OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tesa

Tesa (Almussafes, 1985), hipocorístic de Teresa, és una rapera valenciana.
Llicenciada en psicologia, és professora de Formació professional, i compagina la seua trajectòria en solitari amb un altre projecte musical, anomenat El Delito. També col·laborà al programa Sessió golfa, de la ràdio pública À punt.
Inicialment no va tindre contacte amb la música rap, sinó que ha begut sobretot del punk, i ha escoltat molt grups com Eskorbuto, però ha rebut influències tan variades com ara Extremoduro, o Lichis, el compositor de La cabra mecánica. Entre els grups en valencià, caldria destacar Sva-ters, La Gossa Sorda o Al Tall. Ja dins del rap, li agraden les lletres de Violadores del verso.
Les temàtiques de les seues lletres són molt variades i eclèctiques, però apareixen tres constants fonamentals: les arrels –defensar la terra–, el feminisme –i la reivindicació de valors socials–, i la festa –passar-ho bé!–.
L'àlbum Rural rep el guardó al millor disc de hip-hop en els Premis Ovidi 2019, i guanya també com a millor disc de música urbana en la segona edició dels Premis Carles Santos de la Música Valenciana.

## Discografia

* 2017: Al-Tesa (Autoedició)
* 2019: Rural (Halley Supernova)
* 2022: Rap d'arrel (Temps Record)

## Referències

* ↑ Zahinos, Àlex «Tesa: “Disfrutem, no vull estar sempre queixant-me”». valenciaplaza.com, 22-06-2019.
* ↑ «La rebesneta del Tio Canya que captiva amb el seu rap d'Almussafes». diarilaveu.com, 14-12-2018. [Consulta: 24 juny 2019].
* ↑ «Conversa amb Tesa: “Necessitem molta unió, i sols la música pot fer-la possible”». revistamirall.com, 02-02-2018. [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ Cerezo, Cèlia. «ENTREVISTA A TESA: «Jo no sóc rapera de cuna, m’he criat en el punk»». tresdeu.com, 07-04-2017. [Consulta: 23 juny 2019].
* ↑ «Tesa, la rapera «Rural» per excel·lència». Enderrock.cat, 06-03-2019. [Consulta: 23 juny 2019].
* ↑ «La reivindicació protagonitza uns Premis Ovidi 2019 molt repartits». tresdeu.com, 21-10-2019. [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ «Gener, amb tres guardons, triomfa als Premis Carles Santos de la Música Valenciana». ivc.gva.es, 13-12-2019. [Consulta: 18 desembre 2019].

## Enllaços externs

* «Tesa». Viasona.
# (64) Angelina

Angelina és l'asteroide núm. 64 de la sèrie. Fou descobert a Marsella el 4 de març del 1861 per Ernst Wilhelm Leberecht Tempel (1821-1889).
Va ésser el primer dels cinc asteroides que va descobrir. Angelina és un asteroide de mida mitjana, del tipus classe espectral E, que pertany al cinturó principal (és el tercer més gran del tipus E, després de (44) Nysa i (55) Pandora, i té un Període orbital de 4,39 anys i un diàmetre de 85 - 190 quilòmetres. Forma part dels asteroides Hungaria, una de les famílies d'asteroides.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5$^a$, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)». [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ «The Hungaria group of minor planets» (pdf) (en anglès). Journal of the Royal Astronomical Society of Canada, 84, abril 1990, pàg. 123-131. Bibcode: 1990JRASC..84..123S.
# Bandera d'Aspa

La bandera oficial d'Aspa té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de porpra, amb la flor de lis blanca de l'escut d'alçària 4/6 de la del drap, al centre.

## Història

L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 16 de maig de 2013, i aquesta va ser aprovada el 18 d'abril de 2017, i publicada en el DOGC núm. 7360 el 2 de maig del mateix any.
La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat, incorporant la flor de lis blanca de l'escut sota un fons de color porpra.

## Vegeu també

* Escut d'Aspa
* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/912/2017, de 18 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Aspa.» ( PDF). DOGC num. 7360. Generalitat de Catalunya, 02-05-2017. [Consulta: 25 maig 2017].
# (66) Maia

Maja és l'asteroide núm. 66 de la sèrie, descobert a Cambridge (EUA) el 9 d'abril del 1861 per l'astrònom nord-americà Horace P. Tuttle (1837-1923). És un asteroide fosc i força gran del cinturó principal. El seu nom es deu a Maia, una de les plèiades de la mitologia grega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 19. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
# Estació de Shijōnawate

L'estació de Shijōnawate (四条畷駅, Shijōnawate eki) és una estació de ferrocarril localitzada al municipi de Daitō, a la prefectura d'Osaka, Japó i propietat de la Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental (JR West). Presta servei a la línia Katamachi o Gekkentoshi i el seu número d'estació és el JR-H34. Tot i dur el nom del veí municipi de Shijōnawate, l'estació es troba dins del terme municipal de Daitō.

