OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els herois i les grandeses

Los Héroes y las grandesas (Els herois i les grandeses, en català normatiu) és una peça teatral en dos actes i en vers (sotstitulada Gran disbarat o paròdia de l'altra tragèdia grega), original de Serafí Pitarra (pseudònim de Frederic Soler i d'Enric Carreras (pseudònim de Frederic Passarell), estrenada al Teatre de l'Odèon de Barcelona, la nit de l'1 de març de 1866.
L'acció passa al començament de l'antiga Grècia i en una gran ciutat.

## Repartiment de l'estrena

* Marreka, reina: Francisca Soler
* Aspassia, confident: Fermina Vilches
* Arquelao, heroi espartà: Josep Villahermosa
* Hipòlit, esclau: Lleó Fontova.
* Clito, esclau: Josep Clucellas
* Faon, summe sacerdot: Ferran Puigguriguer
* Zenon, heroi grec: Joan Bertran.
* Lissandre, heroi persa: Francisco Puig.
* Cimon, esclau: Miquel Llimona.
* Sacerdot 1: Joaquim Bigorria.
* Vell 1: Josep Maleras.
* Capità persa: Josep Jané.
* Sacerdots, esclaus, vells, poble, soldats grecs, soldats perses, músics, matrones, etc.

## Edicions

* Los Héroes y las grandesas. 2ª ed.: Antoni López, editor. llibreria Espanyola. Barcelona s.d.
* Els herois i les grandeses, a cura de Xavier Fàbregas. Antologia Catalana, núm. 60. Edicions 62. Barcelona, 1970.
# Idea Vilariño

Idea Vilariño (Montevideo, 18 d'agost de 1920 - ibídem, 28 d'abril de 2009) fou una poeta, traductora, crítica literària, compositora i assagista uruguaiana pertanyent a la generació del 45.

## Biografia

Nasqué a Montevideo el 1920, filla de Josefina Romani, entusiasta de la narrativa europea, i de Leandro Vilariño, poeta anarquista. La família, de classe mitjana, donava molta importància a la música i a la literatura. Idea tingué quatre germans: Alma, Poema, Azul i Numen. Aquest últim fou pianista i compositor.
Va treballar com a professora de literatura en un centre d'ensenyament mitjà des de 1952 fins al cop d'estat de 1973. Amb el retorn de la democràcia, va obtenir la càtedra de Literatura uruguaiana a la Facultat d'Humanitats i Ciències de l'Educació de la Universitat de la República.
Va fundar les revistes Clinamen i Número, i va col·laborar amb altres publicacions com Marcha, La Opinión, Brecha, Asir, i Texto crítico.
Va ser membre de la famosa Generació del 45, juntament amb altres destacats intel·lectuals com Juan Carlos Onetti, Mario Benedetti, Sarandy Cabrera, Carlos Martínez Moreno, Ángel Rama, Carlos Real de Azúa, Carlos Maggi, Alfredo Gravina, Mario Arregui, Amanda Berenguer, Manuel Flores Mora, Humberto Megget, Emir Rodríguez Monegal, Gladys Castelvecchi, José Pedro Díaz.
La seva obra va ser traduïda a diversos idiomes, com l'italià, l'alemany i el portuguès.

## Obra
### Poesia

* La suplicante (1945).
* Cielo Cielo (1947).
* Paraíso perdido (1949).
* Por aire sucio (1950).
* Nocturnos (1955).
* Poemas de amor (1957).
* Pobre Mundo (1966).
* Poesía (1970).
* No (1980).
* Canciones (1993).
* Poesía 1945 - 1990 (1994).
* Poesía completa (2002).

### Assaig

* Grupos simétricos en la poesía de Antonio Machado (1951).
* La rima en Herrera y Reissig (1955).
* Grupos simétricos en poesía (1958).
* Las letras de tango (1965).
* El tango cantado (1981).

