OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Espineta de Nouhuys

L'espineta de Nouhuys (Sericornis nouhuysi) és una ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la malesa de boscos i vegetació secundària de les muntanyes de Nova Guinea, normalment a major alçària que Sericornis virgatus.

## Taxonomia

En època recent s'han separat algunes subespècies en una nova espècie: Sericornis virgatus.

## Referències

* ↑ «Espineta de Nouhuys». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 8-02-2021, (català)
* ↑ PA Gregory. 2007. Family Acanthizidae (thornbills). Pp. 544–611 in: Handbook of the Birds of the World, Volume 12. Picathartes to Tits and Chickadees. J del Hoyo, A Elliott & DA Christie (Eds). Lynx Edicions, Barcelona.
# Hospital Comarcal Sant Jaume de Calella

L'Hospital Comarcal Sant Jaume de Calella —també conegut com l'Hospital de Calella, per trobar-se al terme municipal de Calella— té com a antecedent l'antic i primitiu hospital de pobres i pelegrins, sota l'advocació de Sant Jaume, i fou construït l'any 1547.
Forma part de la Xarxa d'Hospitals d'Utilització Pública (XHUP), proveïdor de serveis del Servei Català de la Salut. El seu àmbit d'actuació són les comarques de l'Alt Maresme i la Selva Marítima.
Pertany a la Corporació de Salut del Maresme i la Selva, igual que l'Hospital Comarcal de la Selva amb el que comparteix serveis i prestacions.

## Referències

* ↑ «Corporació de Salut del Maresme i la Selva». Arxivat de l'original el 2015-05-26. [Consulta: 26 maig 2015].
# Zigenins

Els zigenins (Zygaeninae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels zigènids (Zygaenidae).

## Característiques

Inclou espècies menudes de colors vius, sovint amb reflexos metàl·lics. Són prou comunes a certes zones del mediterrani, com herbassars de muntanya, erms i camps abandonats. N'hi ha només dos gèneres.

## Gèneres

* Zygaena Fabricius, 1775
* Reissita Tremewan, 1959

## Referències

* ↑ «BioLib - Zygaeninae». [Consulta: 2 març 2025].
* Papallones dels Països Catalans - Zygaenids i cossids

## Enllaços externs

* Albert Masó, Instants de natura: A l'estiu, tota cuca viu
* Llista - Zygaenidae (Museum Witt München).
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa - Zygaenidae
# Hospital Comarcal de la Selva

L'Hospital Comarcal de la Selva, també conegut com l'Hospital de Blanes pel fet que es troba al terme municipal de Blanes (i a prop del de Lloret de Mar). També se l'anomena Hospital Comarcal de Blanes, per distingir-lo de l'antic Hospital de Sant Jaume de Blanes.
Forma part de la Xarxa d'Hospitals d'Utilització Pública (XHUP), proveïdor de serveis del Servei Català de la Salut. El seu àmbit d'actuació són les comarques de la Selva Marítima i l'Alt Maresme.
Pertany a la Corporació de Salut del Maresme i la Selva, igual que l'Hospital Comarcal Sant Jaume de Calella, amb el qual comparteix serveis i prestacions. Va ser inaugurat el 22 de maig del 1993.

## Referències

* ↑ «Blanes reviu el seu passat». [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ «Corporació de Salut del Maresme i la Selva». Arxivat de l'original el 2015-05-26. [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ «Vint anys amb hospital comarcal a la Selva». El Punt Avui. [Consulta: 26 maig 2015].
# Hipoclorit de potassi

