OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comănești

Comănești (pronunciat en romanès: [koməˈneʃtʲ]) és una ciutat del comtat de Bacău, a l'oest de Moldàvia, Romania, amb una població de 19.568 habitants el 2011. Es troba al riu Trotuș, que flueix entre les muntanyes Ciuc i Tarcău; 10 km (6 mi) del curs del riu passen per Comănești.
La ciutat administra dos pobles, Podei i Vermești.

## Història

L'àrea de la ciutat de Comanesti ha estat habitada des del neolític període - es van trobar restes neolítiques a la zona Vermeşti de la ciutat. El nom deriva dels cumans que antigament van governar la regió. El seu primer registre escrit data de 1657, i la seva primera presència en un mapa del mapa Sanson de 1696.
A partir de finals del segle xviii, la ciutat va pertànyer a la família dels boiars Ghica, que va romandre una presència important a la zona fins a mitjan segle xx. El palau Ghica (que actualment alberga el museu local), el parc situat davant del museu i les estacions de ferrocarril són testimonis de la seva presència a la ciutat.
Durant els estius del 2004, 2005 i 2006, Comănești va patir greus inundacions del Trotuș. Alguns especialistes han associat aquestes inundacions a la desforestació de la zona. El 2006 i el 2008, Comănești va ser el lloc de grans sons semblants a una explosió que no es van identificar.

## Indústria

El 2003 tenia una taxa d'atur del 18,1%, molt superior a la mitjana del país, i la ciutat fou declarada regió subdesenvolupada.
La ciutat es troba al centre d'un gran jaciment de carbó i també hi ha quantitats menors de petroli a la zona. La mina de carbó, que el 1989 donava feina a 5.000 persones, es va tancar definitivament el 2005 i va deixar l'últim grup de miners (260 en total) a l'atur. L'altra indústria important de la ciutat és la silvicultura, però la gran fàbrica de fusteria i la gran fàbrica també van ser tancades; aquesta àrea d'empresa ara està dominada per petites empreses locals, però en els darrers anys alguns inversors internacionals van començar a aparèixer a la ciutat, especialment en comerç i comerç al detall.
Els darrers mesos hi ha hagut noves iniciatives per atraure inversions a la zona tant en el sector industrial com en el turístic.

## Estació de tren

L'estació de tren de Comănești es va construir el 1899, segons el model de les estacions de ferrocarril de Lausana i Curtea de Argeș. El disseny va ser realitzat per l'arquitecte italià, mentre la construcció va ser feta per l'enginyer Elie Radu.

## Vegeu també

* Gent cumana

## Referències

* ↑ Merticariu, Mircea. «Gara din Comănești, realizată în timpul lui Dimitrie N. Ghika, după modelul Gării Lausanne din Elveția» (en romanès), 02-04-2014. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ Columna Comănești.

## Enllaços externs

* (romanès) Comănești - Lloc web oficial
# Riu Narva

El riu Narva, abans també Narwa o Narova és el riu més gran d'Estònia per cabal, desemboca 77 quilòmetres al nord al mar Bàltic. El riu dona nom a la cultura arqueològica (neolítica) Narva, així com a la ciutat de Narva.
Narva és la tercera àrea urbana més poblada d'Estònia i actualment està enfront de la ciutat russa d'Ivàngorod just a l'altra banda del riu. A la costa el riu passa per part de Narva-Jõesuu. La seua desembocadura s'obre a la badia de Narva del golf de Finlàndia, orientada al WNW. Narva dona la segona descàrrega d'aigua més gran al golf de Finlàndia (el càbal més gran prové del riu Nevà).

## Etimologia

L'etimologia del topònim Narva no és clara. Segons una hipòtesi, està relacionat amb la paraula finnica narva que, per exemple, en Veps significa "cascada" o "rierol".

## Geografia

El riu Narva té el seu naixement a l'extrem nord-est del llac Peipus, prop dels pobles de Vasknarva (Estònia) i Skyamya (Rússia). Hi ha uns quants pobles més petits a la part superior del riu, Permisküla i Kuningaküla al costat estonià i Omuti al costat rus, però fins a la ciutat de Narva les ribes del riu són majoritàriament boscos o pantanosos. El riu està embassat entrant a Narva i Ivàngorod, formant l'embassament de Narva, que s'estén fins a 38 quilòmetres aigües amunt. El Narva desemboca a la badia de Narva prop de la ciutat estònia de Narva-Jõesuu, el tercer assentament més gran del riu després de Narva i Ivàngorod.
El Plyussa és l'afluent més gran, que s'uneix al riu Narva a l'embassament per la dreta. El gran llac Peipus drena notablement el riu rus, molt més llarg, el Velikaya.
Kreenholm és una illa fluvial d'Estònia, situada al riu Narva, dins dels límits de la ciutat de Narva.
Entre la part sud-est de la ciutat de Narva i la resta, enfront de la ciutat russa d'Ivàngorod, el riu flueix sobre el Klint Bàltic, formant les cascades de Narva, de vegades, com ho va ser històricament, les més potents d'Europa. Abans que l'aigua arribe a les cascades, l'illa de Kreenholm divideix en dues branques, per tant, les cascades consten de dues branques. Les cascades de Kreenholm, a l'oest de l'illa, fan 60 metres d'ample i 6,5 metres d'alçada amb múltiples terrasses. Les cascades de Joala, a l'est, fan 110 metres d'amplada i fan el mateix descens. La frontera internacional segueix aquesta última.
Des de la creació de l'embassament de Narva, l'any 1955, les cascades solen estar gairebé seques, però es deixa que l'aigua hi fluïsca durant uns dies cada any.

## Referències

* ↑ «Formation of city». Narva Museum. [Consulta: 11 gener 2009].
* ↑ «Sada aastat Narva jõe äravoolu mõõtmisi» (en estonià). Eesti Loodus. [Consulta: 11 gener 2009].
* ↑ Suuroja, Kalle. Põhja-Eesti klint (en estonià). Eesti Geoloogiakeskus, 2005. ISBN 9985-815-53-X.
# Fal·làcia naturalista

La fal·làcia naturalista és una fal·làcia anomenada i introduïda pel filòsof anglès George Edward Moore en el seu llibre Principia ethica del 1903. Moore afirma que es comet una fal·làcia naturalista cada vegada que es pretén fonamentar una proposició ètica a partir d'una definició del terme «bo» que ho identifiqui amb una o més propietats naturals, com ara «agradable», «desitjable» o «més evolucionat».
La fal·làcia naturalista s'empra sovint amb el problema de l'ésser i l'haver de ser, que afirma que és impossible deduir proposicions normatives a partir de proposicions fàctiques. També s'utilitza el terme fal·làcia naturalista per a descriure la creença que el natural és inherentment bo, o que el no-natural és inherentment dolent.

## Referències

* ↑ «Fal·làcia naturalista». Wikisofia. [Consulta: 20 abril 2023].
* ↑ «Conceptes: fal·làcia naturalista». pensament.cat. [Consulta: 20 abril 2023].
* ↑ Closa, Daniel. «La fal·làcia naturalista», 12-09-2013. [Consulta: 20 abril 2023].
# Llista dels parcs nacionals dels estats bàltics

Llista dels parcs nacionals dels estats bàltics d'Estònia, Letònia i Lituània.

## Estònia

Hi ha cinc parcs nacionals a Estònia:
* Parc Nacional de Karula (1993)
* Parc Nacional de Lahemaa (1971)
* Parc Nacional de Soomaa (1993)
* Parc Nacional de Vilsandi (1993)
* Parc Nacional de Matsalu (2004)

## Letònia

Hi ha 4 parcs nacionals a Letònia.
* Parc Nacional de Gauja (1973)
* Parc Nacional de Rāzna (2007)
* Parc Nacional de Ķemeri (1997)
* Parc Nacional de Slītere (1999)

## Lituània

Hi ha 5 parcs nacionals a Lituània. Es van establir el 1991 després que Lituània declarés la seva independència de la Unió Soviètica el 1990. El Parc Nacional de la República Socialista Soviètica de Lituània establert el 1974 es va reorganitzar i va passar a dir-se Parc Nacional Aukštaitija. Ara els parcs nacionals cobreixen aproximadament el 2,3 per cent del territori de Lituània.
| Nom | Establert | Area (km²) | Municipis | Regions |
| Parc Nacional d'Aukštaitija | 1974 | 406 | Ignalina, Utena, i Švenčionys | Aukštaitija |
| Parc Nacional de Dzūkija | 1991 | 559 | Varėna | Dzūkija |
| Parc Nacional de Kuršių Nerija | 1991 | 264 | Neringa | Lituània Menor |
| Parc Nacional Històric de Trakai | 1991 | 82 | Trakai | Dzūkija |
| Parc Nacional de Žemaitija | 1991 | 217 | Plungė | Samogitia (Žemaitija) |

## Referències

* ↑ Estonian Nature Conservation in 2007. Tallinn: Estonian Environment Information Centre, 2008, p.29. ISBN 978-9985-881-56-9 [Consulta: 20 desembre 2013]. Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine.
# Cala Calella

La Cala Calella, o simplement, la Calella, és una petita cala rocosa del municipi de Torroella de Montgrí, dins del territori de l'Entitat Municipal Descentralitzada de L'Estartit (Baix Empordà). Es localitza a la costa del Massís del Montgrí, entre la punta de les Salines i la Trona, dins del Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter. S'hi accedeix pel camí de ronda que uneix les poblacions de l'Estartit i l'Escala, a uns 30 minuts a peu des del port de l'Estartit, en direcció nord. Al fons de la cala hi ha una petita platja rocallosa. Per arribar a la cala des del port, cal seguir pel Carrer del Cap de la Barra, de trajectòria ascendent. Al final d'aquesta via, unes escales ens serveixen d'accés al Mirador del Cap de la Barra, amb unes vistes espectaculars de les Illes Medes i de la roca El Molinet. Després del mirador, seguint pel camí, trobem un trencall a mà esquerra que ens porta al Pou de la Calella, un avenc de 55 metres de profunditat originat per l'erosió de les roques calcàries que formen el massís. Uns cent metres abans d'arribar-hi ens trobem, al marge dret del camí, amb l'escull-illot anomenat Punta dels Arquets.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Cala Calella». Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter, Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Cala Calella». Torroella i L'Estartit.
* ↑ Torró Cabratosa, Joan «Coves, caus i pous del Massís del Montgrí». Racó, 1988, pàg. 51-52.
# OmegaT

OmegaT és un programari de traducció assistida per ordinador. Escrit en el llenguatge de programació Java, és gratuït i és desenvolupat per l'OmegaT Project, un grup de traductors i programadors independents. No utilitza cap format intermedi (XLIFF o PO) i permet la traducció directa dels formats que accepta. Accepta l'estàndard de memòries de traducció TMX.

## Funcionament del programari

L'usuari posa els seus documents font, les memòries de traducció i els glossaris de què disposa en directoris específics del projecte de traducció. Quan un projecte s'ha obert, OmegaT extrau el text a traduir dels documents reconeguts. Quan l'usuari tradueix cada *segment, OmegaT afegeix el text traduït a les memòries de traducció. OmegaT crea al final els documents d'arribada fusionant les memòries de traducció amb els documents fonts.
Durant la traducció d'un segment, les correspondències en les memòries de traducció i en els glossaris es mostren en una finestra adjacent. A aquestes correspondències se'ls assigna un percentatge de semblança. Aquest percentatge s'acosta més al 100% com més semblant és el segment a un element ja conegut. Aquestes traduccions es poden inserir fàcilment en el projecte usant ordes abreujades del teclat.
L'usuari pot passar a un altre fitxer del projecte a través de la finestra "Fitxers del Projecte" però pot també fer una recerca de paraules sobre tot el projecte i sobre les memòries de traducció. La funció de validació de les marques permet de verificar que no hi ha hagut errors sobre les marques.
Per poder afegir o modificar al projecte documents font, memòries de traducció o glossaris, la persona usuària ha de recarregar el projecte perquè OmegaT reconegui els nous segments. Igualment, si es modifiquen les regles de *segmentació, el projecte ha de ser recarregat.

## Col·laboracions

OmegaWiki és un projecte en desenvolupament un dels objectius del qual és de connectar OmegaT a les bases de dades què constitueix. Aquest enllaç permetrà exportar i redistribuir en OmegaWiki els segments enregistrats amb OmegaT.

## Vegeu també

* Virtaal

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Lloc del projecte a SourceForge
# Omloop Het Nieuwsblad 2010

L'Omloop Het Nieuwsblad 2010 va ser la 65a edició de l'Omloop Het Nieuwsblad. Es disputà el 27 de febrer de 2010 sobre un recorregut de 204,4 km amb sortida i arribada a Gant. La cursa formava part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.HC.
El vencedor fou el català Joan Antoni Flecha (Team Sky), que s'imposà en solitari amb 18" sobre un nombrós grup perseguidor. Amb aquest triomf Flecha es convertí en el primer ciclista català i espanyol en guanyar aquesta clàssica belga. Heinrich Haussler (Cervelo Test Team) i Tyler Farrar (Garmin-Transitions) completaren el podi.

## Classificació final

| | Cilista | Equip | Temps |
| 1 | Joan Antoni Flecha (CAT) | Team Sky | 5h 07' 15" |
| 2 | Heinrich Haussler (GER) | Cervélo TestTeam | + 18" |
| 3 | Tyler Farrar (USA) | Garmin-Transitions | m. t. |
| 4 | Luca Paolini (ITA) | Acqua & Sapone | m. t. |
| 5 | Marcel Sieberg (GER) | Team HTC-Columbia | m. t. |
| 6 | Edvald Boasson Hagen (NOR) | Team Sky | m. t. |
| 7 | Niko Eeckhout (BEL) | An Post-Sean Kelly | m. t. |
| 8 | Bernhard Eisel (AUT) | Team HTC-Columbia | m. t. |
| 9 | Tom Veelers (NED) | Skil-Shimano | m. t. |
| 10 | Filippo Pozzato (ITA) | Team Katusha | m. t. |

## Referències

* ↑ «2010 » 65th Omloop Het Nieuwsblad (1.HC)». [Consulta: 2 març 2016].
* ↑ «Flecha hace historia en la Het Nieuwsblad». El Mundo Deportivo, 28-02-2010, pàg. 56 [Consulta: 2 març 2016].
# Avinguda de Jaume III

L'Avinguda del rei Jaume III es troba a Palma, a l'illa de Mallorca i és el resultat d'un pla d'extensió i reforma interior de Palma, Pla Alomar, dut a terme per l'arquitecte i urbanista Gabriel Alomar i Esteve (1910-1997), aprovat el 1943. Aquest Pla plantejava dotze reformes al centre històric, de les quals només se'n dugueren a terme quatre: obertures de les avingudes de Jaume III i de la Constitució, a més de les reformes de la plaça major i de la plaça de l'Olivar. És el resultat del plantejament per crear una via ampla d'enllaç entre la ciutat antiga i l'eixample de ponent. El seu traçat és rectilini i uniforme, amb arcs porticats i façanes d'estil historicista (amb elements neogòtics i regionalistes).

## Bibliografia

* Valero, Gaspar (1993). Itineraris pel centre històric de Palma. Palma, Ajuntament de Palma. ISBN 84-87159-49-4
# Mas d'en Bosc (la Baronia de Rialb)

Mas d'en Bosc o Masia d'en Bosch és una masia de la Torre de Rialb, al municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba, aïllada, a la part central-sud del terme municipal, a ponent de la confluència del Rialb amb el Segre, indret convertit avui en una extensa i profunda massa d'aigua a causa de la propera presa del pantà de Rialb. Aprofitant el seu enclavament privilegiat, la masia ha estat restaurada i reconvertida en Allotjament Rural.
S'hi pot anar des de la carretera C-1412b (de Ponts a Tremp) prenent el desviament a la dreta que es troba al punt quilomètric 5,8 (41° 56′ 20″ N, 1° 11′ 02″ E﻿ / ﻿41.938971°N,1.183758°E﻿ / 41.938971; 1.183758). Està senyalitzat com "Presa de Rialb - perimetral". Al cap de 4,2 km. es troba el trencall (també senyalitzat) que puja al mas.

## Descripció

És un mas compost per la capella encerclada per un mur que forma un pati de la casa pairal. Aquest edifici té cellers medievals, quadres i porta d'accés amb pont llevadís, planta noble amb restes del foc de rotlle i solana oberta amb una arcada sobre l'arc tapiat inferior. A la part posterior té tot el sistema de premsa de vi, arc apuntat a sobre del trull i tones de vi. Són interessants uns coberts amb voltes que es troben accedint al mas. La porta interior de la primera casa amb arc de grans dovelles de pedra, que té l'escut i dades esborrades per la sal, del salpàs. 1834, data a la llinda de la capella.

## Vegeu també

* Àrea del dolmen de Sòls de Riu
* Forat de Bulí

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Mas del Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 novembre 2014].

## Bibliografia complementària

* BACH I RIU, Antoni i GABRIEL I FORN, Manel. "La Baronia de Rialb: un esbós històric". Lleida: Diputació de Lleida, 1995. ISBN 84-87029-70-1
* BERNAUS I MARQUÉS, Amat. "Arxiu Fotogràfic de La Baronia de Rialb (1994-1996)". La Baronia de Rialb: Ajuntament de La Baronia de Rialb, 2007.
# Omloop Het Volk 1947

L'Omloop Het Volk 1947 va ser la tercera edició de l'Omloop Het Volk. La cursa es va disputar el 23 de març de 1947, amb inici i final a Gant. El vencedor fou Albert Sercu.

## Classificació general

| Posició | Ciclista | Temps |
| 1 | Albert Sercu (BEL) | 7h 18' 35" |
| 2 | Emiel Faignaert (BEL) | + 2" |
| 3 | Achiel Buysse (BEL) | + 56" |
| 4 | Émile Masson (BEL) | + 1' 00" |
| 5 | René Oreel (BEL) | + 1' 01" |
| 6 | Sylvère Maes (BEL) | + 1' 02" |
| 7 | André Rosseel (BEL) | + 1' 02" |
| 8 | Maurice Meersman (BEL) | + 1' 02" |
| 9 | Maurice Desimpelaere (BEL) | + 1' 02" |
| 10 | Briek Schotte (BEL) | + 1' 03" |

## Referències

* ↑ «Omloop Het Nieuwsblad (HC)». BikeRaceInfo. [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ «1947 Omloop Het Volk (HC)». BikeRaceInfo. [Consulta: 10 febrer 2018].
* 1 2 «3ème Het Volk 1947». Memoire du cyclisme. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2004. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «1947 Omloop Het Nieuwsblad». First Cycling. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Escut de Banyeres del Penedès

L'escut oficial de Banyeres del Penedès té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, un brancam d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 17 de juny de 1986.
Les banyes són un senyal parlant referent al nom del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «DECRET 207/1986, de 17 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Banyeres del Penedès per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 720, 17-06-1986. [Consulta: 25 juny 2010].
# Marcel·lí Champagnat

Marcellin Champagnat (Marlhes, Loire, 20 de maig de 1789 - Saint-Chamond, 1840) va ser un prevere francès, fundador de la congregació dels Germans Maristes de les Escoles, dedicada a l'ensenyament. El seu procés de canonització es va iniciar al pontificat de Benet XV, que el declarà Venerable el 22 de juny de 1920: beatificat per Pius XII el 29 de maig de 1955, va ser canonitzat el 18 d'abril de 1999 per Joan Pau II. Se'n celebra la festa el 6 de juny.
Va néixer en una família d'agricultors benestants (son pare, Jean Baptiste, havia estat batlle del poble durant la Revolució Francesa) i va ser batejat com a Marcellin Joseph Benoît. Un fet va marcar-lo: el primer dia que va anar a escola, el mestre li va pegar i va comportar-se brutalment; això va fer que no volgués tornar-hi i l'eduqués una tia seva, a la granja.
Als setze anys entrà al seminari de Lió, on va tenir com a company Jean Baptiste Marie Vianney i Jean-Claude Colin, amb els quals va col·laborar després en la fundació de la Societat de Maria. Va ser ordenat sacerdot el 22 de juliol de 1816.
Va començar la seva activitat pastoral a La Valla-en-Gier, una comunitat pobra de muntanya, on va quedar impressionat per la ignorància dels fidels en matèria de religió i la seva manca d'educació elemental. Li tocà atendre un jove moribund, Joan Baptista Montagne, analfabet i sense cap formació religiosa. Li explicà la vida de Jesús i l'ensenyà a pregar. Després d'aquest episodi decidí fundar, el 2 de gener de 1817, una congregació laica dedicada a la instrucció i la catequesi de la joventut pobra, i així nasqué així l'Institut dels Germans Maristes de les Escoles, anomenats primer Germanets de Maria. La comunitat marista de La Valla fou la primera, amb tres germans. Basà el model educatiu i l'espiritualitat en la Mare de Déu.
També feu construir a Saint-Chamond, al Departament del Loira, Notre-Dame de l'Hermitage, una casa de formació per als germans de la congregació. Hi morí el 1840.

## Referències

* 1 2 3 «"Marcel·lí Champagnat tenia sensibilitat per educar infants i joves amb l'estil evangèlic, senzill, acollidor i fratern de Maria"». Catalunya Religió, 06-06-2014 [Consulta: 9 juny 2014].
* Bust del sant
* Hermitage de Notre-Dame (Saint Chamond), lloc on morí el sant
* Reliquiari del sant (Capella, Hermitage de Saint-Chamond)
# Escut de Galícia

L'escut de Galícia és un dels símbols de Galícia. Apareix descrit a la llei 5/1984, de 29 de maig, Llei dels símbols de Galícia, que també regula el seu ús a la comunitat autònoma.
L'escut reial es basa en les armes de l'antic Regne de Galícia. El calze (Sant Grial) és la figura heràldica més antiga que representa a Galícia. Es té constància de la seva existència des del segle xiii.

## Heràldica

L'escut de Galícia porta, en camp d'atzur, un calze d'or sumat d'una hòstia de plata, i acompanyat de set creus retallades del mateix metall, tres a cada costat i una al centre del cap.
El timbre, corona reial, folrada de gules, o vermell, tancada, que és un cercle d'or, encastat de pedres precioses, compost de vuit flors de fulles d'acant, visibles cinc, interpolades de perles i de cadascuna de les seves fulles surten cinc diademes sumades de perles que convergeixen en un món atzur, amb el semimeridià i l'equador d'or, sumat de creu d'or.
El motiu que l'escut contingui set creus es correspon amb l'anterior divisió provincial dels territoris gallecs de l'antic Regne de Galícia. Les set províncies eren: Santiago, Betanzos, Mondoñedo, Tui, Lugo, Ourense i la Corunya (aquestes tres últimes d'igual nom que les actuals, encara que no amb els mateixos límits). A cada antic territori li corresponia una creu. El sant grial al centre, representa el privilegi excepcional de la catedral de Lugo de mostrar públicament l'hòstia o cos de Crist. Cal tenir en compte que les primeres representacions contenien un nombre variable de creus que amb el temps va ser fixat en set.

## Vegeu també

* Bandera de Galícia

## Enllaços externs

* Informació sobre l'escut a la pàgina de la Xunta de Galicia (gallec)
# Escut de Gerb

L'escut oficial de Gerb té el següent blasonament:
Escut caironat: escacat d'or i de sable; ressaltant sobre el tot un castell de sinople tancat d'argent. Va ser aprovat el 9 de setembre de 1991.
El castell de Gerb (representat a l'escut) fou construït pel comte Ermengol IV d'Urgell el 1082, i durant uns quants anys va ostentar la capitalitat del comtat. L'escacat d'or i de sable són les armes dels comtes d'Urgell. Com és habitual en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, el de Gerb no porta corona.

## Bandera

La bandera oficial de Gerb té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, escacada, amb quatre rengles horitzontals de cinc escacs grocs i negres, i al vol un pal blanc de gruix 2/9 de la llargada del drap, que deixa incomplet el darrer escac de cada rengle, i, centrat sobre les files verticals segona i tercera que queden formades, un castell verd fosc tancat de blanc d'alçada 2/3 de la del drap i d'amplada 2/7 de la llargada del mateix drap.
Va ser aprovada el 17 d'abril de 2007 i publicada en el DOGC el 7 de maig del mateix any amb el número 4877.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1273/2007, de 17 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera de l'Entitat Municipal Descentralitzada de Gerb.». DOGC num. 4877, 07-05-2007. [Consulta: 9 juny 2009].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Noguera
* Bandera de Gerb
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya