OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Etanol cel·lulòsic

L'etanol cel·lulòsic és un biocombustible produït a partir de la fusta, herbes, o parts no comestibles de les plantes. És un tipus de biocombustible prodüit a partir de la lignocel·lulosa, un material estructural que comprèn gran part de la massa de les plantes. La lignocel·lulosa està composta principalment de cel·lulosa, hemicel·lulosa i lignina. El Panicum virgatum (Switchgrass), la polpa de la fusta i els subproductes de la gespa i del manteniment dels arbres urbans són alguns dels materials cel·lulòsics més populars per la producció d'etanol a partir de la lignocel·lulosa que tenen l'avantatge de ser materials diversos i abundants però es necessiten en grans quantitats per poder ser processats i produir els monòmers del sucre disponibles per als microorganismes que típicament es fan servir per a produir etanol per fermentació.
Segons un estudi del Departament d'Energia dels Estats Units dirigit per Argonne National Laboratory de la Universitat de Chicago, un dels beneficis de l'etanol cel·lulòsic és que redueix les emissions de gasos hivernacle un 85% sobre la gasolina reformulada. Com a contrast, l'etanol de midó (per exemple de la dacsa), pot no reduir les emissions de gas hivernacle segons com es fabriqui.

## Referències

* ↑ http://www1.eere.energy.gov/biomass/news.html
* ↑ «Clean cars, cool fuels», 2007. Arxivat de l'original el 2007-11-03. [Consulta: 18 gener 2022].

## Vegeu també

* Zymomonas mobilis

## Enllaços externs

* Ethanol Production Could Reach 90 Billion Gallons by 2030 | backed by Sandia National Laboritories and GM Corp.
* Switchgrass Fuel Yields Bountiful Energy.
# Bez miłości

Bez miłości (en polonès Sense amor) és una pel·lícula de Polònia de drama psicològic del 1980, escrita i dirigida per Barbara Sass.

## Argument

Aquesta és la història d'una jove periodista, l'Ewa, que vol fer una gran carrera. No té cap mena de dubte i a poc a poc va assolint el seu objectiu. No li importa el destí dels altres, fins i tot dedica cada cop menys temps a la seva filla, la nena es cria amb la seva àvia. Quan l'Ewa coneix la Marianna, una alcohòlica, comença a notar els problemes d'altres persones.

## Repartiment

* Dorota Stalińska com a Ewa Bracka
* Władysław Kowalski com a editor Piotr Kłosiński, cap del departament social del setmanari "Kultura i My"
* Zdzisław Wardejn com a editor Gawroński, l'amant d'Ewa
* Małgorzata Zajączkowska com a Marianna Skoczek
* Emilian Kamiński com el xicot de Marianna
* Jadwiga Polanowska com a Małgosia, periodista de la secció social del setmanari "Kultura i My"
* Małgorzata Pritulak com a Anna Kłosińska, la dona de Piotr
* Piotr Adamczewski com a editor de la secció social del setmanari "Kultura i My"
* Leonard Andrzejewski com a recepcionista en un hotel de treballadors
* Szczepan Baczyński com a metge
* Maciej Dzienisiewicz com a oficial que decideix sobre la beca d'Ewa
* Andrzej Golejewski com a milicià
* Barbara Horawianka com a mare de l'Ewa
* Stefan Kozicki com a Kozicki, periodista de la secció social del setmanari "Kultura i My"
* Maria Mamona com a amiga de l'Ewa
* Bronisław Pawlik com a professor associat
* Eugeniusz Priwieziencew com el Doctor Jankowski
* Lech Sołuba com a metge
* Ryszard Straszewski com a Szulc, el director de l'empresa
* Mirosław Szonert com a redactor en cap del setmanari "Kultura i My"
* Stanisław Tokarski com a entrenador d'Ewa
* Magda Zakrzewska-Grabczan com a Magda, la filla de l'Ewa

## Premis

* premi al debut com a director al Festival de Cinema Polonès de Gdańsk per B. Sass (1980)
* premi al paper protagonista femení al Festival de Cinema Polonès de Gdańsk per D. Stalińska (1980)
* premi FIPRESCI per B. Sass al MTF de Mannheim (1980)

