donar a llum a la seva primera filla, Laia. El setembre de 2013 va donar a llum a la seva segona filla, Emma.

## Referències

* ↑ Segura, Cristian. «Carme Chaparro: “Quan explicava que a TV3 el programa líder era ‘Caçadors de bolets’, no ho entenien”». El País, 19-08-2016. [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ Entravista a Carme
* ↑ «Pepe Ribagorda comienza en Informativos Telecinco». Arxivat de l'original el 2016-09-14. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ «No soy un monstruo – Carme Chaparro». El libro durmiente. [Consulta: febrer 2020].
* ↑ «Entrevista a Carme». Arxivat de l'original el 2012-08-22. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ «Nacimiento de su hija Laia». Arxivat de l'original el 2013-10-04. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ «Carme Chaparro, madre de otra niña, Emma». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 28 agost 2016].
# Cathorops fuerthii

Cathorops fuerthii és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 28 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius de la costa pacífica entre Mèxic i l'Equador.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr. 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A. P. i R. Betancur-R. 2008: Revision of the species of the genus Cathorops (Siluriformes: Ariidae) from Mesoamerica and the Central American Caribbean, with description of three new species. Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 1): 25-44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ca l'Oller (Barcelona)

Ca l'Oller fou un antic mas, situat a l'interior del recinte del Complex Esportiu de Trinitat Vella, a la Via de Barcino núm. 84-86, al districte de Sant Andreu de la ciutat de Barcelona. Fou destruït durant la Guerra del Francès.

## Història

Les notícies històriques sobre aquesta zona són molt escasses: les primeres daten del s. XV, i ens parlen de la construcció de la capella de la Santíssima Trinitat (1413), i de l'aixecament de les forques jurisdiccionals de Barcelona en aquest indret (1445). No es coneix cap dada sobre el Coll de Finestrelles fins al fatídic 1808, any en què les tropes franceses van arrasar gran part del terme de Sant Andreu de Palomar: la capella de la Trinitat, juntament amb una sèrie de masos van ser incendiats. La població del municipi de Sant Andreu va romandre essencialment agrícola i ramadera fins ben entrat el segle xx, coexistint aquesta activitat econòmica amb les petites indústries que des de la dècada del 1920 van sorgir. El barri de la Trinitat no va esdevenir una excepció, i fins a la dècada del 1950 no va canviar radicalment l'aspecte desèrtic i camperol de la Trinitat, moment en què gran part de les vinyes van desaparèixer per construir blocs d'habitatges i per convertir la part més alta en presó.

## Intervenció arqueològica

El 2005 es va dur a terme una intervenció arqueològica on, es documentaren diferents estructures, pertanyents a tres moments cronològics, que són un reflex de l'evolució que ha viscut el municipi de Sant Andreu des de l'època moderna fins als nostres dies. En primer lloc foren registrades una sèrie d'estructures que daten de l'entorn del s. XVII; es tractava de tres estructures: un mur parcialment documentat i mutilat, un paviment de calç molt malmès, i una possible rasa de fonamentació d'un mur actualment inexistent. Aquestes tres estructures, probablement, formarien part d'alguna estança del mas de Ca l'Oller. Una segona fase es va ubicar al segle xviii, on es continuà documentant l'activitat agrària a partir de les estructures localitzades que es van interpretar com a feixes o terrasses. D'època contemporània (finals del s. XIX – inicis s. XX) es documentaren diverses estructures, que podrien estar relacionades amb diverses activitats industrials, on l'aigua esdevindria un recurs estratègic. Aquest grup el conformen dos dipòsits, amb l'interior arrebossat amb morter hidràulic i una estructura identificada com un arc de descàrrega. També es va documentar un paviment de calç de planta lleugerament ovalada i de gran duresa, assentat sobre el terreny natural, de cronologia, probablement, molt moderna. La seva funcionalitat era desconeguda, però podria tractar-se de les restes d'un dipòsit per al processament de la calç.

## Referències

* ↑ «Ca l'Oller (Barcelona)». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
# Ohre

L'Ohre (llatí Hortella) és un afluent de l'Elba a Saxònia-Anhalt d'una llargada de 103 quilòmetres. La seva conca cobreix uns 1747 km².
Neix a una planura humida alimentada de petits rierols prop d'Ohrdorf al districte de Gifhorn a la Baixa Saxònia. Entre la font i Brome forma la frontera amb Saxònia-Anhalt, que des del 1949 fins a la reunificació alemanya el 1990 va ser frontera d'estat. Travessava de manera difusa l'aiguamoll del Drömling (340 km²) fins que des del 1783 a 1796 sota Frederic el Gran la zona va desguassar-se i el riu hi va ser canalitzat. S'hi van crear uns pobles nous com Breiteiche, Dannefeld, Etingen i Jerchel. El 1990 l'estat de Baixa Saxònia hi va crear un parc i una reserva natural, la més llarga de l'estat. Desemboca a Rogätz a l'Elba.

