OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haplogrup R1b del cromosoma Y humà

L'haplogrup R1b (R-M343), també conegut com a Hg1 i Eu18, és un haplogrup del cromosoma Y humà.
És el llinatge patern amb més freqüència a l'Europa Occidental, així com algunes parts de Rússia (per exemple, la minoria baixkir) i l'Àfrica central (per exemple, Txad i Camerun). El clade també està present a freqüències més baixes a l'Europa Oriental i Àsia Occidental, així com en parts del nord d'Àfrica i l'Àsia central.
El R1b assoleix altes freqüències a les Amèriques i Australàsia, degut principalment a la immigració d'Europa occidental. Hi ha un debat permanent sobre els orígens dels subclades R1b que es troben en nivells significatius entre alguns pobles indígenes de les Amèriques, com ara parlants de llengües àlgiques al centre del Canadà.
L'haplogrup R1b té una branca primària, R1b1 (L278), que al seu torn té dues branques primàries: R1b1a (L754) i R1b1b (PH155).
* R1b1a es troba principalment a Europa occidental, encara que els pobles fula i txàdics d'Àfrica estan dominats per R1b1a2 (PF6279/V88).
* R1b1b (PH155) és tan rar i molt dispers que és difícil treure conclusions sobre els seus orígens. S'ha trobat a Bahrain, Bhutan, Tadjikistan, Turquia i la Xina occidental.
Europa occidental està dominada pels subclades descendents de R1b1a -especialment R1b1a1a2 (R-M269, conegut prèviament com a R1b1a2).
Les restes humanes més antigues trobades amb R1b fins ara són:
* Un individu procedent d'un context de cultura epigravatiana a Itàlia (Villabruna) que vivia al voltant de 12,000 aC i que pertanyia a R1b1a (L754) i
* Les restes de caçador-recol·lector de 7.000 anys d'antiguitat, pertanyents a la cultura Samara de la zona del riu Volga, que portaven R1b1* (R-L278*).

## Origen i dispersió

L'haplogrup R1b és una subclade dins del "macro-haplogroup" K (K-M9), que és una de les agrupacions predominants de la resta de línies masculines humanes fora d'Àfrica. Es creu que K* s'originà a Àsia (com és el cas d'un haplogrup ancestral anterior, F (F-M89). Segons Karafet et al., el procés de diversificació ràpida de K-M526 probablement es va produir al sud-est asiàtic, amb posteriors expansions occidentals dels avantpassats dels haplogrups R i Q.

## Estructura
### Filogènia externa

R1b forma part de l'haplogrup K-M9 i els seus descendents lineals K2, K2b i P, també conegut com a K2b2.
* P P295/PF5866/S8 (conegut també com a K2b2).
** P1 (M45) (K2b2a)
*** Q-M242 (K2b2a1)
*** R (K2b2a2)
**** R1
***** R1a
***** R1b

## Referències

* ↑ Karafet, Tatiana; Mendez, Fernando; Sudoyo, Herawati; Lansing, J Stephen; Hammer, Michael F «Improved phylogenetic resolution and rapid diversification of Y-chromosome haplogroup K-M526 in Southeast Asia» (en anglès). Nature, 23, 2014, pàg. 369–373. DOI: 10.1038/ejhg.2014.106 [Consulta: 15 octubre 2017].
# Haplogrup mitocondrial humà B

L'haplogrup mitocondrial humà B és un haplogrup humà que es distingeix per l'haplotip dels mitocondris.
L'haplogroup B es creu que va sorgir d'Àsia fa uns 60.000 anys. És un descendent de l'haplogrup R.
Es troba estès per l'Àsia moderna. El seu subclade B2 és un dels cinc haplogrups trobats entre els nadius americans, essent els altres l'A, el C, el D i l'X.
Crida l'atenció que aquest haplogrup no aparegui al nord de Sibèria quan els models de migració a Amèrica fan passar la població per l'Estret de Bering. És l'únic haplogrup americà que no es troba a les dues ribes de l'estret. Tot i així, sí que s'ha trobat entre els habitants del sud de Sibèria com els tuvans, els altais i els buriats. Aquest haplogrup també es troba entre els mongols, tibetans, coreans, japonesos, poblacions de la Xina central, Taiwan, Indonèsia, la Polinèsia i la Micronèsia.
En el popular llibre The Seven Daughters of Eve, Bryan Sykes anomena Ina a l'originador d'aquest haplogrup.