## Referències

* ↑ Bez miłości a filmpolski.pl

## Enllaços externs

* Bez miłości, pel·Lícula sencera a cda.pl
* Bez miłości a la Fototeka
# Vodafone Espanya

Vodafone Espanya és una empresa de telecomunicacions mòbils a Espanya amb seu a Madrid.
La companyia va ser fundada l'any 2001, com a resultat de la fusió de les accions de Vodafone Group i British Telecom, i Airtel.
Vodafone Espanya ofereix serveis GSM 900/1800 MHz (2G), UMTS (3G), HSDPA (3.5G) i LTE (4G) a Espanya.
El gener de 2019, Vodafone Espanya va informar, a través d'un comunicat als representants dels treballadors, de l'obertura d'un procediment d'acomiadament col·lectiu "per motius econòmics, productius i organitzatius" que afectaria un màxim de 1.200 treballadors, el 23,5% de la plantilla. El maig de 2019, Vodafone Espanya va anunciar el llançament de la tecnologia 5G a l'estiu a ciutats com Madrid, Barcelona, Bilbao, Màlaga, Sevilla i València.
El 31 de maig de 2024, es va completar el procés d'adquisició per part del fons britànic Zegona Communications, separant-se del grup Vodafone.

## Referències

* ↑ Díaz, Ramón Muñoz, Juan Manuel Zafra «Vodafone compra el 18% de Airtel, que cancela su salida a Bolsa» (en castellà). El País.
* ↑ «Vodafone España anuncia el despido de hasta 1.200 empleados, casi 1 de cada 4» (en castellà). www.efe.com. [Consulta: 11 maig 2022].
* ↑ Alonso, Santiago Millán. «Vodafone España anuncia que lanzará el 5G este verano, en plena tormenta de los resultados» (en castellà). Cinco Días, 14-05-2019. [Consulta: 11 maig 2022].
* ↑ «Vodafone culmina la venta de su filial en España al fondo británico Zegona» (en espanyol europeu), 31-05-2024. [Consulta: 31 maig 2024].

## Vegeu també

* Lowi
* Vodafone

## Enllaços externs

* Vodafone Espanya - Lloc web oficial
# Eternalisme

L'eternalisme és la concepció filosòfica que argumenta que s'han de tractar igual el present, el passat i el futur, ja que totes les divisions dels temps són arbitràries. S'oposa al presentisme, que considera que només es pot verificar l'existència del present, i es relaciona amb el concepte de l'espaitemps.
Quan hom es refereix a cert esdeveniment com a futur, sempre és respecte a un punt de vista, ja que el mateix esdeveniment serà passat o anterior a un altre si es canvia el punt de referència i, per tant, les nocions tradicionals són poc fiables, ja que no defineixen moments sinó solament perspectives, depenen de l'observador i no de la realitat exterior del temps. Per tant, es poden usar aquests conceptes, però acceptant que són subjectius i que no tenen realitat ontològica.
Les implicacions ètiques de l'eternalisme es relacionen amb el determinisme, si no es pot modificar el futur perquè aquest no és un estat real, sinó solament quelcom que ja ha passat per a un altre observador o punt de referència, el lliure albir és impossible, una simple il·lusió subjectiva com el pas del temps. En aquest sentit, hi ha una forta connexió amb dilema del canvi dels presocràtics, ja que els eternalistes recullen la idea de Parmènides d'Elea que tot canvi de l'ésser és pura aparença. Una altra influència és la teoria de la relativitat, que introdueix el concepte de punt de referència com a clau per a explicar els fenòmens físics. Seguint aquesta concepció, el viatge en el temps implica únicament modificar aquest punt de referència. Altres influències es poden rastrejar en les religions orientals que neguen la fletxa del temps.
Alguns corrents de la teologia contemporània han recollit les tesis eternalistes, afegint les concepcions físiques a la noció d'eternitat associada a Déu des de l'edat mitjana. Per a ells, la percepció del temps eternalista, amb tots els estats simultanis, és la visió que té la divinitat, que per definició està fora de l'espaitemps i, per tant, pot observar-lo com si totes les seves divisions transcorreguessin alhora, és a dir, prescindint del punt de referència que té l'ésser humà en tant que criatura sotmesa al temps.
La literatura ha utilitzat aquesta noció en les seves obres, fent aparèixer criatures que tenien aquesta visió divina del temps, on present, passat i futur es fonien en un mateix instant. Alguns exemples destacats serien Escorxador Cinc, de Kurt Vonnegut o el còmic Watchmen, d'Alan Moore. No s'ha de confondre aquesta visió amb la possibilitat d'avançar-se al futur (profecia) o de poder estar en diversos punts de l'espai en un mateix present (ubiqüitat), ambdós temes a bastament tractats també a la ficció.