## Història

L'estació fou inaugurada pel Ferrocarril de Naniwa el 22 d'agost de 1895. El 9 de febrer de 1897, l'estació passà a formar part del Ferrocarril de Kansai com totes les altres del Ferrocarril de Naniwa. Ja l'1 d'octubre de 1907, en virtut de la llei de nacionalització dels ferrocarrils, l'estació passa a formar part dels Ferrocarrils Nacionals del Japó (FNJ). Entre els anys 1909 i 1913 l'estació forma part de la línia Sakuranomiya per a finalment acabar a la línia Katamachi fins a l'actualitat. L'actual edifici de l'estació fou inaugurat el 10 d'abril de 1978. L'1 d'abril de 1987, amb la provatització i dissolució dels FNJ, l'estació passa a la seua empresa successora, la Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental o JR West. L'1 de novembre de 2003 s'introduí el servici de targeta intel·ligent ICOCA. Com a mesura favorable al turisme, el 17 de març de 2018 s'introduí la numeració d'estació.

## Línies

Línies que passen per aquesta estació :
| < | Línia | > |
| Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental |||
| Shinobugaoka (JR-H33) |
| Shinobugaoka (JR-H33) | Línia Katamachi | Nozaki (JR-H35) |

## Referències

* ↑ https://mapfan.com/spots/SCH,J,JZ0
* ↑ https://www.jr-odekake.net/eki/top?id=0610912
* ↑ https://katamachisen.mi-ktt.ne.jp/station/shijonawate/
* ↑ 学研都市線の歴史年表 Arxivat 2009-12-02 a Wayback Machine. - 片町線複線化促進期成同盟会
* ↑ 「ICOCA」いよいよデビュー! 〜 平成15年11月1日（土）よりサービス開始いたします 〜（インターネットアーカイブ） - 西日本旅客鉄道プレスリリース 2003年8月30日

## Enllaços externs

* Web oficial de l'estació
# Bandera d'Estamariu

La bandera oficial d'Estamariu (Alt Urgell) té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, negra, amb un lleó groc al centre d'alçada 4/6 de la del drap. | » |
Va ser aprovada el 8 de juny de 1995 i publicada al DOGC núm. 2066 el 23 de juny del mateix any. Està basada en l'escut de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Urgell
* Escut d'Estamariu

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Estamariu» (pdf). DOGC núm. 2066. Generalitat de Catalunya, 23-06-1996.
# (69) Hespèria

Hesperia és l'asteroide núm. 69 de la sèrie. Fou descobert a Milà el 26 d'abril del 1861 por l'astrònom italià Giovanni Virginio Schiaparelli (1835-1910), aquest fou l'únic asteroide que va descobrir.
És un asteroide gran de la classe M del cinturó principal. El seu nom es deu a les nimfes Hespèrides de la mitologia grega.
Identificacions addicionals: 1932 CM$_1$, 1945 NB.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* 1 2 Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 20. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 10 gener 2021].
# Estació de Tamagawa (Osaka)

L'estació de Tamagawa (玉川駅, Tamagawa-eki) és una estació de ferrocarril de la línia Sennichimae del metro d'Osaka situada al barri de Yoshino, al districte urbà de Fukushima, Osaka, Japó. El codi distintiu de l'estació és S12.

## Ruta

Línies que passen per aquesta estació :
| < | Línia | > |
| Metro d'Osaka |||
| Nodahanshin (S11) |
| Nodahanshin (S11) | Línea Sennichimae | Awaza (S13) |

## Referències

* ↑ https://subway.osakametro.co.jp/station_guide/S/s12/index.php
# Anisotremus caesius

Anisotremus caesius és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.
Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima (normalment, en fa 25). Té un cos comprimit, una boca petita amb llavis gruixuts i molsuts i aletes pèlviques gairebé negres. És un peix marí, demersal i de clima tropical. Es troba al Pacífic oriental: des de Mèxic fins al Perú.
Es comercialitza fresc. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Gilbert, 1882. Description of a new species of Pomadasys from Mazatlan, with a key to the species known to inhabit the Pacific coasts of tropical America. Proceedings of the United States National Museum v. 4 (núm. 242): 383-388.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ McKay, R.J. i M. Schneider, 1995. Haemulidae. Burros, corocoros, chulas, gallinazos, roncos. P. 1136-1173. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Dominici-Arosemena, A. i M. Wolff, 2006. Reef fish community structure in the Tropical Eastern Pacific (Panamá): living on a relatively stable rocky reef environment. Helgol. Mar. Res. 60:287-305.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland.
* ↑ CENAIM, 1992. A field guide to the edible fishes and shellfishes in coastal waters of Ecuador. Centro Nacional de Acuicultura e Investigaciones Marinas (CENAIM). 95 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, ISBN 0-940228-47-5.
# Illa Iujni

L'illa Iujni o illa del Sud (rus: Южный о́стров, Iujni óstrov) és una illa àrtica russa. És l'illa meridional de l'arxipèlag de Nova Terra i es troba al sud de l'illa Séverni, de la qual és separada per l'estret estret de Màtotxkin. A l'oest hi ha el mar de Barents i, a l'est el mar de Kara. Té una superfície de 33.275 km², cosa que la converteix en la 41a illa més gran del món.
Originalment era la llar dels nenets, però l'illa va ser evacuada majoritàriament durant la dècada de 1950 per a la realització de diverses proves nuclears. L'assentament més important és Belúixia Gubà.

## Referències

* ↑ Romanenko, F.; Shilovtseva, O. Russian-Soviet polar stations and their role in the Arctic Seas exploration, 1995.
* ↑ «Nuclear Explosions in the USSR: The North Test Site Reference Material». The Division of Nuclear Safety and Security: International Atomic Energy Agency, 01-12-2004. [Consulta: 14 març 2012].
* ↑ «Novaya Zemlya: The Extreme of Europe». Google Sightseeing, 01-05-2011. [Consulta: 12 febrer 2020].
# Bob Pettit

Bob Pettit (Baton Rouge, Louisiana, 12 de desembre de 1932) és un basquetbolista estatunidenc retirat. Jugà 11 anys a l'NBA, des del 1954 al 1965, tots ells als Milwaukee/St. Louis Hawks. Pettit destaca per ser el guanyador del primer premi a l'MVP de l'NBA de la història, el 1956; tornà a conquerir el guardó l'any 1959. A més, fou escollit fins a quatre vegades MVP de l'All-Star Game, un rècord que comparteix amb Kobe Bryant. Amb els Hawks, Pettit jugà quatre Finals de l'NBA, totes elles contra els Boston Celtics, de les quals en guanyà una, el 1958, en què hi tengué un paper crucial.
El 1970, Pettit fou inserit al Basketball Hall of Fame. Fou escollit, a més, com un dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA l'any 1996.

## Referències

* ↑ «Legends profile: Bob Pettit» (en anglès). NBA. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Bob Pettit» (en anglès). Louisiana Sports Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2019-01-03. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Robert L. "Bob" Pettit» (en anglès). Hall of Famers. The Naismith Memorial Basketball Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2009-08-31. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «The NBA's 50 Greatest Players» (en anglès). NBA.com. Turner Sports Interactive, Inc.
# Bandera d'Olost

La bandera oficial d'Olost de Lluçanès té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor, en barra vermella i blanca, amb una barra groga de gruix 1/4 (grau) de l'alçària del drap, carregada de quatre altres barres vermelles, i les figures de l'escut, cadascuna d'altura 1/3 de la del drap i amplada 1/5 de la llargària del mateix drap, l'església, blanca, a 1/10 de la vora superior i 2/21 de la de l'asta i el lleó vermell coronat de groc, a 1/10 de la vora inferior i 2/21 de la del vol.

## Història

Es va aprovar el 2 de juny del 1999 i fou publicada al DOGC núm. 2927 el 9 de juliol del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escut d'Olost
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 de juny de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Olost.» (pdf). DOGC num 2927, 09-07-1999. [Consulta: 26 juny 2010].
# (73) Clícia

Klytia és l'asteroide núm. 73 de la sèrie. Fou descobert a Cambridge (EUA) el 7 d'abril del 1862 per l'Horace P. Tuttle (1837-1923), i fou el segon i darrer asteroide que va descobrir. És un asteroide del cinturó principal. El seu nom és deu a Clítia, una oceànida amant d'Apol·lo de la mitologia grega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 20. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 10 gener 2021].
# Hôtel du Bosc

L'Hôtel du Bosc és un hôtel particulier situat a Albi, França. Aquest és el lloc de naixement del pintor Henri de Toulouse-Lautrec.

## Ubicació

L'hôtel està situat al departament francès del Tarn, a la localitat d'Albi, al número 14 del carrer Henri de Toulouse-Lautrec.

## Història

Henri de Toulouse-Lautrec hi va néixer allà el 1864. L'edifici es va registrar com a monument històric el 17 de maig de 1974. Actualment és propietat d'una societat privada.

## Construcció

Aquest hôtel, construït al segle xii, formava part de les fortificacions de la ciutat. Encara existeixen dues torres. Després, a partir del segle xvii, va ser renovat periòdicament fins al segle xx, quan va adquirir l'aspecte actual.

## Referències

* 1 2 3 Hôtel du Bosc (antic) (casa natal del pintor Henri de Toulouse-Lautrec), a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès. (francès)

## Vegeu també

* Llista de monuments del districte d'Albi
# Anna Fort i Comas

Anna Fort Comas (Barcelona, 27 de maig del 1934) va ser una pianista (activa entre els anys 50 i els noranta), compositora i professora de piano, cant i solfeig. Entre les seves obres per a piano destaquen Homenatge a Catalunya (suite de sis peces), Primavera, Per què?. I entre les orquestrals: Concert per a piano i acordió, un ballet inspirat en un dels olis d'Alejandrina; música de fons en un curtmetratge inspirat en Barcelona, i finalment, la seva obra cabdal, la cantata per a cor i piano Viaje interminable, inspirada en el descobriment d'Amèrica.

## Obres

* Enyorant Sitges
* Fantasia núm. 1
* La meva dansa
* Les flors i tu
* No em diguis adéu
* No tardes mas
* Quant te'n vas
* Racó de la calma
* Ronda bolero español
* Temps de vals núm. 2
* A la memòria del meu Pare
* Angelina
* Cançó de bressol Nº 2
* Carrer de Tutimaris
* Coses de Collbató
* Dansa núm. 4
* El barret del senyor Pi
* El sueño del pastorcillo
* El útimo viaje
* Y me dices adiós
* Ballet
* Concert en re menor, per a orquestra i guitarra solista
* Homenatge a Catalunya, suite de sis peces per a piano
* Música de fons per un curtmetratge ambientat a Barcelona
* Per què?, per a piano
* Primavera, per a piano
* Viaje interminable (1992), cantata per a cor i piano inspirada en el descobriment d'Amèrica

### Sardanes

* Adéu mestre
* Aquell abril (1951), enregistrada en l'LP Les millors sardanes 1 per la Cobla Municipal Ciutat de Barcelona (Barcelona: Ediciones Fonográficas, 1975, ref. Olympo L-371)
* El barret del senyor Pi (1957)
* Bella Egara (1953), enregistrada en l'LP Sardanes per a tot Catalunya per la Cobla Municipal Ciutat de Barcelona (Barcelona: Belter, 1975, ref. 23.073)
* Camí del cel (1952), dedicada a Vicenç Bou, enregistrada en l'LP Sardanes a la plaça per la Cobla Municipal Ciutat de Barcelona (Barcelona: Belter, 1974, ref. 23.003)
* Cant a la mare (1952), enregistrada en senzill per la cobla Selvatana (ref. LS01)
* Coses de Collbató (1978)
* Lluna d'amor (1951), enregistrada cantada per Salomé, autora també de la lletra, en l'L.P. Sardanes cantades Barcelona: Belter, 1971 (reimpressió en D.C. El millor de Salomé Barcelona: Divucsa, 1995 ref. BNC 31815). També enregistrada per la Principal de la Bisbal en l'E.P. Sardanas 21 Barcelona: Discophon, 1966 ref. 27474 (reeditada en D.C. L'encís de la sardana 3 Barcelona: Divucsa, 1995 ref. 31743).
* Marta (1987)
* La meva dansa
* Mirant al cel
* Recordant Begur (1953)
* Roser
* El somni del pastoret (1951)
* Tot ballant la meva dansa (1952)

## Referències

* ↑ «Cartelera: música». La Vanguardia, 05-03-1998, pàg. 47.
* ↑ «La Peña Guitarrística Tárrega». La Vanguardia Española, 23-04-1959, pàg. 32.
* 1 2 «Fort i Comas, Anna». [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ «Llista de sardanes, al web Boig per la sardana». [Consulta: 1r agost 2015].
# Illa Lobos de Tierra

L'illa Lobos de Tierra és una petita illa del Perú situada a 19 km del continent, prop de la península d'Illescas, en el límit entre les regions de Piura i de Lambayeque. La seva superfície és de 16 km², amb una longitud aproximada de 10 km i una amplada aproximada de 3 km. Al voltant de l'illa hi ha diversos illots com El León i Albatros.