## Referències

* ↑ Haplogroup B.

## Enllaços externs

* Dispersió de l'haplogrup B Arxivat 2006-03-20 a Wayback Machine., del National Geographic
* Ina
Haplogrups mitocondrials humans :
| Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L2 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | | | | M | M | M | M | M | N | N | N | N | N | N | N | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | CZ | CZ | D | E | G | Q | | A | I | O | | | R | R | R | | | | | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | pre-HV | pre-HV | | pre-JT | pre-JT | P | UK | UK | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | HV | HV | | JT | JT | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | H | V | | J | T | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
# Haplogrup mitocondrial humà L2

L'haplogrup mitocondrial humà L2 és un haplogrup humà que es distingeix per l'haplotip dels mitocondris.
L'haplogrup L2 és originari de l'Àfrica subsahariana, on es troba present en aproximadament un terç de la gent. Es creu que es va diferenciar fa aproximadament uns 70.000 anys de la línia del haplogroup L1.

## Subdivisions

L2 té quatre grans subgrups: L2a, L2b, L2c, i L2d.

### Haplogrup L2a

El subgrup més comú del L2 subgrup, també és el més comú entre els afroamericans.

## Enllaços externs

* Dispersió de l'haplogrup L2 Arxivat 2006-11-16 a Wayback Machine., del National Geographic
Haplogrups mitocondrials humans :
| Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L2 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | | | | M | M | M | M | M | N | N | N | N | N | N | N | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | CZ | CZ | D | E | G | Q | | A | I | O | | | R | R | R | | | | | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | pre-HV | pre-HV | | pre-JT | pre-JT | P | UK | UK | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | HV | HV | | JT | JT | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | H | V | | J | T | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
# Hardebek

L'Hardebek (en baix alemany Hardebeek) és un afluent del riu Isenbek a Alemanya. Neix al municipi Bargfeld-Stegen a l'estat de Slesvig-Holstein, a uns centenars de metres de l'Alster. Al bosc Gräfenlohe al mateix municipi desemboca a l'Isenbek que desguassa via el Sielbek, l'Alster i l'Elba al mar del nord.
* Al nucli de Viertbruch en direcció sud-est
* Poc abans l'aiguabarreich amb l'Isenbek
* L'aiguabarreig de l'Isenbek i de l'Hardebeek

## Referències

* ↑ Carsten Schütz & Helge Schacht, Flurnamen von Bargfeld, (traducció: Noms de camps a Bargfeld)
# Havia embridada

L'havia embridada (Chlorothraupis frenata) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae)(Thraupidae) que ha estat considerada una subespècie de Chlorothraupis carmioli fins als treballs de Ridgely et Greenfield 2001.

## Hàbitat i distribució

Viu al sotabosc de la selva humida del sud-est de Colòmbia, sud-est del Perú i nord de Bolívia i est de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Havia embridada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
* ↑ R.S Ridgely i P.J. Greenfield. 2001. The birds of Ecuador. Volum 2. Field guide. Cornell University Press, Ithaca. ISBN 0-8014-8721-8
# Heli 3

L'heli 3 ($^3$He o He-3) és un isòtop lleuger, estable i no radioactiu de l'heli compost per dos protons i un neutró, a diferència de l'heli-4, que té dos neutrons.
És escàs a la Terra, ja que el camp magnètic i l'atmosfera el rebutgen, però està present de forma prou abundant a la resta de l'univers perquè es produeix a les estrelles.
S'investiga molt al camp de la fissió nuclear a causa de les seues possibilitats com a catalitzador o per les seues possibilitats com a combustible del futur. També s'investiga molt per les seues possibilitats com a superfluid, condició que adopta prop al zero absolut de temperatura.
A causa de la dificultat per obtindre'l, s'obté de processos químics costosos o es parla de la possibilitat d'extraure'l d'altres astres com la Lluna on n'hi hauria quantitats considerables a causa de la pràctica carència d'atmosfera d'aquest satèl·lit natural.
# Hel·leborina de fulles amples

L'hel·leborina de fulles amples (Epipactis helleborine) és una espècie d'orquídies terrestres, del gènere Epipactis de la subfamília Epidendroideae, de la tribu Neottieae de la família Orchidaceae.