## Referències

* ↑ Inwagen, Peter (2008). Metaphysics. Stanford Encyclopedia of Philosophy.
* ↑ Petkov, Vesselin (ed.). Space, Time, and Spacetime: Physical and Philosophical Implications of Minkowski's Unification of Space and Time. Springer Science & Business Media, 2010 [Consulta: 7 febrer 2016].
# Una flama al meu cor

Una flama al meu cor (títol original en francès Une flamme dans mon coeur) és una pel·lícula eròtica de drama psicològic franco-suïssa co-escrita i dirigida per Alain Tanner. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mercedes és una actriu de teatre. Té una relació tempestuosa amb Johnny, un jove immigrant algerià extremadament possessiu i gelós, que la segueix a tot arreu com una ombra. Per desfer-se d'ell, Mercedes decideix anar a viure a un hotel i un vespre, al metro, coneix en Pierre, un periodista, i comença una nova relació amb ell. Per motius laborals, en Pierre ha d'estar fora de casa durant dues setmanes. La Mercedes decideix esperar-lo però a poc a poc es descura, ja no surt de casa, menja constantment, mira la televisió, es masturba. Talla els cables del telèfon aïllant-se encara més del món, fa un striptease en una "fira local" del país, ballant juntament amb un peluix amb forma de mico gegant davant de nombrosos immigrants nord-africans i la seva parella que observen ella des de darrere d'un aparador, i acaba oblidant els diàlegs de la part de teatre. Al seu retorn, Paul queda impressionat per l'estat de Mercedes i decideix portar-la amb ell al seu proper viatge a Egipte. Un cop al Caire, però, tornarà a trobar-se passant els dies sola per la ciutat mentre ell està ocupat. Un vespre, Mercedes decideix no tornar a l'hotel, sinó anar de nou al Caire, finalment serena i somrient.

## Repartiment

* Myriam Mézières : Mercedes
* Benoît Régent : Pierre
* Azize Kabouche : Johnny
* André Marcon : Étienne
* Douglas Ireland : l'amic americà
* Jean-Gabriel Nordmann: el director
* Biana: la dissenyadora d'atrezzo
* Jean-Yves Berteloot: L'actor

## Referències

* ↑ Thomas, Kevin «MOVIE REVIEW : Tanner Delineates Obsessive Love in 'Flame'». Los Angeles Times, 07-07-1989 [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ Canby, Vincent. «Review/Film; A Cerebral and Sexual Look At Character and Emotion». The New York Times, 17-01-1990. Arxivat de l'original el 25 maig 2015. [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ Una flama al meu cor a esadir.cat

## Bibliografia

* Anne-Marie Baron, Cinéma 87, numéro 401, juin 1987, p. 2
* Françoise Audé, Positif, numéro 316, juin 1987, p. 78
* Jacques Valot, La Saison cinématographique 87, janvier 1988, p. 155