L'hipoclorit de potassi és un compost químic del grup de les sals, constituït per anions hipoclorit ${\ce {ClO-}}$ i cations potassi ${\ce {K+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {KClO}}$. Només és estable en dissolució.
L'hipoclorit de potassi fou sintetitzat per primera vegada pel químic francès Claude Louis Berthollet (1748-1822) quan cercava un substitut al clor ${\ce {Cl2}}$, que s'havia demostrat que era un potent blanquejant però el fet de ser gas dificultava el seu ús. Berthollet dissolgué clor en una dissolució de carbonat de potassi ${\ce {K2CO3}}$i obtingué una dissolució amb propietats blanquejant que contenia hipoclorit de potassi. Aquesta dissolució fou produïda i comercialitzada per l'empresa Javel, als afores de París, el 1788, sota el nom d'aigua de Javel. Aquesta dissolució és incolora amb un fort olor de clor. A més de blanquejant, com tots els altres hipoclorits, té propietats desinfectants. Les concentracions comercials que es produeixen són del 10 % i del 12 %.

## Referències

* ↑ Myers, Richard L. (Richard Leroy), 1951-. The 100 most important chemical compounds : a reference guide. Westport, Conn.: Greenwood Press, 2007. ISBN 9780313080579.
* ↑ PubChem. «Potassium hypochlorite» (en anglès). [Consulta: 12 octubre 2019].
* ↑ Disinfection, sterilization, and preservation. 5th ed. Philadelphia, PA: Lippincott Williams & Wilkins, 2001. ISBN 0683307401.
# Espineta de Nova Guinea

L'espineta de Nova Guinea (Aethomyias papuensis) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) que habita la selva humida de les muntanyes del centre i est de Nova Guinea, a excepció del Vogelkop.

## Referències

* ↑ «Espineta de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# École du Breuil

L'École du Breuil (1936) o École d'Horticulture et d'Aménagement Paysager de la de Ville de Paris (en català: Escola d'Horticultura i de Condicionament del Paisatge de la Ciutat de París) és l'escola d'horticultura de la ciutat de París. És a l'emplaçament de l'antiga Faisanderie (granja de faisans) de Napoleó III (1855) al bosc de Vincennes a l'est de París.
Porta el nom del seu primer Director i ha estat creada el 1867 pel prefecte Haussmann. Té estatut d'escola privada sota contracte amb el ministeri d'Agricultura i proposa una escolaritat mixta i gratuïta. Compta avui més de 200 alumnes. Té per vocació formar obrers i tècnics competents en les tècniques del paisatge però dispensa també cursos de jardineria per als aficionats.
L'escola ocupa vora 25 hectàrees el que és la major superfície per a l'ensenyament hortícola a França. Està integrada al jardí botànic de París. Ofereix un arborètum obert al públic amb 800 exemplars diferents, un hort, un fruticetum, un roserar, un jardí de plantes vivaces i un altre de plantes medicinals.

## Vegeu també

* Arboretum de l'école du Breuil

## Enllaços externs

* Web oficial de l'escola
* Web de l'associació d'antics estudiants Arxivat 2009-03-05 a Wayback Machine.
# Argentina kagoshimae

Argentina kagoshimae és una espècie de peix pertanyent a la família dels argentínids.

## Descripció

* Cos allargat i cilíndric.
* 10-11 radis tous a l'aleta dorsal i 10-13 a l'anal.
* Boca petita.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 225 i 385 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el sud del Japó i Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Göttinger Digitalisierungszentrum: Seitenansicht». [Consulta: 7 octubre 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & J. O. Snyder, 1902. A review of the salmonoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1265): 567-593.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Yamada, U., S. Shirai, T. Irie, M. Tokimura, S. Deng, Y. Zheng, C. Li, Y.U. Kim i Y.S. Kim, 1995. Names and Illustrations of fishes from the East China Sea and the Yellow Sea. Overseas Fishery Cooperation Foundation, Tòquio (Japó).
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Okiyama, M., 1988. An atlas of the early stage fishes in Japan. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 1157 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hospital Doctor Peset

L'Hospital Doctor Peset és un centre hospitalari situat a la ciutat de València. És un dels quatre hospitals de referència existents a la capital valenciana, al costat de l'Hospital Clínic, l'Hospital General i l'Hospital La Fe. Té 539 llits.

## Història

L'Hospital Universitari Doctor Peset va ser posat en funcionament el gener de 1989. No obstant això, els orígens d'aquest centre sanitari es remunten a la dècada dels anys quaranta del segle xx, en les antigues instal·lacions pròximes a l'actual edifici. Aquestes instal·lacions van ser destinades en un primer moment al tractament de malalties infeccioses, especialment epidèmies de tifus exantemàtic, molt freqüents en l'època.
En 1947, la Seguretat Social va adquirir el centre sanitari i, després de construir un bloc de sales d'operacions, va iniciar la seua activitat com a Hospital General l'any 1951 sota el nom de Residència Sanitària General Sanjurjo, en honor del general colpista José Sanjurjo. Aquest bagatge històric es va anar completant amb la dotació dels recursos humans, tècnics i materials necessaris per a assegurar al pacient l'assistència sanitària. De fet, en 1974 es va construir un edifici annex de sis plantes dedicat a consultes externes en el qual en l'actualitat s'atén a pacients en règim ambulatori.
Més tard arribaria el canvi de nom i d'edifici. En 1989 l'activitat hospitalària es va traslladar al nou edifici i es va adoptar el nom d'Hospital Doctor Peset, en honor del metge valencià Joan Baptista Peset i Aleixandre. En 1997 el Doctor Peset es va convertir en Hospital Universitari, amb acreditació per a la formació en les especialitats de Medicina Especialitzada, Farmàcia, Psicologia, Biologia, Infermeria i Obstetrícia.

## Equips d'alta tecnologia

L'hospital compta amb els següents equips d'alta tecnologia:
* Dos equips de Tomografia Axial Computeritzada
* Dos equips de Ressonància Magnètica Nuclear
* Dos equips de Angiografia per Sustracció Digital
* Un equip de Litotrícia Extracorpòrea per Ones de Xoc
* Dos equips de Tomografia per emissió de fotons
* Un equip de Tomografia per emissió de positrons
* Un equip de Mamografia
* Un equip de Densitòmetres de l'Os
* Una Sala d'Hemodinàmica

## Referències

* 1 2 «Memòria Anual 2012 - Hospital Doctor Peset» (en castellà). Conselleria de Sanitat (Generalitat Valenciana), 2012.
* ↑ «Detalle de Centro» (en castellà). Ministeri de Sanitat.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Espineta de Vogelkop

L'espineta de Vogelkop (Aethomyias rufescens) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) que habita la selva humida de les muntanyes Arfak i Tamrau i la península de Bomberai, a Nova Guinea occidental..

## Referències

* ↑ «Espineta de Vogelkop». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Argo

Segons la mitologia grega, Argo (grec antic: Ἀργώ) fou el vaixell en la qual es van embarcar Jàson i els argonautes quan sortiren de Iolcos a la recerca del velló d'or. Els antics consideraven que rebia aquest nom per Argos, el seu constructor, per bé que és possible que sigui al revés: el personatge fou creat per explicar el nom de la nau. En qualsevol cas, el nom evoca el significat de 'ràpid' (grec antic: ἀργός) Era considerada la primera nau construïda pels humans. La proa de l'Argo tenia els dons de la paraula i la profecia perquè l'havien construït amb fusta d'un roure procedent de l'oracle de Dodona. Apol·lodor diu que la nau es va construir sota les ordres d'Atena i tenia cinquanta rems. Les fonts més importants sobre la nau Argo i sobre el viatge dels argonautes es troben a les Argonàutiques d'Apol·loni de Rodes.

