OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 290
## Esdeveniments

* Britànnia: La flota de l'usurpador Carausius derrota les naus de l'emperador Domicià.

## Naixements

* Sarrià, Barcelona: Santa Eulàlia de Barcelona, màrtir, patrona de la ciutat.
* Toledo, Tarraconense: Santa Leocàdia de Toledo, màrtir
* Mèrida, Lusitània: Santa Eulàlia de Mèrida, màrtir
* Cibalis, Pannònia: Gracià Funari, pare dels emperadors Valentinià I i Valent.

## Necrològiques

* 20 de juliol - Pisídia (Anatòlia): Santa Margarida d'Antioquia, màrtir.
# Observatori de Leiden

L'Observatori de Leiden (Sterrewacht Leiden en neerlandès) és un observatori astronòmic localitzat a la ciutat de Leiden, Països Baixos. Va ser construït per la Universitat de Leiden el 1633 per a albergar el quadrant de Snellius, comprat pel seu fundador, Jacobus Golius, i és un dels observatoris més antics que encara estan actius.
L'antic edifici va ser donat de baixa i l'observatori va ser traslladat dues vegades. El 1860 es va instal·lar a Witte Singel, i el 1974 es va acomodar al nord-est del centre. El departament astronòmic (Sterrewacht Leiden) és el més gran dels Països Baixos, és conegut a tot el món. L'observatori du a terme una àmplia investigació sobre diversos camps de l'astronomia.
Entre els astrònoms i físics coneguts que van treballar a Leiden, s'hi troben Willem de Sitter, Ejnar Hertzsprung i Jan Oort, que en van ser directors. Un famós empleat de l'observatori va ser Jacobus Kapteyn.

## Referències

* ↑ Lutz D. Schmadel. Dictionary of Minor Planet Names. Springer Science & Business Media, 9 març 2013, p. 167–. ISBN 978-3-662-02804-9.

## Enllaços externs

* «Pàgina de l'Observatori de Leiden» (en anglès). Arxivat de l'original el 2006-09-25. [Consulta: 15 juny 2018].
# Bryaninops tigris

Bryaninops tigris és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Maldives i les Illes Chagos fins a les Hawaii.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B. 1959. Gobioid fishes of the families Gobiidae, Periophthalmidae, Trypauchenidae, Taenioididae and Kraemeriidae of the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 13. 185-225.
* ↑ «Bryaninops tigris». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gill, H. S. 1994. Phylogenetic relationships of the members of the Bathygobius and Priolepis groupings (sense Birdsong et al., 1988) which posess a longitudinal papillae pattern. Proceedings of the Fourth Indo-Pac. Fish Conference, Bangkok, Tailàndia: 42-59.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Hoese, D. F. i H. K. Larson 2006. Gobiidae (pp. 1612-1697). A: Zoological Catalogue of Australia. Vol. 35. Fishes.
* Larson, H. K. 1985. A revision of the gobiid genus Bryaninops (Pisces), with a description of six new species. The Beagle (Occasional Papers of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences) v. 2 (núm. 1): 57-93.
* Larson, H. K. 1986. The species of the commensal goby genus Bryaninops and related genera [Resum]. P. 947. A: Uyeno et al. (eds.) 1986 [ref. 6147]. Indo-Pacific Fish Biology.
* Larson, H. K. 1987. A new species of Bryaninops (Pisces: Gobiidae) with notes on new records of three species of the genus. The Beagle, Records of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences v. 4 (núm. 1): 139-145.
* Larson, H. K. 1990. A revision of the commensal gobiid genera Pleurosicya and Luposicya (Gobiidae), with descriptions of eight new species of Pleurosicya and discussion of related genera. The Beagle, Records of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences v. 7 (núm. 1): 1-53.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Experiment del neutrí

L'experiment del neutrí o experiment del neutrí de Cowan i Reines va ser realitzat pels físics Clyde L. Cowan i Frederick Reines el 1956. Aquest experiment confirma l'existència de neutrins, partícules subatòmiques de càrrega elèctrica i de massa molt petita, havien estat connectats per ser una partícula essencial en els processos de decadència beta a la dècada de 1930. Sense ni massa ni càrrega, aquestes partícules semblaven que no es podrien detectar. L’experiment va explotar un enorme flux d’antineutrins d’electrons, aleshores hipotètics, que emanen d’un reactor nuclear proper i d’un detector format per grans tancs d’aigua. Es van observar interaccions de neutrins amb els protons de l’aigua, verificant per primera vegada l’existència i les propietats bàsiques d’aquesta partícula.
Aquest factors quantitats i altres van portar a Wolfgang Pauli a intentar resoldre el problema postulant l'existència del neutrí el 1930. En els anys 1930, a través de l'estudi de la desintegració beta, es va suggerir l'existència d'una tercera partícula, de massa propera a 0 i amb càrrega elèctrica nul, però mai va ser observada.
Un dels problemes amb la hipòtesi del neutrí i la teoria de Fermi va ser que el neutrí semblava tenir interaccions tan febles amb altres matèries que mai no s’observaria. En un treball de 1934, Rudolf Peierls i Hans Bethe van calcular que els neutrins podrien passar fàcilment per la Terra sense interaccions amb cap matèria.
A la desintegració beta la partícula predita, l'antineutrí electrònic (${\bar {\nu }}_{e}$), ha d'interaccionar amb un protó per a produir un neutró i un positró (l'homòleg de l'electró en l'antimatèria).
    ${\bar {\nu }}_{e}+{\mbox{p}}\rightarrow {\mbox{n}}+{\mbox{i}}^{+}$

## Referències

* ↑ Stuewer, Roger H. «The Nuclear Electron Hypothesis». A: Dordrecht, Holland ; Boston : D. Reidel Pub. Co. ; Hingham, MA. (eds). Otto Hahn and the rise of nuclear physics. Kluwer Academic Publishers, 1983, p. 19-67. ISBN 978-90-277-1584-5.
* ↑ Yang, Chen Ning «Fermi's β-decay Theory». Asia Pacific Physics Newsletter, 01, 01, 5-2012, pàg. 27–30. DOI: 10.1142/S2251158X12000045. ISSN: 2251-158X.
* ↑ Griffiths, David J. (David Jeffery). Introduction to elementary particles. New York : Wiley, 1987, p. 314-315. ISBN 978-0-471-60386-3.
* ↑ Bethe, H.; Peierls, R. «The Neutrino» (en anglès). Nature, 133, 3366, 5-1934, pàg. 689–690. DOI: 10.1038/133689b0. ISSN: 1476-4687.

## Enllaços externs

* Neutrinos

### En anglès

* Cowan and Reines Neutrino Experiment
* #c4 Decay of the Neutron
* #c2 Beta Decay
* #c1 Electron Neutrinos and Antineutrinos
# Tsivil

El Tsivil (en rus Цивиль, Tsivil; en txuvaix Ҫавал, Śaval) és un riu de Rússia. És un afluent per la dreta del Volga. Tot el seu recorregut transcorre dins de la República de Txuvàixia. Té una llargària de 172 km i ocupa una conca de 4690 km². El Petit Tsivil i el Gran Tsivil (Petit i Gran Śaval en txuvaix) s'uneixen prop de Śĕrpü/Tsivilsk per formar el riu Tsivil, que desemboca al Volga prop de Śĕnĕ Şupaşkar/Novotxeboksarsk.

## Referències

* 1 2 «Bolʹšoj Civilʹ» (en rus). Čuvašskaja Èncilopedija. [Consulta: 19 octubre 2024].
# Casa Domínica Juera

La casa Domínica Juera és un edifici situat a La Rambla, 17 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Domínica Juera i Patxot va néixer a Sant Feliu de Guíxols el 1828, i l'any següent, el seu pare Joan Juera i Torrent embarcà cap a l'Havana (Cuba), on el 1844 es reuniria amb la seva esposa Rosa Patxot i Vilar i la seva filla. El 1846, Domínica es casà per poders a l'Havana amb Josep Vilar i Puig, nascut a Calonge el 1807, amb qui va tenir quatre filles i dos fills.
Després de la mort del seu marit el 1857, va decidir invertir bona part del seu patrimoni en la construcció de diversos immobles a Barcelona. Així, l'agost del 1860, va adquirir dues cases a la Rambla de Santa Mònica, 8-10 a un altre indià, Emili Roig i Roig, i l'octubre del mateix any va adquirir la casa del núm. 12. Tot seguit, va encarregar el projecte d'un nou edifici al mestre d'obres Felip Ubach en el solar resultant, de més de 660 m². Aquest fou acabat a finals del 1864 i li costà més de 250.000 pessetes.