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Inversió econòmica

La inversió econòmica o millor l'investiment econòmic té diversos significats relacionats entre ells en el camp empresarial, financer i econòmic, també relacionat amb l'estalvi o l'ajornament del consum. Conceptualment la inversió es diferencia tant del consum com de l'estalvi: pel que fa a aquest últim, perquè és una despesa, un desembors, i no una reserva o quantitat de diners retinguda; pel que fa al consum, perquè no es dirigeix a béns que produïxen utilitat o satisfacció directa, sinó a béns que es destinen a produir altres béns. En la pràctica, no obstant això, tals distincions solen desdibuixar-se: hi ha béns que poden ser alhora de consum i d'inversió, segons els fins alternatius als quals es destini. L'estalvi, per altra banda, generalment es col·loca a interès, amb l'objecte de reservar-lo per a posteriors eventualitats, una de les quals pot ser la inversió. Més concretament en el món empresarial, suposa aplicar recursos financers per a l'adquisició, renovació o millora d'elements de l'immobilitzat amb l'objectiu de millorar la capacitat productiva de l'empresa. Per a un particular, o per a una institució financera, el mot inversió és generalment pres en el sentit de la col·locació dels estalvis a mitjà o llarg termini, o per la compra d'actius financers, com per exemple títols borsaris. El Dollar cost averaging és un exemple d'estratègia d'inversió econòmica.

## Referències

* ↑ Gabriel Bibiloni, Carles Castellanos, Lluís Marquet en el «El procés d'elaboració de la llengua catalana, prenent com a referència l'elaboració verdagueriana»: "una voluntat de mantenir una identitat lingüística més sòlida hauria evitat formigó i s'hauria decantat per ciment o hauria preferit una forma més estesa en l'ús internacional com ara concret o betó; hauria preferit auto en lloc de cotxe; hauria derivat cangurú, billard i condom, en lloc dels calcs cangur, billar i condó; hauria creat ensaïmada o a cuada o a encerclada o alguna altra proposta imaginativa..." i el lingüista Gabriel Bibiloni en l'article http://www.vilaweb.cat/noticia/4217739/20141103/gabriel-bibiloni-nomes-tenir-llengua-oficial-catala.html diu Totes les llengües fan servir 'investir' amb el significat de 'posar diners en alguna empresa'. Parteix del llatí 'investire'. I en totes les llengües 'invertir' vol dir 'posar cap per avall'. L'espanyol ha fet una alteració i, en comptes de 'investir', diu 'invertir' (i 'inversión'). I què es diu en català? 'Invertir' i 'inversió'. Per què? Perquè nosaltres no tenim la capacitat d'agafar les paraules de les llengües que les creen, sinó que estem condemnats a agafar-les de l'espanyol, que sempre és el referent de la innovació lingüística.
* ↑ Napoletano, E. «How To Invest with Dollar Cost Averaging» (en anglès). Forbes, 11-08-2020. [Consulta: 6 gener 2021].
# Eternitat del món

L'eternitat del món és la qüestió de si el món té un començament en el temps o ha existit des de l'eternitat. Va ser una preocupació tant per als filòsofs antics com per als teòlegs i filòsofs medievals del segle xiii. El problema es va convertir en el focus d'una disputa al segle xiii, quan algunes de les obres d'Aristòtil, que creia en l'eternitat del món, van ser redescobertes a l'Occident llatí. Aquesta visió entrava en conflicte amb la visió de l'Església catòlica que el món tenia un començament en el temps. La visió aristotèlica va ser prohibida a les Condemnes de 1210-1277.
# Intercooler

L'intercooler és un intercanviador (radiador) aire-aire o aire-aigua que s'encarrega de refredar l'aire comprimit pel turbocompressor o sobrealimentador d'un motor de combustió interna.
Normalment els gasos en comprimir-se adiabàticament (sense cedir calor a l'entorn) s'escalfen, però en el cas del turbo els gasos surten a una temperatura d'uns 90-120 °C. Aquest escalfament és no desitjat, ja que els gasos en escalfar-se perden densitat, amb la qual cosa la massa d'oxigen per unitat de volum disminueix. Això prova que l'eficiència volumètrica del motor dismunueixi i, en conseqüència, ho faci la potència del motor, ja que hi ha menys oxigen per a la combustió.
L'intercooler rebaixa la temperatura de l'aire d'admissió a uns 60 °C i, per tant, el guany de potència gràcies a ell se situa al voltant del 10-15% respecte a un motor tan sols sobrealimentat (sense intercooler).
El més habitual és que els intercooler siguin d'aire-aire, tot i que en alguns casos es té la possibilitat d'afegir un petit raig d'aigua que humiteja l'exterior de l'intercooler per tal que en evaporar-se es refredi i augmenti la potència durant una estona.