## Llocs d'interés

* Des del 2011 l'estació depuradora a Haldensleben s'ha equipat d'una roda hidràulica moderna que profita el desnivell de quatre mètres per a generar un 2,2kW/h d'electricitat.
* La reserva natural del Drömling

## Afluents

* Schrote
* Hägebach
* Beber
* Bäck
* Mühlembeck
* Wanneweh
* Bauerngraben
* Sichauer Beeke
* Friedrichs-Kanal
* Wilhelmskanal
* A Calvörde
* Resclosa a Jersleben
* A Wolmirstedt

## Bibliografia

* Boldhaus, Fritz. Die Ohre: Eine Wanderung durch den Natur- und Kulturraum eines merckwürdigen Flusses (L'Ohre, una passejada a través d'un paisatge natural i cultural curiós (en alemany). Horb am Neckar: Geiger, 1999, p. 96. ISBN 3-89570-554-3,.

## Enllaços externs

* Fremdenverkerhsverein Jeetze-Ohre-Drömling (alemany) (anglès): servei de turisme del Drömling i de les valls del Jeetze i de l'Ohre

## Referències

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Ohre
* ↑ «Ohre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ N.N.. «Ohre». A: Allgemeines hydrographisches Lexicon aller Ströme und Flüsse in Ober- und Nieder-Deutschland (en alemany). Frankfurt del Main: Stoks sel. Erben und Schilling, 1741, p. 420-421.
* ↑ «Verzeichnis der Gewässer mit erheblicher Bedeutung für die Wasserwirtschaft (Inventari del cursus d'aigua significatius per a la gestió de les aigües» (en alemany). Wassergesetz für das Land Sachsen-Anhalt (WG LSA) vom 16. März 2011 (Llei sobre les aigües de l'estat de Saxònia-Anhalt del 16 de març del 2011), 16 març 2011 (2011-03-16) [Consulta: 19 octubre 2014].
* 1 2 AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet, Magdeburg, Flussgebietsgemeinschaft Elbe Geschäftsstelle, 2012, pàgina 29
* ↑ «Die Ohre» (en alemany). Bildungsserver Sachsen-Anhalt. [Consulta: 19 octubre 2014].
* ↑ Abwasserverband Haldensleben "Untere Ohre". «Wasserrad (roda hidràulica)» (en alemany). Web oficial, s.d. [Consulta: 19 octubre 2014].
# Carinotetraodon imitator

Carinotetraodon imitator és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Kerala (l'Índia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Carinotetraodon imitator». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gopalakrishnan, A. i A.G. Ponniah, 2000. Cultivable, ornamental, sport and food fishes endemic to Peninsular India with special reference to Western Ghats. p. 13-32. A: A.G. Ponniah i A. Gopalakrishnan (eds.) Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1, 347 p.
* ↑ Shaji, C.P., P.S. Easa i A. Gopalakrishnan, 2000. Freshwater fish diversity of Western Ghats. p. 33-35. A: Ponniah, A.G. i A. Gopalakrishnan. (eds.). Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1, 347 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Family Tetraodontidae (Pufferfishes). p. 670. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lévêque, C., 1992. Tetraodontidae. p. 868-870. A: C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale, núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Matsuura, K., 2001. Tetraodontidae. Puffers. p. 3954-3957. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yamada, U., 2002. Tetraodontidae. p. 1418-1431. A: T. Nakabo (ed.). Fishes of Japan with pictorial keys to the species (segona edició). Tokai University Press, 1749 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Shame

Shame és una pel·lícula britànica escrita i dirigida per Steve McQueen el 2011, protagonitzada per Michael Fassbender i Carey Mulligan i coproduïda per Film4 i See-Saw Films. Les escenes de sexe explícit de la pel·lícula van fer que als Estats Units s'hagués de qualificar de pel·lícula per a majors de 18 anys, provocant que s'estrenés de forma limitada el 2 de desembre de 2011, mentre al Regne Unit va ser estrenada el 13 de gener de 2012. La pel·lícula va aconseguir una recaptació mundial de 17 milions de dòlars, quatre dels quals pertanyen als que es van aconseguir als Estats Units.