## Descripció

Edifici de planta baixa i quatre pisos sobren una parcel·la de planta irregular, amb una fondària d'uns 52 m.
A la façana totes sis obertures que hi ha per planta són d'arc escarser. Els balcons, de volada decreixent en altura són de llosana de pedra i barana de ferro; el de la planta principal és un balcó corregut i la resta són individuals i estan recolzats sobre mènsules decorades amb motius vegetals. Cada pis està separat per una senzilla imposta a l'alçada del balcó. Al capdamunt hi ha una cornisa lleugerament motllurada.
El pis principal té un accés privat des del vestíbul de la planta baixa i també des de l'escala comunitària que arriba fins al terrat. La planta baixa ocupa la totalitat de la parcel·la, mentre que els pisos tenen una llargada de 34 metres, als que s'hi resta un pati a nivell de la planta principal.

## Vegeu també

* Torre dels Marquesos de Julià

## Referències

* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Expediente de licencia de embarque a Cuba de Juan Juera Torrent». ULTRAMAR, 352, N.51. Archivo General de Indias, 18-02-1829.
* 1 2 3 «Fons Patronat Dominga Juera Patxot». Arxiu Municipal de Sant Feliu de Guíxols.
* 1 2 3 Rodrigo y Alharilla, 2007, p. 271.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 1219 C.
* ↑ Rodrigo y Alharilla, 2007, p. 271-272.
* 1 2 3 «Edifici d'habitatges a la Rambla, 17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Bibliografia

* Rodrigo y Alharilla, Martín. Indians a Catalunya: Capitals cubans en l'economia catalana. Barcelona: Fundació Noguera, juny 2007. ISBN 978-84-9779-529-6.
# Observatori de Pula

L'Observatori de Pula, és un observatori astronòmic, el més antic de l'actual Croàcia, es va establir a Pula l'any 1871 com a part de l'Institut Hidrogràfic de l'Armada Imperial i Real. Estava situat en el pujol del Monte Zaro. Pula era en aquest moment un "port de guerra" per a l'imperi Austrohongarès.
Johann Palisa (1848-1925) es va convertir en el director de l'observatori l'any 1871-72 i va mantenir aquest lloc fins a 1880, càrrec que portava amb si el grau de comandant. La seva principal àrea de responsabilitat va ser el "Servei de temps", és a dir, la determinació i el manteniment de l'hora exacta. Encara que el treball del servei del temps era necessari i exigent, és fàcil imaginar que per a una persona orientada a la recerca no fos del tot satisfactori, per la qual cosa Palisa va començar a observar planetes menors.
L'any 1874 va trobar el seu primer objectiu i el va nomenar en honor de l'imperi i, d'acord amb les convencions vigents de noms, el va anomenar (136) Àustria (Palisa 1874). Durant la seva permanència a Pula, Palisa va descobrir un total de 28 objectes, entre ells els asteroides (142) Polana, (143) Adria i (183) Istria.
En 1883, el croat Ivo Baró de Bojnik Benko (1851 a 1903) es va convertir en director de l'Observatori de Pula. Va desenvolupar un treball sistemàtic en el cercle meridià i va compilar un catàleg d'estels fonamentals que es va completar i va publicar després de la seva mort.
Quan Istria va quedar sota administració italiana (1918-1943) els instruments astronòmics i la biblioteca van ser traslladats a Trieste. L'any 1944, durant la Segona Guerra Mundial, la força aèria anglo-nord-americana va destruir l'edifici.
Des de 1979 la "Societat Astronòmica Amateur d'Istria" funciona a l'ala nord-oest de l'observatori, parcialment reconstruït.
Codi UAI: 538

## Referències

* ↑ «List Of Observatory Codes» (en anglès). [Consulta: 1r juliol 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Observatori de Pula en croat.
* Pàgina de l'Observatori de Visnjan amb els observatoris de Croàcia Arxivat 2016-01-23 a Wayback Machine. en anglès.
# Campionat d'Espanya de trial 1977

La temporada de 1977 del Campionat d'Espanya de trial fou la 10a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 30 de gener i el 13 de novembre. 6 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Trial de Reis (30 de gener), Trial de Prats de Lluçanès (6 de febrer), Trial de Gallifa (27 de març), Trial de València (17 d'abril), Trial d'Ibi (16 d'octubre) i Trial de Cambrils (13 de novembre).