## Vegeu també

* Turbocompressor
* Turbodièsel
* Climatitzador

## Enllaços externs

* Very large diesel engine air coolers (anglès)
* FAQ on Waterinjections - Chemical intercooling Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (anglès)
* The Effects of Water/Methanol Injection on Diesel Combustion, Cooling, and Lubricant Quality Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (anglès)
* Zurich Egineering, Inc: information about how charge coolers work. (anglès)
* «Intercooler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ipai

L'ipai, conegut també com a iipay o diegueño del Nord, és una llengua pertanyent al grup yuma del Delta de la família yuma-cochimí, que es va parlar a la regió del comtat de San Diego Califòrnia, Estats Units. Hinton (1994:28) ha suggerit un càlcul bastant conservador de 25 parlants ipai a Califòrnia en la dècada de 1990.
Aquesta llengua i les seves veïnes del sud, el kumeyaay i el tiipai, van ser considerats com a dialectes del diegueño, però en l'actualitat hi ha consens sobre la naturalesa diferent de cadascuna d'aquestes tres llengües (Langdon, 1990). Confusament, kumeyaay és un terme emprat per referir-se a aquest conjunt de llengües i al conjunt de pobles que les parlen com un tot.
Els documents disponibles de l'ipai inclouen gramàtiques, un diccionari i diversos textos (Mithun 1999:578).

## Referències

* ↑ Hinton 1994:28

## Bibliografia

* Couro, Ted and Christina Hutcheson. 1973. Dictionary of Mesa Grande Diegueño;: 'Iipay Aa-English/English-'Iipay Aa, Malki Museum Press, California.
* Couro, Ted & Langdon, Margaret. 1975. Let's talk 'Iipay Aa: An introduction to the Mesa Grande Diegueño language, Malki Museum Press, California.
* Hinton, Leanne. 1994. Flutes of Fire: Essays on California Indian Languages. Heyday Books, Berkeley, California.
* Langdon, Margaret. 1970. A Grammar of Diegueño: The Mesa Grande Dialect. University of California Press, Berkeley, California.
* Langdon, Margaret. 1990. "Diegueño: how many languages?" In Proceedings of the 1990 Hokan–Penutian Languages Workshop, edited by James E. Redden, pp. 184–190. University of Southern Illinois, Carbondale.
* Mithun, Marianne. 1999. The Languages of Native North America. Cambridge University Press.
# Albert Talavera Sabater

Albert Talavera Sabater (Sarral, 1888 – Tarragona, 1970) fou un polític i cooperativista català. Estudià dret i va fer de notari, però el 1913 va fundar a Sarral el Sindicat de Vinyaters i es va convertir en un dels puntals del cooperativisme agrari entre els pagesos vitícoles. Fou membre fundador el 1916 de la Federació Agrícola de la Conca de Barberà amb Josep Cabeza i Coll, Josep Maria Rendé i Ventosa i Joan Poblet i Teixidó, en fou gerent, secretari i tresorer. Entre 1914 i 1936 també va publicar nombrosos articles a la premsa local sobre temes agrícoles. Catalanista conservador, fou seguidor de Francesc Cambó i Batlle i alcalde de Montblanc per la Lliga Regionalista. En 1930 va fundar el Sindicat de Pagesos de Catalunya per oposar-se al control sobre els abusius preus de venda dels adobs. A les eleccions generals espanyoles de 1931 fou candidat de la Lliga per la província de Tarragona però no fou escollit, tot i que fou el candidat no elegit més votat. Fou força crític amb la polític agrària de la Generalitat de Catalunya durant la Segona República Espanyola. Entre gener i febrer de 1936 fou Comissari de la Generalitat a les Comarques de Tarragona (equivalent a president de la Diputació de Tarragona).
Després de la guerra civil espanyola no se li permeté fer política degut al seu passat catalanista i continuà exercint com a advocat.