## Argument

En Brandon (Michael Fassbender) és un home d'èxit d'uns trenta anys, atractiu, que treballa d'executiu en una agència de publicitat i que porta una vida fantàstica però amb un racó obscur. Apartat de la seva família disfuncional i, aparentment, sense tenir amics propers, la seva vida perfectament estudiada li permet deixar-se endur per la seva addicció sexual secreta, mentre lluita contra la seva inhabilitat de poder connectar emocionalment amb la gent. Al metro coqueteja amb una dona que duu un anell de promesa i un anell de casada però quan surten del vagó, la dona desapareix.
El seu ordinador de l'oficina agafa un virus i Brandon queda compromès quan l'arreglen, ja que al seu disc dur hi havia una quantitat obsessiva de vídeos pornogràfics durs, el que probablement va provocar el virus. Tot i que en Brando, que es masturba al bany de l'oficina, n'és el responsable, decideixen culpar el seu becari.

## Premis i nominacions
### Premis

* 2011: Copa Volpi per la millor interpretació masculina per Michael Fassbender

### Nominacions

* 2011: Lleó d'Or
* 2012: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Michael Fassbender
* 2012: BAFTA a la millor pel·lícula britànica
* 2012: BAFTA al millor actor per Michael Fassbender

## Referències

* ↑ Títol en català

## Enllaços externs

* Shame - Lloc web oficial
# Francesc Salvà Ripoll

Francesc Salvà i Ripoll (Palma, Mallorca, 1867-1950) fou un pintor neoclàssic mallorquí.
Francesc Salvà era germà de la poetessa Maria Antònia Salvà i Ripoll i la seva família era propietària de la possessió de sa Llapassa de Llucmajor. Estudià a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando de Madrid on fou deixeble de Carlos de Haes, Moreno Carbonero i Federico Madrazo, la influència dels quals es nota en els seus paisatges, tipus i retrats. El Museo del Prado fou la seva escola formal i on pogué admirar les obres dels grans mestres de la pintura clàssica espanyola (Velázquez, El Greco, Ribera…).
Utilitzà la tècnica a l'oli i a l'aquarel·la, dins un academicisme classicista, destacant les obres de tema religiós i costumista amb composicions de gran força, lluminositat i color. Realitzà una gran quantitat de dibuixos que representen feines del camp, escenes i festes populars. També realitzà una sèrie de dibuixos sobre Ramon Llull. Il·lustrà diverses publicacions: Migjorn, La Nostra Terra, El Heraldo de Cristo i la portada d'Es Pagès Mallorquí. Pintà al fresc la cúpula de la capella de la Puríssima Concepció del convent de Sant Bonaventura de Llucmajor (1928) i les pintures de la capella del Betlem de la mateixa església (1930). Moltes de les seves obres no estan signades ni datades. Fou membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Sebastià de Palma.
Les seves obres es troben a l'Ajuntament de Llucmajor, al Convent de Sant Bonaventura, a l'església parroquial de Sant Miquel, a la Porciúncula, a l'Església de s'Arenal, al Santuari de Cura, a l'església de Portals, al Museu de Valldemossa i en els convents de Sant Francesc i sant Felip Neri de Palma, i a col·leccions particulars.

## Exposicions

Entre les exposicions que realitzà cal destacar:
* Exposició a les Galerías Costa, el 1939. Recollia vint-i-quatre obres de diverses temàtiques: religiosa (Naixement de Jesús, Sagrada Família), mitològica (Apol·lo i Dafne), costumista (Berenar de segadors, Pelant ametlles, Dones jugant a les cartes, La Festa Major, Les matances, Processó del Dijous Sant, Dues velles filant, Racó florit i La verema).
* Segona exposició a les Galerías Costa, el 1941, on presentà vint-i-una obres, entre natures mortes, paisatges i costums (Viàtic, Flors i joies, Taronges i llimones, Festa del meu poble, El salt de la mata, Port de l'hort, Grup de pins, Xiprers, Camí de les alzines, Processó de llogaret, Sant Francesc, Festa ciutadana, Mosquiter i flors).
* L'any 1943, al convent de Sant Francesc de Palma, exposà dotze dibuixos a llapis inspirats en Ramon Llull i la seva obra.

## Referències

* 1 2 3 «Francesc Salvà de l'Allapassa i Ripoll» (en castellà). Arxivat de l'original el 2004-02-22. [Consulta: 14 octubre 2010].
* 1 2 «Llucmajor i les Arts Plàstiques». Ajuntament de Llucmajor. Arxivat de l'original el 10 d’abril 2010. [Consulta: 28 abril 2010].

## Enllaços externs

* Francesc Salvà de l'Allapassa i Ripoll. Pintor mallorquín (1867-1950)
# Cathorops hypophthalmus

Cathorops hypophthalmus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Panamà.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr. 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A. P. i R. Betancur-R. 2008: Revision of the species of the genus Cathorops (Siluriformes: Ariidae) from Mesoamerica and the Central American Caribbean, with description of three new species. Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 1): 25-44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.