## Referències

* ↑ «IOSPE PHOTOS». [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ «Tropicos | Name - !Epipactis helleborine (L.) Crantz». [Consulta: 17 maig 2024].
# Hemibal·lisme

L'hemibal·lisme és un trastorn hipercinètic caracteritzat per un moviment que recorda al gest de llançament, violent i involuntari de les extremitats. Consisteix en una alliberació excessiva de dopamina en el tàlem a causa d'una desinhibició dels nuclis talàmics, que afecta a nivell cortical i que produeix una influència excitadora sobre les àrees motores de l'escorça cerebral. Aquest tipus d'afectació també produeix altres alteracions com els tics o la corea.
# Hemicel·lulosa

L'hemicel·lulosa és un polisacàrid poc soluble i íntimament associat amb la cel·lulosa, de la qual es pot extreure. Juntes formen la fibra alimentària, substàncies comestibles d'origen vegetal que generalment no són hidrolitzades pels enzims secretats per l'aparell digestiu humà.
És un sacàrid de pes molecular baix i amb una composició irregular. A diferència de la cel·lulosa, que té una molècula lineal i només formada per unitats de glucosa, l'hemicel·lulosa es compon de sucres diferents i presenta una estructura ramificada i no fibrosa. La característica principal de l'hemicel·lulosa és la seva fàcil hidratabilitat en entrar en contacte amb l'aigua, aquesta característica és responsable de moltes de les propietats de la fibra resultant d'aquesta estructura química. L'hemicel·lulosa és amorfa a la naturalesa i posseeix propietats adhesives, de manera que tendeix a cimentar o a assumir un aspecte corni típic quan es deshidrata.
# Hemioli

L'hemiolia o hemiolos (grec: ἡμιολία [ναῦς] o ἡμίολος [λέμβος]) era un vaixell de guerra lleuger i ràpid que va aparèixer a principis del segle iv aC. Va ser especialment afavorit per pirates a la Mediterrània oriental, però també usat per Alexandre el Gran fins als rius Indus i Hidaspes i pels romans com a transport de tropes. De fet, és molt probable que el tipus fos inventat pels pirates, probablement a Cària. El seu nom es deu al fet que va ser tripulada per un grup mitjà de remers a cada costat, amb el mig grup addicional situat a la part central, on el casc era prou ampli per adaptar-los. D'aquesta manera, aquests vaixells guanyaven el poder motriu sense augmentar significativament el pes de la nau.Poc se sap de les seves característiques, però Arrià, basat en Ptolemeu I (323-283 a. C.), els inclou entre els triacontors. Això possiblement indica que tenien 15 rems a cada costat, amb un grup complet de deu i mig grup de cinc, aquest últim possiblement duplicava els remers mitjans en comptes de remar un conjunt separat de rem. Tenint en compte els seus bucs més lleugers, la seva major longitud i el perfil generalment més prim, l'hemiolia hauria tingut un avantatge en velocitat fins i tot sobre altres vaixells de guerra lleugers com la liburna.

## Referències

* ↑ Lionel Casson. «Chapter 6». A: Ships and Seamanship in the Ancient World. Johns Hopkins University Press, 1995, p. 128. ISBN 0801851300.
* ↑ John Morrison. The Age of the Galley. Conway Maritime Press, 2004, p. 74.
* ↑ John Morrison. The Age of the Galley. Conway Maritime Press, 2004, p. 73.
* ↑ John Morrison. The Age of the Galley. Conway Maritime Press, 2004, p. 74-75.
# Hemosiderina

L'hemosiderina és un ferro-complex d'emmagatzematge. Es troba sempre dins de les cèl·lules i sembla un complex de ferritina, ferritina desnaturalitzada i altres materials. El ferro que es troba en els dipòsits d'hemosiderina és molt poc disponible per al subministrament de ferro quan és necessari.
Es produeixen diverses malalties degut al dipòsit de grans quantitats d'hemosiderina en els teixits, tot i que aquests dipòsits sovint no causen símptomes, que poden conduir a un dany de l'òrgan.
L'hemosiderina es troba més comunament en els macròfags i és especialment abundant en situacions posteriors a l'hemorràgia, el que suggereix que la seva formació pot estar relacionada amb la fagocitosi dels glòbuls vermells i d'hemoglobina. L'hemosiderina es pot acumular en diferents òrgans segons les malalties.
El ferro és necessari per moltes de les reaccions químiques (reaccions d'oxidació-reducció) al cos, però és tòxic quan no està degudament emmagatzemat. S'han desenvolupat, molts mètodes d'emmagatzematge de ferro.

## Malalties associades

* Hemosiderosi

## Referències

* ↑ Pérez Arellano, JL; Angel-Moreno Maroto, A «Hemosiderófagos en las secreciones respiratorias. Significado biológico y utilidad clínica» (en castellà). Med Clin (Barc), 2005 Apr 23; 124 (15), pp. 576-7. DOI: 10.1157/13074138. PMID: 15860171 [Consulta: 12 febrer 2016].
* ↑ Türkmen, N; Eren, B; et al «The significance of hemosiderin deposition in the lungs and organs of the mononucleated macrophage resorption system in infants and children» (en anglès). J Korean Med Sci, 2008 Dec; 23(6), pp. 1020-6. DOI: 10.3346/jkms.2008.23.6.1020. PMID: 19119447 [Consulta: 12 febrer 2016].
* ↑ Tan, J; Smith, A; et al «Tissue and urinary haemosiderin in chronic leg ulcers» (en anglès). Eur J Vasc Endovasc Surg, 2007 Sep; 34 (3), pp. 355-60. DOI: 10.1016/j.ejvs.2007.02.006. PMID: 17601755 [Consulta: 12 febrer 2016].
* ↑ Saito, H «METABOLISM OF IRON STORES» (en anglès). Nagoya J Med Sci, 2014 Aug; 76 (3-4), pp. 235-254. PMID: 25741033 [Consulta: 12 febrer 2016].
# Hemosiderosi

L'hemosiderosi és la deposició patològica d'hemosiderina, en diversos òrgans: fetge, melsa, pàncrees, ganglis limfàtics, etc.
Es reconeix macroscòpicament per la coloració ocràcia que proporciona als òrgans afectats. Histològicament hom observa grànuls d'hemosiderina generalment en les cèl·lules del sistema mononuclear fagocític, bé que també en les cèl·lules parenquimàtiques.
Pot presentar-se a conseqüència de transfusions sanguínies repetides (hemosiderosi posttransfusional), així com en les malalties que s'acompanyen de destrucció sanguínia intensa, principalment en l'anèmia perniciosa.

## Referències

* ↑ «Hemosiderosi». Enciclopèdia Catalana [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ Beaumont, C «Mécanismes moléculaires de l'homéostasie du fer» (en francès). Med Sci (Paris), 2004 Jan; 20 (1), pp. 68-72. PMID: 14770366 [Consulta: 19 febrer 2016].
* ↑ McLeod, C; Fleeman, N; et al «Deferasirox for the treatment of iron overload associated with regular blood transfusions (transfusional haemosiderosis) in patients suffering with chronic anaemia: a systematic review and economic evaluation» (en anglès). Health Technol Assess, 2009 Jan; 13 (1): iii-iv, ix-xi, pp. 1-121. DOI: 10.3310/hta13010. PMID: 19068191 [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ Schroers, R; Bonella, F; et al «A female soccer player with recurrent haemoptysis and iron deficiency anaemia: idiopathic pulmonary haemosiderosis (IPH)-case report and literature review» (en anglès). BMJ Case Rep, 2010; 2010, pp.. DOI: 10.1136/bcr.06.2009.1969. PMID: 22242052 [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ McMaster, PD; Rous, P; Larimore, LC «SIGNIFICANCE OF THE HEMOSIDEROSIS OF PERNICIOUS ANEMIA» (en anglès). J Exp Med, 1922 Mar 31; 35 (4), pp. 521-531. PMID: 19868626 [Consulta: 13 febrer 2016].

## Vegeu també

* Hemocromatosi
# Heptacordi

L'heptacordi és una gamma o escala musical de set notes (do, re, mi, fa, sol, la, si), especialment a l'escala diatònica.

## Definició

L'heptacordi es bàsicament el conjunt de set notes a l'escala musical diatònica, de la mateixa menera que: el tricordi, el tetracordi, el pentacordi o l'hexacordi (basats en les matemàtiques).

## Origen

Heptacordi prove del grec: "ἑπτάχορδος" o "hepta(7)khorde(corda musical)".

## Referències

* «HEPTACORDO» (en castellà). [Consulta: 22 març 2021].
* «HEPTACORDO - Definición y sinónimos de heptacordo en el diccionario español» (en castellà). [Consulta: 22 març 2021].
# Herba de Sant Llorenç

L'herba de Sant Llorenç o astràgal de Montpeller i pèl de rata (Astragalus monspessulanus) és una espècie de planta dins el gènere Astragalus. La seva distribució és a la conca del Mediterrani (mediterrani, submediterrani oròfit circummediterrani) i algunes zones properes. És autòctona als Països Catalans però no a cap de les Illes Balears.

## Descripció

Planta perenne amb rizoma ramificat de 10 a 20 cm d'alt. Fulles compostes imparipinnades amb de 10 a 25 parells de folíols ovats obtusos verds escassament pilosos al revers i glabres o glabrescents a l'anvers; teguments cilíndrics, més o menys corbats de 2,5-4,5 x 0,3- 0,6 cm glabrescents. Floreix d'abril a juny amb flors roses, groguenques, blanquinoses o purpúries.

## Hàbitat

Pastures seques, brolles i llocs rocosos, de la plana mediterrània a l'estatge alpí. Viu a partir del nivell del mar fins a 2.430 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ DCVB
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Benabid A., Flore et écosystèmes du Maroc, Ibis Press, París, 2000 ISBN 2-910728-13-7
# Esbart Lluís Millet

L'Esbart Lluís Millet és un esbart dansaire fundat l'any 1957 a Barcelona (Gràcia) per Joaquim Navarro i Bonet. Pren el nom del músic, compositor i fundador de l'Orfeó Català Lluís Millet i és una de les entitats residents a la Casa de la Festa la Violeta de Gràcia.
Ha difós la dansa tradicional per tot el país, amb actuacions i activitats d'ensenyament dels balls catalans. L'any 1972 va instaurar les Jornades Internacionals Folklòriques sota el lema «Les danses dels pobles pel nostre poble», que es van fer a Barcelona fins al 1979. A partir d'aquell any van començar a celebrar-se per tot Catalunya, organitzades per l'Associació per a la Difusió del Folklore (Adifolk). Les seves actuacions s'han pogut veure també en més països, com ara a Israel, on l'esbart va viatjar l'any 1980.
Actualment l'Esbart Lluís Millet es limita a una secció infantil i juvenil, a través de la qual ofereix ensenyament de les danses tradicionals catalanes i fa algunes demostracions públiques, com ara les actuacions en la Roda d'Esbarts Catalònia.

## Referències

* 1 2 3 «Esbart Lluís Millet». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Ermita de Sant Cristòfol de l'Alcora

L'Ermita de Sant Cristòfol és un edifici històric al cim d'un turó dins del terme municipal de l'Alcora (comarca de l'Alcalatén, País Valencià). Va ser edificada al segle xvii. Als anys 1855-1856 es va reedificar millor a expenses del veïnat i de M. Ferrer, qui va aportar una important suma d'almoina. Actualment, acull les celebracions de la Festa del Rotllo, de la Diada de Sant Cristòfol (patró dels conductors) i de la festivitat de Santa Llúcia. L'ermitori és un temple de planta rectangular, dividida en cinc trams, amb un cor alt als peus. Disposa d'un òcul d'il·luminació a la façana. Compta amb una torre quadrada als peus, en el costat de l'epístola. La portada és de llinda i rematada amb un frontó decoratiu.

## Bibliografia

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Titanfall 2

Titanfall 2 és un videojoc d'acció en primera persona, desenvolupat per Respawn Entertainment i distribuït per EA Games. És una seqüela de Titanfall i es va publicar a tot el món el 28 d'octubre del 2016 per a Microsoft Windows, PS4 i Xbox One. A Titanfall 2, els jugadors controlen un pilot, extremadament àgil i capaç de camuflar-se, i el seu tità, un robot de tipus meca equipat amb armament pesant. Ambientat en un univers de ciència-ficció, la campanya per a un jugador segueix la història de Jack Cooper, un fuseller de la milícia fronterera, que s'acaba fent amic del seu tità, en BT-7274, després d'un accident. Plegats, s'embarquen en una gran aventura per aturar el desplegament d'una arma de destrucció massiva de l'empresa que intenta controlar la Frontera, la Interstellar Manufacturing Corporation (IMC).

## Referències

* ↑ «Titanfall 2 review. Big mech». Eurogamer. Jon Denton, 28-10-2016. [Consulta: 8 febrer 2019].
* ↑ «Titanfall 2 Single-Player Review: You Don't Need No Mech to Have a Blast». Wired. Julie Muncy, 26-10-2016. [Consulta: 8 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Vídeo a Youtube de Gaming.cat: Campanya de Titanfall 2 - Començam! (i sense bateria)
# Octan-1-ol

L'octan-1-ol (abans anomenat 1-octanol) és un compost orgànic del grup dels alcohols constituït per una cadena lineal de vuit àtoms de carboni amb el grup hidroxil ${\ce {-OH}}$ enllaçat al primer. La seva fórmula molecular és ${\ce {C8H18O}}$.

## Propietats

A temperatura ambient és un líquid incolor amb olor penetrant aromàtic. La seva densitat és de 0,8262 g/cm³ a 25 °C, el seu punt de fusió –14,7 °C i el d'ebullició 194,7 °C. El seu punt d'inflamabilitat és de 76 °C i la temperatura d'ignició 253 °C. És molt poc soluble en aigua (0,5 g/l a 25 °C), miscible en etanol i dietilèter i soluble en tetraclorur de carboni. La seva pressió de vapor és de 0,0794 mm Hg a 25 °C.
Fou descobert el 1851 pel químic perpinyanès Jules Bouis (1822-1886) al temps que descobrí l'àcid octanoic o caprílic.
Èsters de l'octan-1-ol, com l'acetat d'octil, es presenten com components d'olis essencials.

## Preparació

L'octanol es produeix industrialment per oligomerització d'etilè usant trietilalumini seguit per l'oxidació de productes alquilalumínics. Es mostra una síntesi idealitzada:
${\ce {Al(C2H5)3 + 9 C2H4 -> Al(C8H17)3}}$${\ce {Al(C8H17)3 + 3 O + 3 H2O -> 3 HOC8H17 + Al(OH)3}}$

## Aplicacions

Principalment l'octanol es consumeix com a precursor de perfums. S'ha estudiat el seu ús com a medicament per al control de la tremolor essencial i altres tipus de tremolors involuntàries neurològiques.

## Referències

* ↑ PubChem. «1-Octanol» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2019].
* ↑ THE CHEMIST (en anglès), 1852.
* 1 2 3 Jürgen Falbe, Helmut Bahrmann, Wolfgang Lipps, Dieter Mayer "Alcohols, Aliphatic" in Ullmann's Encyclopedia of Chemical Technology Wiley-VCH Verlag; Weinheim, 2002. doi:10.1002/14356007.a01_279
* ↑ Bushara K. et al. «Pilot trial of 1-octanol in essential tremor». Neurology, 62, 1, 2004, pàg. 122–124. PMID: 14718713.
# Huracà Beulah

L'Huracà Beulah va ser la segona tempesta tropical, segon huracà, i el més potent de la temporada d'huracans a l'Atlàntic del 1967. Travessà el Carib, colpejà la península del Yucatán de Mèxic en forma d'huracà, i avançà en direcció oest-nord-oest del Golf de Mèxic, assolint breument la Categoria 5 d'intensitat. L'huracà recalà al nord-est de Mèxic amb vents propers als 260 km/h. Llavors el cicló es debilità abans d'arribar a Texas en encara com a gran huracà. Generà 115 tornados per Texas, batent el record de més tornados generats per un cicló tropical. A causa del lent moviment sobre Texas, Beulah provocà inundacions significats i el seu impacte en danys ascendí a més de 1.419 milions (2009 USD); provocà també 58 víctimes mortals.