## Recursos naturals

El 1863 es va estimar que l'illa tenia uns jaciments de guano de gairebé 7 milions de tones mètriques, que posteriorment van ser explotats sense cap control. El resultat va ser una sobreexplotació que ha fet en en l'actualitat aquesta riquesa gairebé hagi desaparegut i el poc guano que queda no tingui la mateixa qualitat que abans.
El clima d'aquesta illa és molt càlid i en ella hi viuen ocells com el gavià de Lichtenstein, diferents tipus de Sula (mascarell camablau, mascarell de Grant i mascarell del Perú), i el corb marí guaner. Les dues últimes espècies van ser de gran importància durant l'època de màxima esplendor del guano. L'illa de Lobos de Tierra deu el seu nom a la seva proximitat a la costa i a la presència d'otàrids. De vegades s'hi poden veure balenes blaves.

## Referències

* 1 2 Instituto Nacional de Estadística e Informática (Peru). Perú: Compendio Estadístico 2008. 1.11: Superficie insular, según departamento (p. 25)
* 1 2 Cushman, Gregory T. Guano and the Opening of the Pacific World: A Global Ecological History. Cambridge University Press, 2013, p. 59. ISBN 9781107004139.
* ↑ Hince, Bernadette. The Antarctic Dictionary: A Complete Guide to Antarctic English. Csiro Publishing, 2000, p. 199. ISBN 9780643102323.
* 1 2 Schulenberg, Thomas S.; Stotz, Douglas F.; Lane, Daniel F. [et al.].. Birds of Peru. Revised and updated. Princeton University Press, 2010, p. 68, 70, 72 (Princeton Field Guides). ISBN 9781400834495.
* ↑ Global Ecological Consequences of the 1982–83 El Niño-Southern Oscillation. Elsevier, 1990, p. 382–383. ISBN 9780080870908.
* ↑ Marine Ornithology - Volumes 33-34 - Page 81 2005 - Peruvian Boobies on Lobos de Tierra are currently scarce, but their population in the middle of the last century probably exceeded 400000 individuals (Nelson I978).
# Bryan Burk

Bryan "Burky" Burk (30 de desembre de 1968) és un productor de televisió estatunidenc.

## Biografia

Després de graduar a la USC School de Cinema-Television, Bryan Burk va començar la seva carrera treballant amb els productors Brad Weston a Columbia Pictures, Ned Tanen a Sony Pictures i John Davis a la Fox. El 1995, va començar a treballar en la sèrie nominada a un Emmy James Dean i va produir NFL: A Love Story. Ha col·laborat amb J.J. Abrams i produït diversos dels seus xous de televisió com Alias, Six Degrees, What About Brian i Lost.1 Al costat de J.J. Abrams també ha produït la pel·lícula de 2008 Cloverfield.

## Filmografia
### Productor

* Revolution (2012) (Co-Productor)
* Super 8 (2011) (Co-Productor)
* Anatomy of Hope (2008) (productor ejecutiu)
* Fringe (productor executiu) (4 episodis, 2008)
* Lost (productor executiu) (82 episodis, 2004-2008)
* Lost: Missing Pieces (productor executiu) (13 episodis, 2007-2008)
* Cloverfield (2008) (productor)
* Six Degrees (productor executiu) (11 episodis, 2006-2007)
* What About Brian (productor ejecutivo) (10 episodis, 2006-2007) (productor) (1 episodi, 2007)
* Alias (co-productor) (39 episodis, 2005-2006) (productor associat) (22 episodis, 2003-2004)
* Future Shock (1993) (productor)

### Agraïments

* We Own the Night (2007)
* Lost: The Answers (2007)
* Lost Survivor Guide (2007)
* Lost: A Tale of Survival (2006)
* Lost: Reckoning (2006)
* Lost: Revelation (2006)
* Destination Lost (2005)
* Lost: The Journey (2005)
* The Yards (2000)
# Bandera de Cabanabona

La bandera oficial de Cabanabona té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd clar, amb la cabana groga tancada de negre de l'escut, d'alçària 3/6 de la del drap, al centre. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 17 de novembre de 2014 i publicada al DOGC el 28 de novembre amb el número 6760.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Noguera
* Escut de Cabanabona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2659/2014, de 17 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Cabanabona» ( PDF). DOGC núm. 6760. Generalitat de Catalunya, 28-11-2014. [Consulta: 28 novembre 2014].
# (84) Clio

Clio (Klio) és l'asteroide núm. 84 de la sèrie, descobert des de Dusseldorf el 25 d'agost de 1865 per Karl Theodor Robert Luther (1822-1900).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 21. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 10 gener 2021].