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Manuel Soler | Bultaco | 100 |
| 2 | Jaume Subirà | Montesa | 95 |
| 3 | Quico Payà | OSSA | 54 |
| 4 | Martí Terra | Bultaco | 51 |
| 5 | Albert Juvanteny | OSSA | 50 |
| 6 | Xavier Cucurella | Bultaco | 41 |
| 7 | Miquel Cirera | Montesa | 39 |
| 8 | Daniel Llobet | Montesa | 27 |
| 9 | Alfons Soler | Bultaco | 27 |
| 10 | Pere Soler | Bultaco | 22 |

## Classificació per marques

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Bultaco | 104 |
| 2 | Montesa | 101 |
| 3 | OSSA | 75 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Pere Ollé | Montesa | 73 |
| 2 | Josep Jo | Montesa | 67 |
| 3 | Joaquim Abad | OSSA | 41 |

### Copa Júnior Superior 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Gorgot | OSSA | 84 |
| 2 | Josep Casademont | OSSA | 71 |
| 3 | Gaspar Batlle | Bultaco | 38 |

### Copa Júnior 75cc

* Categoria declarada deserta en no haver-se celebrat el mínim establert de 5 proves.

## Notes

* ↑ Les referències consultades assenyalen com a lloc de celebració només la província de València.

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Trial - Campeonato de España» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 122, 29-12-1977, p. 65.
* Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
# Port d'Aiguablava

El port d'Aiguablava, o port de Fornells, és un port esportiu situat al nucli de Fornells, dins del terme municipal de Begur (Baix Empordà). N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat i explotat en règim de concessió administrativa pel Club Nàutic Aiguablava. Té una superfície de 3.257 m², dels quals 1.907 m² corresponen a mirall d’aigua i la resta de 1.350 m² són d'ocupació en terra. Va ser construït el 1969 pel Club Nàutic Aiguablava, que l'explota des d'aleshores. És el port més petit de Catalunya, amb 61 punts d'amarratge, 6 dels quals són de lloguer.
La bocana té una amplada de 8 m i un calat d'1,8 m. El calat interior és d'1,5 m i admet embarcacions de fins a 6 m d'eslora. L'accés és fàcil, però cal tenir en compte al sud els afloraments rocosos del Furió d'Aigua Gelida i al nord el del Furió de Fitó. El port disposa dels serveis bàsics per a atendre petites embarcacions, com una grua de cinc tones i gasolinera, així com serveis mecànics.
Està guardonat amb el distintiu de bandera blava.

## Referències

* 1 2 «Port d’Aiguablava». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Avanç del Pla d'Ordenació Urbanística Municipal de Begur» p. 33. Ajuntament de Begur, 01-02-2023.
* ↑ «Construcció i gestió del port esportiu d’Aiguablava». Departament de Territori. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Port d'Aiguablava». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Club Nàutic Aiguablava». Ports de Catalunya.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023 a Catalunya». Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
# Cortaderia

Cortaderia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.
Totes les espècies d'aquest gènere estan catalogades com a exòtiques invasores al territori espanyol. Entre altres, això implica que està prohibit comercialitzar-la i introduir-la al medi natural. Tampoc es poden reintroduir exemplars que hagin estat extrets de la natura.

## Taxonomia

* Cortaderia fulvida
* Cortaderia jubata
* Cortaderia richardii
* Cortaderia rudiuscula
* Cortaderia selloana
* Cortaderia splendens
* Cortaderia toetoe

## Referències

* ↑ Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient «Reial decret 630/2013, de 2 d'agost, pel qual es regula el Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores.». BOE, Suplement en llengua catalana al núm. 185, dissabte 3 agost 2013, p. Secc. I. p. 18 [Consulta: 19 març 2019].
# Observatori de Reedy Creek

L'Observatori de Reedy Creek és un observatori astronòmic. És el lloc des d'on John Broughton, un astrònom australià, observa objectes pròxims a la Terra. El Codi d'Observatori de la Unió Astronòmica Internacional (UAI) per Reedy Creek és 428. L'observatori es troba a la Gold Coast (Queensland), a Reedy Creek, un suburbi amb el codi postal 4228. Broughton dona la ubicació del seu observatori com:
* Longitud (est +ve): +153 23' 49"
* Latitud (sud -ve): -28 06' 36"
* Altitud sobre el nivell del mar: 66 metres

## Referències

* ↑ Harvard
* ↑ «Planetary occultations: 2004 results». Arxivat de l'original el 2005-04-06. [Consulta: 31 gener 2010].

## Enllaços externs

* Web de Broughton per l'Observatori de Reedy Creek, incloent-hi el seu programari Arxivat 2005-02-06 a Wayback Machine. (anglès)
* Anunci de P/2005 T5 (anglès)
* Menció del Shoemaker Grant, i el descobriment per part de Broughton de 2004 GA1 Arxivat 2006-01-13 a Wayback Machine.
# Brycinus kingsleyae

Brycinus kingsleyae és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kadem Toham, A. i G.G. Teugels, 1997. Redescription of two morphologically similar Brycinus species (Ostariophysi: Characidae) from Central Africa. Copeia (2):363-372.
* ↑ Poll, M., 1967. Contribution à la faune ichthyologique de l'Angola. Diamang Publ. Cult., núm. 75:381 p.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1986. Révision systématique des Alestes et Brycinus africains (Pisces, Characidae). Collection Études et Thèses. Éditions de l'O.R.S.T.O.M., París. 295 p.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Esquerra Unida de Madrid

Esquerra Unida de Madrid (castellà: Izquierda Unida de Madrid, IU-Madrid) és la federació d'Esquerra Unida a la Comunitat de Madrid. Va ser constituïda a l'abril de 2016. Va reemplaçar a Esquerra Unida de la Comunitat de Madrid (IU-CM), desfederada el 2015. En la seva assemblea constituent, Mauricio Valiente i Chus Alonso van resultar elegits co-portaveus de l'organització. El gener de 2017 Sol Sánchez va substituir Alonso, que havia dimitit al·legant les dificultats de compaginar el càrrec orgànic amb l'alcaldia de Ciempozuelos.

## Referències

* 1 2 «La federación de IU-Madrid se constituye con Mauricio Valiente y Chus Alonso como portavoces». RTVE. [Consulta: 21 març 2019].
* ↑ «Sol Sánchez, nueva coportavoz de Izquierda Unida Madrid». La Vanguardia, 28-01-2017 [Consulta: 21 març 2019].
# Època tècnica

L'època tècnica correspon a la fase de la història que té el començament, segons alguns autors, amb la Revolució Industrial, produïda al llarg del Segle XVIII. El primer autor a emprar aquest concepte fou George Macaulay Trevelyan, que proposa una alternativa a la divisió clàssica de les diferentes fases de la història, ja que considera que el moment a través del qual es pot donar per finalitzada l'Edat Mitjana correspon a l'esmentada Revolució Industrial, que va modificar molt més profundament el món que no pas el Renaixement, data que empren els historiadors italians com a fi de l'edat mitjana, o bé que no pas la Reforma Protestant, data que proposen els historiadors alemanys.
Així, els canvis que van acompanyar la Revolució Industrial són molt més globals i profunds que no pas els del Renaixement o la Reforma, amb el que l'autor s'afegeix a autors com Martin Heidegger o Friedrich Dessauer que proposen una nomenclatura diferent a les diferents èpoques històriques.

## Referències

* ↑ Trevelyan, George Macaulay. English Social History, 1944, p. 96.
* ↑ Acevedo, Jorge. Heidegger y la época técnica. Chile: Editorial Universitaria, 1999, p. 210.
* ↑ Dessauer, Frederich. Discusión sobre la técnica. Madrid: Rialp, 1964.
# Creek

«Creek» té aquests significats:
* Creek o ètnia creek, confederació tribal anomenada també muskogee o muskogi, del grup lingüístic muskogi, que inclou altres tribus com hitchitis i yamasees
* Creek o llengua creek, idioma de la família lingüística muskogi parlat pel poble creek i seminola, sobretot als estats d'Oklahoma i Florida (EUA)
* Tribus federals:
** Banda Cow Creek de la tribu d'indis Umpqua, tribu reconeguda federalment d'amerindis dels Estats Units que té la seu del govern tribal a Canyonville (Oregon, EUA)
** Banda Poarch d'indis creek, única tribu d'amerindis dels Estats Units reconeguda federalment en territori d'Alabama
** Lower Muskogee Creek, tribu reconeguda estatalment de la nació creek al sud-oest de Geòrgia (EUA)
** Nació Creek Muskogi o Nació Creek, tribu reconeguda federalment dels muscogee, amb seu a Oklahoma
* Esdeveniments:
** Guerra Creek o Guerra Civil Creek (1813-1814), conflicte regional entre faccions creek oposades, imperis europeus i els Estats Units
** Guerra Creek de 1836, rebel·lió creek d'Alabama o Segona Guerra Creek, conflicte colonial que enfrontà els muscogee creek amb especuladors i ocupants il·legals de terres no nadius a Alabama
* Miscel·lània:
** Capitoli Nacional Creek o Casa del Consell Creek, edifici al centre d'Okmulgee (Oklahoma) seu deliberativa de la nació cree
** Mitologia creek, sistema de creences propi del poble creek que habitava originalment el sud-est dels Estats Units