## Referències

* ↑ «Vilariño, Idea» (en castellà). Escritores.org. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ Cruz, Juan «Idea Vilariño, poeta entre todos» (en castellà). El País [Madrid], 30-04-2009. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Peyrou, Rosario. «Prólogo». A: Idea Vilariño. Vuelo Ciego (en castellà). Visor libros, 2004. ISBN 9788475225654.
* ↑ Martín Rodrigo, Inés. «Idea Vilariño, la poeta que quiso vivir» (en castellà). ABC. Cultura, 06-06-2016. [Consulta: 21 abril 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Idea Vilariño (en castellà).
# Chaetostoma niveum

Chaetostoma niveum és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fowler, H. W. 1944. Fresh-water fishes from northwestern Colombia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 96: 227-248.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
# Camí de Santa Coloma Sasserra

El Camí de Santa Coloma Sasserra, també anomenat Carretera de Collsuspina o Carretera de Santa Coloma Sasserra, és un antic camí rural que uneix els pobles de Castellcir i Santa Coloma Sasserra, a la comarca del Moianès, tot i que adscrits el primer a la d'Osona i el segon a la del Vallès Oriental.
Arrenca del final de la carretera BV-1310 al nord-oest de Castellcir, s'adreça cap al nord-est deixant a llevant el Pla de la Llosa i la urbanització de la Roureda, després deixa a ponent el Sot de les Espines i la urbanització del Prat, passa a llevant del Mas Montserrat i a ponent del Prat, deixant, alternativament, a llevant la Quintana de la Roca i el Camp del Feu, a ponent el Quintà Nou, altre cop a llevant les Saleres, més tard a ponent el Sot dels Til·lers, el Pampero i les Cases de Fusta, i a llevant els Camps de la Talladella. Al cap de poc arriba a l'altura de la masia de la Talladella, que queda al costat mateix del camí, a llevant.
El camí continua cap al nord-est, i travessa el Pla de Can Moianès, a l'extrem nord-oest de la urbanització de la Penyora, on recorre el vessant nord-oest de la Penyora de Serracaixeta, fins al punt on gira cap al nord. A cap de poc troba, procedent del sud-oest, el Camí de Santa Coloma Sasserra a les Berengueres, i acaba d'arribar a Santa Coloma Sasserra, el Giol i la Rectoria, trobant en primer lloc l'espectacular Roure del Giol.
Aquest camí de Castellcir és, de fet, una part del Camí de Castellterçol a Collsuspina.
Al llarg de tot el seu recorregut és perfectament transitable per tota mena de vehicles, en molt bon estat, però molt polsegós en èpoques seques.

## Etimologia

Com la major part dels camins, el seu nom és de caràcter descriptiu: és el camí que mena al poble i parròquia rural de Santa Coloma Sasserra.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0

## Enllaços externs

* El Camí de Santa Coloma Sasserra en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Chaetostoma stroumpoulos

Chaetostoma stroumpoulos és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Salcedo, N.J. 2006. Two new species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from the Huallaga River in central Peru. Ichthyological Exploration of Freshwaters, 17 (3): 207–220.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Opera semiseria

L'opera semiseria (òpera semiseriosa) és un gènere de l'òpera italiana, popular a principis i mitjans del segle xix.
Relacionat amb l'òpera bufa, la semiseria conté elements de comèdia, però també de patetisme, de vegades amb un entorn campestre. En general, es pot distingir d'òperes o melodrames tràgiques per la presència d'un basso buffo. Un dels exemples més coneguts és Linda di Chamounix de Gaetano Donizetti. Un altre exemple és el de Gioachino Rossini La gazza ladra. La Sonnambula de Vincenzo Bellini té totes les característiques del gènere, excepte la presència del basso buffo requerida.

## Referències

* ↑ Sadie(ed), Stanley. The New Grove Dictionary of Music and Musicians Vl 2. Londres: Macmillan, 1980, p. 453. ISBN 1-56159-174-2.
# Kiyomi Kato

Kiyomi Kato (japonès: 加藤喜代美) (Asahikawa, 8 de març de 1948) és un lluitador japonès, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en els Jocs Asiàtics de 1966.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Kiyomi Kato». [Consulta: 5 març 2025].
* 1 2 «International Wrestling Database». [Consulta: 5 març 2025].
# Carnegiella myersi

Carnegiella myersi és una espècie de peix de la família dels gasteropelècids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Perú.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Ann. Carnegie Mus. v. 6 (núm. 1). 4-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A., 1950: A revision of the South American characid fishes of the genus Carnegiella. Stanford Ichthyological Bulletin v. 3 (núm. 4): 169-181.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, S.H. i L. Palmer, 2003. Gasteropelecidae (Freshwater hatchetfishes). p. 101-103. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fraser-Brunner, A., 1950: A revision of the fishes of the family Gasteropelecidae. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 3 (núm. 35): 959-970.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Hoedeman, J. J., 1952: Notes on the ichthyology of Surinam (Dutch Guiana). 2. The Surinam representatives of Gasteropelecus and Carnegiella, with remarks on the tribe Gasteropelecidi. Beaufortia Núm. 20: 1-16.
* Mills, D. i G. Vevers, 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21): 243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Camí de la Balma Fosca

El Camí de la Balma Fosca, o de la Bauma Fosca, és un camí rural que uneix el petit nucli a l'entorn de Sant Andreu de Castellcir amb la Balma Fosca, dins del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Arrenca del nucli format per l'església parroquial, la Rectoria Vella i Cal Tomàs en direcció sud-est, seguint la riera de Castellcir per la riba esquerra, però separant-se'n gradualment per pujar cap a la carena que hi ha en aquell costat. Passa a migdia del Cau del Llop, i comença a baixar cap a llevant, vers la vall del torrent del Bosc per davant, al nord-oest, de la masia del Bosc. Fins aquí el Camí de la Balma Fosca coincideix plenament amb el Camí del Bosc i el Camí de Bernils.
Al nord d'aquesta masia, el camí travessa el torrent esmentat i, tot just després d'haver-lo travessat, troba un trencall cap al nord-est que segueix el torrent del Bosc pel seu costat esquerre. El camí ressegueix pel costat de ponent tota la Baga de la Balma Fosca, fins que, al nord d'aquesta baga, i a tocar del termenal amb Sant Quirze Safaja, arriba a la Balma Fosca.

## Etimologia

Com en el cas de la major part de camins, el nom que els designa és clarament descriptiu. En aquest cas, el nom del camí es refereix al lloc on mena: la ja esmentada Baga Fosca.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Camí de la Balma Fosca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carolina Rosati

Carolina Rosati (Bolonya, 13 de desembre de 1826 - Canes, França, 1905) fou una ballarina italiana.
De nom de naixeça Carolina Galletti, fou alumna de la Torrelli i de Carlo Blasis. Es presentà per primera vegada davant el públic de Verona, sent encara molt jove, i aconseguí tant d'èxit que fou de seguida contractada per treballar en els teatres de Torí, Florència i Roma. Posteriorment recollí molts aplaudiments en altres teatres d'Itàlia i a l'estranger, sobretot a París, Londres i Sant Petersburg, on fou contractada l'any 1866.
Alguns balls d'espectacle foren concebuts expressament per a lluïment de la Rosati i les seves facultats. També creà els rols importants dels balls Jovita, La Fonti, Marco-Spada, etc.
Era tia carnal del també ballarí i coreògraf Ferdinando Pratesi (1831-1879).

## Referències

* ↑ Salas, Roger. «Acerca del ballet "El Corsario" (III)» (en castellà). El País, 23-04-2014. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ «Carolina Rosati» (en francès). Les étoiles de l'Opéra de Paris. Arxivat de l'original el 2021-11-05. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ Craine, Debra; Mackrell, Judith. The Oxford Dictionary of Dance (en anglès). OUP Oxford, 2010-08-19, pàg. 380. ISBN 978-0-19-956344-9.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 380 (ISBN 84 239-4552-9)
# Emil Telmányi

Emil Telmányi (Arad, actual Romania, 22 de juny de 1892 - Holte, Dinamarca, 13 de juny de 1988) fou un violinista hongarès.
Cursà amb gran brillantor els estudis al Conservatori de Budapest, especialitzant-se en el violí. A partir de 1911, en què assolí el primer premi d'aquest instrument, va actuar com a concertista en les principals ciutats d'Europa i Amèrica, distingint-se per la perfecció de la seva tècnica i la seva puresa interpretativa. Des de 1919 residí durant molts anys a Estocolm. També fou un celebrat director d'orquestra.
Era el gendre del compositor danès Carl Nielsen.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 609. pàg. 71 (ISBN 84-239-4560-X)
# Can Barners

Can Barners és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de construcció tradicional de murs de pedra i coberta de teula dues aigües. La planta inicialment era quadrangular i l'estructura en tres crugies. Hi ha un descentrament entre la porta dovella d'accés i les finestra de la planta principal. A diferència de la major part d'edificacions d'aquest tipus la casa no inclou planta de golfes sota el teulat. Les finestres són totes de carreus de pedra i les de la planta principal presenten una rapissa emmotllurada.

## Història

La porta dovella és força primitiva, segurament del s. XV. Hi ha també un pujador de pedra al costat de la porta. A més hi ha un pou amb abeuradors de pedra. L'ampliació posterior del mas és del s. XVIII i avui es troba en mal estat estructural amb la coberta parcialment enderrocada.

## Referències

* 1 2 «Can Barners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Chaetostoma vagum

Chaetostoma vagum és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fowler, H. W. 1943. A collection of fresh-water fishes from Colombia, obtained chiefly by Brother Nicéforo Maria. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 95: 223-266.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Operació Demetrius

L'Operació Demetrius fou una ofensiva de l'Exèrcit britànic duta a terme entre els dies 9 i 10 d'agost de 1971 per detenir a Irlanda del Nord a persones sospitoses de pertinença a l'IRA. El resultat de la violència d'aquelles dates i els dies posteriors, amb nombrosos aldarulls al carrer, causà milers de desplaçats, una vintena de morts (molts d'ells durant la massacre de Ballymurphy) i 342 empresonats, els quals patiren diversos abusos que van empitjorar la sensació d'inseguretat a la zona per les protestes dels seus amics i partidaris.
Es van aplicar les anomenades "cinc tècniques", que posteriorment serien qualificades de tortura: obligar els detinguts a romandre hores dempeus, tapar-los en cap i privar-los de vista i oïda, ús de sorolls molestos de manera persistent, impedir-los dormir i deixar-los sense menjar ni beure durant períodes perllongats per afeblir-los. En virtut de les lleis contra el terrorisme, es podia mantenir la situació d'internament preventiu a la presó sense judici previ. Aquestes tècniques esdevingueren d'ús comú entre presos polítics durant la dècada dels 70.
En el procés de detenció, els soldats britànics van cremar cases dels imputats i van amenaçar les seves famílies. La resposta dels catòlics, amb comerços destrossats, barricades al carrer i cotxes cremats, va crear un clima de forta violència a Belfast i altres poblacions. Els batallons paramilitars protestants van contraatacar amb incendis selectius i ús d'armes de foc. Els diputats antiunionistes i treballadors van començar vagues arreu del país per solidaritzar-se amb els empresonats, així com períodes de tancament de caixes on es negaven a pagar impostos a un govern que consideraven il·legítim.
L'Operació Demetrius, demanada per Brian Faulkner, va tenir com a conseqüència posterior la suspensió del govern autònom, que passà a dependre de Londres, i successives onades d'aldarulls i detencions. Alguns d'aquests detinguts no tenien cap relació amb l'IRA ni amb les accions violentes al carrer, sinó que van ser empresonats per aparèixer en llistes negres de simpatitzants.
Tant l'IRA com els paramilitars protestants augmentaren els seus seguidors i l'exèrcit anglès es va veure obligat a incrementar els seus efectius a la zona en el marc de l'anomenada Operació Banner. Aquesta operació es considera una de les causes indirectes del Diumenge Sagnant (1972) i de l'establiment d'una frontera física entre els barris protestants i catòlics a Belfast, edificació posterior que reflectia la divisió que de manera espontània es va produir a la ciutat, on els afectats emigraren a zones segures. Va suposar, en definitiva, un empitjorament de la tensió entre ambdues parts del conflicte nord-irlandès que s'allargaria diversos anys.

## Referències

* ↑ Ireland v United Kingdom 1976", Yearbook of the European Convention on Human Rights, Strasbourg: European Commission on Human Rights, pp. 512, 748, 788–94
* ↑ McKittrick, David. Lost Lives: The stories of the men, women and children who died through the Northern Ireland Troubles. Mainstream, 1999.
# Caroline Prukner

Caroline Prukner (Viena, 1832 - Viena, 1908) fou una cantant que cantà amb èxit en els teatres de Hannover i Mannheim de 1850 a 1854, però va perdre la veu molt aviat i s'establí en la seva ciutat natal com a professora de cant. Publicà Theorie und Praxis der Gesangshunst (1872) i Ueber Ton und Wortbildung (1904).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 47, pàg. 1369, ISBN 84-239-4547-2
# Emile Pichoz

Emile Pichoz (Lió, 28 de novembre de 1846 - París, 4 de març de 1886) fou un compositor francès del Romanticisme.
Residí a Lió, i en el Grand-Théâtre d'aquesta ciutat estrenà les obres següents: La pomme d'Eve, òpera còmica (1867); Le canotier ball d'espectacle, i Dans les gardes françaises, òpera còmica, gener de 1868. A més, és autor del poema musical Florentin, que tingué molt d'èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 608. (ISBN 84-239-4544-8)