## Imatges

* La construcció de la nau en una terracotta romana (segle i dC)
* En una miniatura del manuscrit Aratea de Leiden (816)
* En una pintura de Lorenzo Costa el Vell (ca. 1500)
* Escultura de Fernando Gaspar (2013)
* En una moneda commemorativa de Geòrgia (2015)

## Referències

* ↑ Mot homònim amb ἀργός (contracció d'ἀεργός, al seu torn ἀ- 'no' + ἔργον 'feina') 'lent', 'inactiu', d'on prové el nom del gas noble argó.
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 9.16.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 49. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 25. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
Viccionari
# Hospital General de Kinshasa

L'Hospital General de Kinshasa és un hospital en de Kinshasa, a la República Democràtica del Congo. Abans de la sortida del president Mobutu Sese Seko s'anomenava Mama Yemo Hospital en referència a la mare del president. L'hospital té 2000 llits i cada dia rep més de 3.000 consultes.

## Història

Abans de la independència de Bèlgica, el país tenia un dels sistemes hospitalaris més ben considerats del continent, tot i que estava limitat gairebé exclusivament a la població blanca. Els metges de l'hospital recorden un moment en què els pacients van anaven de Sud-àfrica a Kinshasa per obtenir un major nivell d'atenció.
Després de la independència nacional (1960), la majoria dels metges i cirurgians belgues de l'hospital van tornar a casa seva. Després de la violència causada per la lluita per la independència va haver-hi tranquil·litat, el metge i cirurgià nord-americà Dr. William Close (1924 - 2009) es va convertir en administrador de l'hospital i va reclutar metges de tot el món. El departament de maternitat es va actualitzar i aviat va obtenir una mitjana de 120 visites al dia. Tanmateix, també va supervisar la construcció i gestió d'un vaixell hospitalari de 700 tones per tractar la gent del riu Congo. Eventualment, tanmateix, Close es va desil·lusionar per la creixent corrupció i desintegració i va tornar a casa el 1977. Després de l'expulsió de Mobutu (1997), els vuit departaments operatius de l'hospital es van tornar a reconstruir amb l'ajuda de Close.
Però el nivell d'atenció mèdica continua sent angoixat. Els informes recents de mitjans indiquen que l'hospital sovint es troba amb un baix risc de subministraments mèdics, i els metges es veuen obligats a esperar que els pacients o les seves famílies portin diners o fins i tot subministraments mèdics, abans de poder rebre tractament.

## Referències

* ↑ «Health Crisis Looms As Doctors' Strike Continues». UN Integrated Regional Information Networks. AllAfrica, 22-08-2008 [Consulta: 23 agost 2008].
* 1 2 «Congo's Silent Harvest of Death». BBC.com, 12-08-2008 [Consulta: 25 maig 2011].
# Espineta de flancs rogencs

L'espineta de flancs rogencs (Gerygone dorsalis) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de manglar a les Illes de Kalaotoa i Madu al mar de Flores. Petites illes de la Sonda de Kisar, Romang, Leti, Moa, Damar, Sermata i Babar. Illes Tanimbar i Kai.

## Referències

* ↑ «Espineta de flancs rogencs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 04/03/2023(català)
# Alberto Jonás

Alberto Jonás (Madrid, 1868 - Filadèlfia, 1943) fou un compositor i pianista espanyol, de família alemanya.
Estudià en el Conservatori de la capital d'Espanya i en el de Brussel·les, i després fou deixeble de Rubinstein a Sant Petersburg. Es presentà en públic com a pianista, per primera vegada a Berlín (1891) i després donà concerts per Alemanya, Àustria, Bèlgica, Espanya, Rússia, Anglaterra i Estats Units, sent nomenat el 1894 professor de piano de l'Escola de Música de Michigan i el 1898 director del Conservatori de la mateixa ciutat, càrrec que desenvolupà fins al 1904. També fou professor del Conservatori de Berlín, on tingué com alumna l'estatunidenca Wynne Pyle, dedicant-se després a l'ensenyança particular a Nova York.
Va escriure diverses composicions per a piano, com també melodies vocals, i va traduir al castellà el Tratado de instrumentación de Gevaert.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum núm. 28, segona part, pàg. 2856 (ISBN 84-239-4582-0)
# Peníscola Futbol Sala

El Peníscola Futbol Sala o Castell de Peníscola és un club de futbol sala de la ciutat valenciana de Peníscola (Baix Maestrat) fundat l'any 2000. Actualment (temporada 2013/2014) milita en Primera Divisió de la Lliga espanyola de futbol sala, i compta amb secció juvenil i filial.
Després de diverses temporades per les diferents divisions inferiors valencianes del futbol sala, a la campanya 09/10 aconsegueix proclamar-se campió del grup 14 de Primera Autonòmica, la qual cosa suposa el debut a Primera Divisió A, el tercer esglaó d'aquest esport a nivell espanyol, i el 2011-12 van aconseguir l'ascens a segona divisió, moment en què es passà a jugar a Benicarló per manca d'homologació del pavelló de Peníscola, i la temporada següent ascendiren a Primera Divisió de la LNFS. El 2015 va disputar per primera vegada les sèries finals pel títol de la Lliga Nacional de Futbol Sala, en quedar entre els huit millors equips de la lliga.

## Palmarés

* Temporada 2006-2007: Campió de Lliga 1a Divisió Provincial de Castelló, Ascens a 1a Divisió Nacional “B”.
* Temporada 2008-2009: Campió de Lliga Provincial de Castelló.
* Temporada 2009-2010: Campió de 1a Divisió Nacional “B”, ascens a 1a Divisió Nacional “A”.
* Temporada 2011-2012: Ascens a 2a Divisió de la LNFS.
* Temporada 2012-2013: Ascens a 1a Divisió de la LNFS.

## Referències

* ↑ «Castell Peníscola Benicarló - Temporada (2012-2013)» (en castellà). LNFS. [Consulta: 22 novembre 2012].
* ↑ «El Castell de Peñíscola se refuerza con dos nuevas incorporaciones» (en castellà). El Periòdic, 24-11-2010.
* ↑ L'any 2000 es va fundar la secció femenina del club. L'actual equip va ser fundat la temporada 2005-06 arran la desaparició de la secció femenina. Arxivat 2014-02-16 a Wayback Machine.
* 1 2 «El Castell de Peñíscola FS Benicarló asciende a primera» (en castellà). El7set, 03-05-2013.
* ↑ «El Castell de Peñíscola se proclama campeón de liga y asciende a 1ª División Nacional “A”» (en castellà). El Periòdic, 16-05-2010.
* ↑ «José Pascual y Figuerola formaran “tándem” en el banquillo peñiscolano» (en castellà). El Periòdic, 29-08-2010.
* ↑ «Presentado el nuevo proyecto Castell de Peñiscola FS Benicarló» (en castellà). LNFS, 2012. [Consulta: 22 novembre 2012].
* ↑ «El Peñíscola jugará por primera vez las series por el título» (en castellà). La Vanguardia, 04-04-2015.
* ↑ «Palmarés» (en castellà). Peníscola FS. Arxivat de l'original el 2014-02-16. [Consulta: 17 gener 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial del Peníscola FS (castellà)
# Índex Simplificat de la Qualitat de l'Aigua

L'Índex Simplificat de la Qualitat de l'Aigua (ISQA) és un índex fisicoquímic usat per avaluar la qualitat de l'aigua, no només la quantitat de contaminants presents, sinó també a altres valors que poden afectar els éssers vius que hi viuen. S'estableix a partir de cinc paràmetres, segons la fórmula següent:
    ISQA = f(T)*(f(A)+f(B)+f(C)+f(D))
Les incògnites són:
* T = temperatura de l'aigua
* A = oxidabilitat del permanganat
* B = matèria en suspensió
* C = l'oxigen dissolt
* D = conductivitat elèctrica
L'Índex, emprat a Catalunya, fou establert per Ramon Queralt el 1982. Té el gran avantatge d'utilitzar només cinc paràmetres, que són de determinació senzilla i econòmica. La seva escala oscil·la entre 0 i 100 essent 0 una aigua pèssima i 100 una aigua excel·lent. Tanmateix, però, no contempla nutrients ni tòxics, i l'augment natural de sòlids en suspensió en fa descendir notablement el valor.

## Referències

* ↑ Queralt, R. «Calidad de las aguas de los rios». Tecnologia del agua (4), 1982, pàg. 49-57. ISSN: 0211-8173.
* 1 2 «Índexs fisicoquímics de qualitat». Gestió i tractament d'aigües residuals. UdG. [Consulta: 19 març 2014].

## Enllaços externs

* Quina qualitat d'aigua tenim? Arxivat 2003-11-13 a Wayback Machine.
# Argyripnus

Argyripnus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Cos fusiforme.
* Boca grossa i obliqua.
* Aleta dorsal adiposa.
* Bufeta natatòria ben desenvolupada i plena de gas.
* Anus a mig camí entre l'origen de les aletes pelviana i anal.

## Alimentació

Es nodreixen de crustacis i peixos petits.

## Hàbitat

Són peixos bentopelàgics associats amb illes oceàniques i muntanyes submarines entre 180-475 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba als oceans Atlàntic i Pacífic.

## Taxonomia

* Argyripnus atlanticus (Maul, 1952)
* Argyripnus brocki (Struhsaker, 1973)
* Argyripnus electronus (Parin, 1992)
* Argyripnus ephippiatus (Gilbert & Cramer, 1897)
* Argyripnus hulleyi (Quéro, Spitz & Vayne, 2009)
* Argyripnus iridescens (McCulloch, 1926)
* Argyripnus pharos (Harold & Lancaster, 2003)

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack, 2002: (Argyripnus). A: A compendium of fossil marine animal genera. Bulletin of American Paleontology 364: 560. «Sepkoski Online Results». [Consulta: 7 octubre 2012].
* ↑ The Paleobiology Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Marine Species Identification Portal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0-471-25031-7
* ↑ Maul, G. E., 1952. Additions to previously revised families. Bol. Mus. Munic. Funchal Núm. 6 (art. 16): 51-62.
* ↑ Struhsaker, P., 1973. Argyripnus brocki, a new species of stomiatoid fish from Hawaii, with observations on Argyripnus ephippiatus and Argyripnus iridescens. U. S. Natl. Mar. Fish. Serv. Fish. Bull. v. 71 (núm. 3): 827-836.
* ↑ Parin, N. V., 1992. Argyripnus electronus, a new sternoptychid fish from the Sala y Gomez Submarine Ridge. Jpn. J. Ichthyol. v. 39 (núm. 2): 135-137.
* ↑ Gilbert, C. H. & F. Cramer, 1897. Report on the fishes dredged in deep water near the Hawaiian Islands, with descriptions and figures of twenty-three new species. Proceedings of the United States National Museum v. 19 (núm. 1114): 403-435, Pls. 36-48.
* ↑ Quéro J.-C., Spitz, J. & Vayne, J.-J., 2009. Argyripnus hulleyi: une nouvelle espèce de Sternoptychidae (Stomiiformes) de l'île de la Réunion (France, océan Indien). Cybium, 33 (1): 39-43.
* ↑ McCulloch, A. R., 1926. Report on some fishes obtained by the F. I. S. "Endeavour" on the coasts of Queensland, New South Wales, Victoria, Tasmania, South and South-Western Australia. Part V. Biol. Results "Endeavour" v. 5 (pt 4): 157-216, Pls. 43-56.
* ↑ Harold, A. S. & K. Lancaster, 2003. A new species of the hatchetfish genus Argyripnus (Stomiiformes: Sternoptychidae) from the Indo-Pacific. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 116 (núm. 4): 883-891.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Espineta ventregroga

L'espineta ventregroga (Gerygone chrysogaster) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de les terres baixes a les illes de Waigeo, Batanta i Misool, illes Aru i des de Nova Guinea occidental fins al centre i est, incloent les illes Yapen.

## Referències

* ↑ «Espineta ventregroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 04/03/2023(català)