## Referències

* ↑ Antoni Gavaldà i Torrents El Batec periodístic d'un dirigent cooperativista català: Josep M. Rendé i Ventosa p. 115
* ↑ Arnau González i Vilalta Els diputats catalans a les corts constituents republicanes, 1931-1933, p. 76
* ↑ Josep M. Vallès i Martí Albert Talavera i Sabater. Un lideratge ambiciós, malaguanyat, Col·lecció: Cooperativistes Catalans, núm. 23, maig de 2012, 95 pàgines, ISBN 978-84-9034-132-2
# Eth Cau de Naut

L'Eth Cau de Naut és una muntanya de 1.805 metres que es troba al municipi de Les, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Myriam Soumaré

Myriam Soumaré (França, 29 d'octubre de 1986) és una atleta francesa, especialista en la prova de 200 m en la qual va arribar a ser campiona europea el 2010.

## Carrera esportiva

Al Campionat Europeu d'Atletisme de 2010 va guanyar la medalla de plata en els relleus 4x100 metres, amb un temps de 42,45 segons, arribant a meta després d'Ucraïna i per davant de Polònia (bronze). També va guanyar la medalla d'or en els 200 metres –amb un temps de 22,32 segons, per davant de la ucraïnesa Ielizaveta Brízhina i la russa Aleksandra Fédoriva– i el bronze en els 100 metres, amb un temps d'11,18 segons que va anar la seva millor marca personal, després de l'alemanya Verena Sailer i la seva compatriota francesa Véronique Mang (plata).
Quatre anys després, al Campionat Europeu d'Atletisme de 2014 va tornar a guanyar la medalla de plata en la mateixa prova, amb el mateix temps de 42,45 segons, arribant a meta després de Regne Unit (or) i per davant de Rússia (plata), sent les seves companyes d'equip: Céline Distel-Bonnet, Ayodelé Ikuesan i Stella Akakpo.

## Referències

* ↑ «Myriam Soumaré». International Olympic Committee (IOC). [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Myriam Soumaré». IAAF. [Consulta: 28 desembre 2017].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Myriam Soumaré
# Interglacial de Göttweig

L'Interglacial de Göttweig és un interestadi produït entre el 47.000 i el 32.000 aC que separa la glaciació Würm I de la Würm II. En aquest període el clima es va fer més temperat i es va produir una revitalització de la vida humana.

## Referències

Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Alberto García (baríton)

Alberto García (Londres, 1875 – 1946) fou un baríton anglès. Era fill del tenor Gustavo García i besnet de Manuel del Pópulo Vicente García iniciador de la nissaga de cantants, ja que era net d'un fill d'aquell Manuel Vicente García. Estudià en el Reial Col·legi de Música de la seva ciutat natal i debutà el 1902, sent molt aplaudit. Després cantà en el Covent Garden i en les principals sales de concerts i més endavant a França i Alemanya. Fou professor de cant de la Guildhall School i de la Reial Acadèmia de Música de Londres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 757 ISBN 84-239-4525-1
# Associació Catalana de Crítics d'Art

L'Associació Catalana de Crítics d'Art (ACCA) és una societat que agrupa els crítics d'art actius a Catalunya o vinculats a l'art català. Forma part de l'AICA, que és l'associació internacional, dins de la qual hi figura del tot separada de l'AECA, que és l'associació espanyola.
A part de vetllar pels interessos dels seus associats, organitza o participa en simposis i congressos, i concedeix anualment uns premis que són els més prestigiosos concedits a les activitats artístiques al país. El seu emblema va ser dibuixat expressament per Joan Miró. L'entitat ha estat presidida per Josep Corredor-Matheos, Daniel Giralt-Miracle, Arnau Puig, Josep Bracons i Pilar Parcerisas.

## Referències

* ↑ «L'associació catalana de crítics d'art concedeix els premis del 2008». Bonart [Girona], núm. 115, 5-2009, p.30. ISSN: 1885-4389.
* ↑ «Escriptors i crítics d'art». Culturcat. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: 14 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial