OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anostomus brevior

Anostomus brevior és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja algues.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Oyapock a la Guaiana Francesa.

## Observacions

És sovint trobat en companyia de Leporinus despaxi, Bryconops affinis i Eigenmannia virescens.

## Referències

* ↑ Scopoli, J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat.: i-x + 1-506.
* ↑ Géry, J. 1961. Contributions à l'étude des poissons Characoides (Núm. 14). Révision de la super-espèce Anostomus anostomus (L.) et description de formes nouvelles: Anostomus brevior et Anostomus anostomus longus (Erythrinidae, Anostominae). Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 2) v. 32 (núm. 6) (1960): 498-505.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Borodin, N. A. 1931: On the genus Anostomus (Family Characinidae). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 72 (núm. 2): 37-52, Pls. 1-4.
* Boujard, T., M. Pascal, F.J. Meunier i P.-Y. Le Bail 1997. Poissons de Guyane. Guide écologique de l'Approuague et de la réserve des Nouragues. Institut National de la Recherche Agronomique, París, 219 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Garman, S. 1890: On the species of the genus Anostomus. Bulletin of the Essex Institute v. 22 (núms. 1-3): 15-23.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ponton, D. i S. Mérigoux 2001. Description and ecology of some early life stages of fishes in the River Sinnamary (French Guiana, South America). Folia Zool. 50(Monogr. 1):1-116.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bathyraja caeluronigricans

Bathyraja caeluronigricans és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 74,4 cm de longitud total i les femelles 72,2.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 200–400 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del nord de Tôhoku (el Japó) fins al Mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ishiyama, R. & Ishihara, H., 1977. Five new species of skates in the genus Bathyraja from the western North Pacific, with reference to their interspecific relationships. Japanese Journal of Ichthyology v. 24 (núm. 2): 71-90.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Nakaya, K. i S. Shirai, 1992. Fauna and zoogeography of deep-benthic chondrichthyan fishes around the Japanese Archipelago. Jap. J. Ichthyol. 39(1):37-48.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Mould, B., 1994. A world list of rays. The scientific nomenclature and distribution of the recent Batoidea (Batoidea, Elasmobranchii, Chondrichthyes). Universitat de Nottingham, Gran Bretanya. 82 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Epona

Epona (Ἵππωνα) és la deessa celta dels cavalls, de la fertilitat i de la natura, associada amb l'aigua, la curació i la mort indistintament, equivalent a Cibeles. El seu nom deriva de la paraula cèltica Epos (ἵππος), que significa cavall.
És originària de la mitologia celta, i a Irlanda se la coneix com a Edain. La seva equivalent en la mitologia gal·lesa és Rhiannon, esposa de Pwyll, la qual estava obligada a portar les visites del seu marit fins a l'interior del palau com si fos una euga.
Se l'associa a la mort per l'antiga creença segons la qual els cavalls eren els guies de les ànimes fins a l'altre món. De vegades, també a causa d'aquesta associació, se la representa com una clau o un mapa que serveix guiar els morts en el seu camí fins al cel.
Sovint se la representa asseguda sobre un cavall, de peu enmig d'una manada de cavalls o alimentant els poltres, i en la Gal·lia com una nimfa aquàtica. Acostumava a anar vestida amb robes llargues, i es cobria amb un mant o una diadema el cap, encara que de vegades anava despullada. Els seus atributs principals són la "pátera" (bol de poca fondària que s'utilitzava en els sacrificis), cistells de fuita o blat de moro i la Cornucòpia o banya de l'abundància entre les mans.
Imatges d'aquesta deïtat es trobaven sovint als estables romans. Mitològicament era la filla de Fulvius Stellus (Juvenal 8.157; Plutarc Parall. Gr. et Rom. p. 312)

## Referències

* ↑ «Epona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Habitatge al carrer Major, 49 (Sant Boi de Llobregat)

L'Habitatge al carrer Major, 49 és una obra del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa modernista, entre mitgeres, de planta baixa i un pis, construïda en maó i amb una façana profusament decorada en tots els elements de l'arquitectura modernista.
A la planta baixa hi havia inicialment un forn de pa, el cartell del qual encara és visible damunt de la porta d'arc de mig punt, emmarcat sota el balcó, ja que la capa de pintura blava amb què es va recobrir tota aquesta part de la façana està parcialment despresa. El primer pis, té un balcó amb laminat de ferro essent la porta del mateix l'única obertura al carrer Major d'aquesta planta. El mur està estucat imitant carreus i hi ha uns esgrafiats representant espigues, amb al·lusió al forn de pa. La façana està coronada per uns voladissos de maó vist sota un ràfec de teula àrab. Separant les dues plantes hi ha una línia de rajoletes de ceràmica.
En conjunt està en mal estat, més palès encara per la capa de pintura que es va donar a la planta baixa quan va canviar d'utilització i que s'ha perdut en part.

## Història

A les darreries del segle xix, la vila va iniciar un procés de dinamització i creixement, beneficiat i propiciat per la construcció del canal dret del Llobregat. Ja es preparava l'Eixample del 1875. Es van donar en pocs anys només al carrer Major més de tretze sol·licituds de reforma, enderrocament i construcció d'habitatges. Aquell ritme continuaria encara fins ben entrat el primer quart de segle xx. Aquesta casa és una de les que testimonien l'impuls d'aquelles dècades.
Posteriorment fou seu d'una agrupació sardanista i d'un esplai.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Adolf Friedrich Hesse

Adolf Friedrich Hesse (Breslau, Polònia; 30 d'agost de 1809 – 5 d'agost de 1863) fou un organista i compositor alemany.
Va rebre la seva educació en la seva ciutat nadiua sota la direcció dels organistes Berner i Köehler. Ja el 1827 fou nomenat segon organista de l'església de Santa Isabel de la seva ciutat natal, i des de 1831 fins a la seva mort fou el primer organista de la parròquia de Sant Bernardí.
Feu un gran nombre de viatges no tan sols per Alemanya, sinó també per França, capital en la qual, el 1844, se l'invità per estrenar l'orgue de l'església de Sant Eustaqui. Hesse fou tan bon professor com a director, tenint entre els seus alumnes Gustav Vogt (pianista) alemany.
Entre les seves obres (simfonies, obertures, música de cambra, etc.) les que tingueren més gran acceptació foren les primeres, però on més va brillar fou en les composicions per a orgue.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1320 (ISBN 84-239-4527-8)
# Bathyraja notoroensis

Bathyraja notoroensis és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 58,2 cm de longitud total i les femelles 59.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu fins als 600 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de Hokkaido (el Japó).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ishiyama, R. & Ishihara, H., 1977. Five new species of skates in the genus Bathyraja from the western North Pacific, with reference to their interspecific relationships. Japanese Journal of Ichthyology v. 24 (núm. 2): 71-90.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Nakaya, K. i S. Shirai, 1992. Fauna and zoogeography of deep-benthic chondrichthyan fishes around the Japanese Archipelago. Jap. J. Ichthyol. 39(1):37-48.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Mould, B., 1994. A world list of rays. The scientific nomenclature and distribution of the recent Batoidea (Batoidea, Elasmobranchii, Chondrichthyes). Universitat de Nottingham, Gran Bretanya. 82 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Habitatge al carrer Major, 7 (Sant Pere de Torelló)

L'Habitatge al carrer Major, 7 és una casa de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. Les obertures s'ordenen simètricament per la façana principal seguint dos eixos verticals. Es tracta de balcons volats i baranes de ferro forjat, i de llinda plana tant en el primer pis com en el segon, i mantenten una gradació de proporcions en alçada. Aquesta casa reformada prové de la transformació de sagrers en habitatges i tallers per a oficis artesanals de l'època feudal. Correspon a un creixement de la ciutat del tipus "agrupat" que conforma espais públics molt irregulars i carrers estrets, perfectament adaptats a la topografia
# Gran Sinagoga d'Alger

La Gran Sinagoga d'Alger era un edifici religiós jueu localitzat a la ciutat d'Alger, la capital del país africà d'Algèria. L'11 de desembre de 1960, la sinagoga va ser atacada per un grup radical àrab que va profanar els rotllos de la Torà i els llibres d'oració. Després que els jueus van ser expulsats d'Alger, la sinagoga va ser convertida en una mesquita i un minaret va ser agregat. Actualment s'anomena mesquita Ben Farès.

## Referències

* ↑ The Shengold Jewish Encyclopedia Mordecai Schreiber - 2011
# Anselm Hüttenbrenner

Anselm Hüttenbrenner (13 d'octubre de 1794 - 5 de juny de 1868) va ser un compositor austríac del romanticisme. Va ser amic de Ludwig van Beethoven –amb qui va estar en el moment de la mort–, i de Franz Schubert. Les seves memòries sobre tots dos van ser recollides per Franz Liszt el 1854 (i, finalment, publicades en 1906) i constitueixen un document interessant però probablement no fiable en l'estudi biogràfic de Schubert.

## Biografia

Anselm Hüttenbrenner va néixer el 13 d'octubre de 1794 a la ciutat austríaca de Graz. Era fill d'un ric terratinent i va estudiar en el Graz Lyzeum i dret a la universitat de la ciutat; durant aquest temps també componia música. Va causar una gran impressió al comte Moritz von Fries per la seva habilitat com a pianista i, seguint els consells del comte, Hüttenbrenner es va traslladar a Viena l'abril de 1815 per estudiar amb Antonio Salieri. Ben aviat es va publicar la seva primera obra per a piano i veu i va acabar el Quartet per a corda, op. 3 el 1816. El 1818, va tornar a Graz, però retornar a Viena l'any següent, ja que aconseguí un lloc en una oficina governamental.
En 1821 va heretar el patrimoni familiar i va contreure matrimoni. Dos anys més tard, Schubert li va enviar el manuscrit de la Simfonia inacabada, a través del seu germà, Josef Hüttenbrenner. El manuscrit va romandre en mans de Hüttenbrenner fins que Johann von Herbeck el va visitar a Ober-Andritz (un llogaret a prop de Graz) el 1865 i s'emportà la partitura a Viena, on va dirigir la primera representació el desembre d'aquell mateix any.
Durant la seva estada es va fer amic de Beethoven i és famós perquè va estar al seu costat en el moment de la mort de Beethoven. En l'habitació només hi eren Hüttenbrenner i probablement la seva criada, Sali. Com a record, es va poder quedar amb un floc de cabells que actualment està guardat al Joanneum Universal Museum de Graz.
Hüttenbrenner va ostentar el càrrec de mestre de capella del Steiermärkischer Musikverein entre 1825 i 1829 i de 1831 fins a 1839. El seu Rèquiem en do menor que va ser interpretat en el funeral de Schubert el 23 desembre de 1828.
Va morir el 5 de juny de 1868 a Ober-Andritz, a l'edat de 73 anys.

## Obra

Dels manuscrits de les obres de Hüttenbrenner, alguns s'han perdut, però la majoria es van quedar en mans dels seus descendents fins a la seva donació, l'any 2007, a la Biblioteca Universitària de la Universitat de Música i Arts Escèniques de Graz, Àustria. Els manuscrits i totes les obres que figuren en el catàleg es poden examinar també en línia. La seva música destaca per la seva riquesa melòdica.

## Referències

* ↑ Konrad Stekl, Beethoven-Haare in Graz, A: Mitteilungen des Steirischen Tonkünstlerbundes, No. 31/32, Graz 1967, Zur Dokumentation der Grazer Beethoven- und Schubert-Locken, A: Blätter für Heimatkunde, Heft 1, Graz 1967.
* Maurice J.E. Brown; Ewan West. «Hüttenbrenner, Anselm» (en anglès). Grove Music Online. Oxford Music Online. (cal subscripció)
* Dieter Glawischnig. Anselm Hüttenbrenner 1794-1868, sein musikalisches Schaffen, ADEVA, Graz 1969.
# Bathyraja schroederi

Bathyraja schroederi és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic sud-occidental i el Pacífic sud-oriental: Xile i la desembocadura del Riu de La Plata (l'Argentina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Krefft, G., 1968. Neue und erstmalig nachgewiesene Knorpelfische aus dem Archibenthal des Südwestatlantiks, einschließlich einer Diskussion einiger Etmopterus-Arten südlicher Meere. Archiv für Fischereiwissenschaft v. 19 (núm. 1): 1-42.
* ↑ «Bathyraja schroederi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* 1 2 Pequeño, G., 1997. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada: addendum. Rev. Biol. Mar. Oceanogr. 32(2):77-94.
* ↑ Menni, R.C. i L.O. Lucifora, 2007. Condrictios de la Argentina y Uruguay. ProBiota, FCNyM, UNLP, Serie Técnica-Didáctica, La Plata, l'Argentina, 11: 1-15.
* ↑ Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.
* ↑ Séret, B. i J.V. Andreata, 1992. Deep-sea fishes collected during cruise MD-55 off Brazil. Cybium 16(1):81-100.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Habitatge al carrer Manlleu, 28 (Vic)

L'Habitatge al carrer Manlleu, 28 és una obra de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgeres que fa xamfrà entre dos carrers. Consta de PB i tres pisos i està coberta a diversos nivells. A la planta hi ha un gros portal rectangular i una porteta petita tot protegit per una tauleta (construcció recent) de pissarra. Al 1er.p. i 2n sobresurten tribunes poligonals, situades a l'angle, i cobertes per una teuladeta amb cornisa. A les golfes i damunt la tribuna s'hi obren dues finestres geminades i d'arc de mig punt. Als laterals hi ha poques obertures i estan repartides de forma escadussera.
L'estat de conservació es mitjà. Hi ha alguns elements que desmereixen l'estructura primitiva de l'edifici.

## Història

Situat segurament sobre un edifici primitiu que hja existia al S.XVIII fou reformada segurament cap al 1942. Presenta elements totalment racionalistes com l'edifici Antoni Sala que té just en front.
En l'antic camí itinerant que comunicava la ciutat amb el sector nord i fent cantonada amb el C/ Nou que fou el primer carrer de l'eixample barroca de Morató.

## Referències

* 1 2 3 4
# Adolph Stahlknecht

Adolph Stahlknecht (Varsòvia, 1813 - Berlín, 1887) fou un compositor i violinista polonès.
Va fer els estudis a Breslau (avui Wrocław) i a Berlín, obtenint el 1837 la medalla d'or de l'Acadèmia de Belles Arts de la capital prussiana. Des de 1831 formava part de l'orquestra del teatre Koenigstadt i el 1840 aconseguí el títol de músic de cambra del rei. Després donà concerts a Dresden, Praga, Viena, Sant Petersburg, etc., quasi sempre acompanyat del seu germà Julius, i més tard també amb el pianista Wilhelm Steifensand (endavant amb Albert Loeschhorn) organitzà un trio de música de cambra.
Va compondre l'òpera Casimir rei de Polònia; dues misses, amb orquestra; 2 salms; 8 cants litúrgics; Fuges; 7 simfonies; 25 quartets, per a corda; 5 trios; 37 Inter mitjos; Sonates per a piano, i liede, amb acompanyament de piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 953 (ISBN 84 239-4556-1)
# Anselmo Fernández

Anselmo Fernández (Valladolid 1871 - Sevilla, 1947) fou un actor de sarsuela espanyol que debutà a Madrid el 1892. El 1899 va formar part de la companyia del Teatro Apolo fins al 1903 any en què va passar al Teatro de la Zarzuela. A partir del 1925 són freqüents les seves sortides per Catalunya i del 1925 al 1930 figura com a primer actor i director del Teatre Tívoli de Barcelona. A partir del 1934 tornà als escenaris madrilenys.

## Referències

* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 68

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg exposició MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
# Aeroport de Karonga

L'aeroport de Karonga (codi IATA: KGJ, codi OACI: FWKA) és un aeroport que dona servei a Karonga, una ciutat de la regió nord de la República de Malawi. Segons els registres no hi ha hagut mai cap accident aeri en les seves instal·lacions.

## Instal·lacions

L'aeroport es troba a una altitud de 538 metres (1,765 ft) per sobre el nivell mitjà del mar. Té una pista designada 14/32 amb una superfície d'asfalt que mesura 1,280 per 18 metres (4,199 × 59 ft).

## Clima

El clima és humit i subtropical. La temperatura mitjana és de 25 °C. El mes més càlid és octubre, a 30 °C, i el més fred és gener, a 20 °C. La pluja mitjana és de 1.059 mil·límetres per any. El mes més plujós és gener, amb 269 mil·límetres de pluja, i el més sec és juny, amb 2 mil·límetres.
Aeroport de Karonga :
Diagrama climàtic :
Conversió imperial
GFMAMJJASOND
11
79
57
6,7
75
75
9,1
75
66
5,6
77
66
0,5
79
68
0,1
84
68
0,1
86
68
0,1
90
70
0,1
97
72
0,4
100
73
2,4
100
72
6,1
88
66
mitjana de temperatures màx. i mín. en °F
precipitacions totals en polzades :

## Referències

* ↑ Historial d'accidents de l'Aeroport de Karonga a Aviation Safety Network (anglès)
* ↑ Peel, M C; Finlayson, B L «Updated world map of the Köppen-Geiger climate classification». Hydrology and Earth System Sciences, vol. 11, pàg. 1633-1644. DOI: 10.5194/hess-11-1633-2007.
* 1 2 «NASA Earth Observations Data Set Index». NASA. Arxivat de l'original el 2020-05-10. [Consulta: 30 Enero 2016].
* ↑ «NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)». NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. Arxivat de l'original el 2019-04-19. [Consulta: 30 Enero 2016].