OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anisarchus macrops

Anisarchus macrops és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 17 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 25 i 300 m de fondària) i de clima temperat, el qual viu al Pacífic nord-occidental: Corea del Sud, el Japó i Rússia -el sud del krai de Primórie, les illes Kurils i l'estret de Tatària-, incloent-hi el mar del Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gill, T. N., 1864. Note on the family of stichaeoids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 16 (núm. 4): 208-211. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Matsubara, K. & A. Ochiai, 1952. Two new blennioid fishes from Japan. Jpn. J. Ichthyol. v. 2 (núms. 4/5): 206-213.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamtxatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Shinohara, G. i M. Yabe, 2009. A new genus and species of prickleback (Perciformes: Stichaeidae) from Japan. Ichthyol Res (2009)56:394-399.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Edició en anglès II. Tokai University Press, el Japó, pp. 867-1749.
* ↑ Yamanaka, T. i M. Yabe, 2012. The records of a stichaeid fish, Anisarchus medius from Japan. Japanese Journal of Ichthyology v. 59 (núm. 1): 69-74.
* ↑ Japan Endemic Marine Fish Checklist (anglès)
* ↑ Sokolovskaya, T. G., A. S. Sokolovskii i E. I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.
* ↑ Shinohara, G., A. M. Shirai, M. V. Nazarkin i M. Yabe, 2011. Preliminary list of the deep-sea fishes of the Sea of Japan. Bulletin of the National Museum of Nature and Science (Ser. A) v. 37 (núm. 1): 35-62.

## Bibliografia

Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* Discover Life (anglès)
# Lamberto Cesari

Lamberto Cesari (Bolonya, 23 de setembre de 1910 - Ann Arbor, 12 de març de 1990) també escrit Lamberto Cesàri en algunes fonts, va ser un matemàtic italià emigrat als Estats Units.
Cesari es va doctorar a Pisa l'any 1933 amb una tesi sobre la sèrie de Fourier, dirigida per Leonida Tonelli. El curs següent va anar a perfeccionar-se a la universitat de Múnic sota la direcció de Constantin Carathéodory. Va tornar a Pisa durant un any i posteriorment va anar a treballar a Roma, amb Mauro Picone, a l'Institut Nacional d'Aplicacions de Càlcul. Des de 1938 va ser professor a la universitat de Pisa. A partir de 1942 ho va ser a la universitat de Bolonya. El 1948 va ser convidat com a professor visitant en algunes universitats nord-americanes i, després d'una estada a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton, va ser professor a la universitat de Wisconsin a Madison (1950-1952), a la universitat Purdue a West Lafayette (Indiana) (1952-1960), finalment, a la universitat de Michigan a Ann Arbor, en la qual es va jubilar el 1980.
Cesari va publicar tres tractats importants: Surface area (1956), Asymptotic Behavior and Stability Problems in Ordinary Differential Equations (1959) i Optimization - Theory and Applications: Problems with Ordinary Differential Equations (1983) que és el més complet i actualitzat sobre la recerca en càlcul de variacions unidimensionals i en teoria de control. A més, va publicar uns 250 articles científics, sobre càlcul de variacions, oscil·lacions no lineals, equacions diferencials parcials i anàlisi funcional.

## Referències

* ↑ Hale, 1992, p. 201.
* ↑ Guerraggio i Nastasi, 2012, p. 299.
* ↑ Hale, 1992, p. 202.
* ↑ Warga, 1983, p. 396-401.
* ↑ Graffi, 1984, p. 1.
* ↑ Graffi, 1984, p. 11.

## Bibliografia

* Graffi, D. «On the contributions of Lamberto Cesari to applied mathematics». A: Vinti, C. (ed.). Nonlinear Analysis and Optimization (en anglès). Springer, 1984, p. 1-18. ISBN 978-3-540-13903-4.
* Guerraggio, Angelo; Nastasi, Pietro. «Leonida Tonelli: A Biography». A: Salvatore Coen (ed.). Mathematicians in Bologna 1861–1960 (en anglès). Birkhäuser, 2012, p. 289-316. ISBN 978-3-0348-0226-0.
* Hale, Jack K. «Lamberto Cesari (1910–1990)» (en anglès). Journal of Differential Equations, Vol. 96, Num. 2, 1992, pàg. 201-202. DOI: 10.1016/0022-0396(92)90151-C. ISSN: 0022-0396.
* Warga, J. «Review: Lamberto Cesari, Optimization—Theory and applications» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 9, Num. 3, 1983, pàg. 396-401. ISSN: 0273-0979.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Lamberto Cesari» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Varesi, Valerio. «Lamberto Cesari matematico dimenticato». La Reppublica, 2004. [Consulta: 17 març 2022]. (italià)
* «Cesari, Lamberto». Treccani. Enciclopedia on line. [Consulta: 17 març 2022]. (italià)
* «Lamberto Cesari». MATEPristem. [Consulta: 17 març 2022]. (italià)
# Octa-1,7-diè

L'octa-1,7-diè és un alquè amb dos dobles enllaços de fórmula molecular C$_8$H$_{14.}$ És una molècula orgànica lleugera i inflamable.
Els investigadors han emprat octa-1,7-diè per a subministrar etilè en una eninometàtesi creuada de la reacció de Diels-Alder. Pel·lícules d'1,7-octadiè polimeritzades amb plasma, dipositades sobre sílice poden produir partícules amb hidrofobicitat modificada.

## Referències

* ↑ «GHS Classification Result». GHS Information. NITE - Chemical Management Field. [Consulta: 20 abril 2016].
* ↑ «1,7-OCTADIENE». Pubchem. [Consulta: 20 abril 2016].

## Enllaços externs

* «1,7-Octadiene». Sigma-Aldrich. [Consulta: 20 abril 2016].
# Hora d'Azerbaidjan

L'hora d'Azerbaidjan (àzeri: Azərbaycanda vaxt) o AZT i també coneguda com a hora no estàndard Azerbaidjan és el fus horari estàndard d'Azerbaidjan. Manté l'UTC+4 durant tot l'any.
L'horari d'estiu d'Azerbaidjan (AZST), es va avançar una hora a UTC+5 i es va introduir el 1997. Es va abolir el març del 2016.

## Referències

* ↑ «Azerbaijan cancels daylight saving time» (en anglès), 17-03-2016.

## Enllaços externs

* Timeanddate.com - Hora d'Azerbaidjan (anglès)
* Timeanddate.com - Hora de Bakú (anglès)
# Llista d'elements geogràfics de Clariana de Cardener

Llista d'elements geogràfics del municipi de Clariana de Cardener al Solsonès.

## Muntanyes

| Nom | Alçada (m) |
| Borrelles | 659,2 |
| Turó del Monestir | 644 |

## Serres

    Categoria principal: Serres de Clariana de Cardener
| Nom | Alçada màxima (m) |
| Serra de Bàlius | 752,1 |
| Serrat de l'Isidre | 732,0 |
| Serrat del Llop | 653,7 |
| Serra de Montner | 638,2 |
| Serrat del Moro | 663,5 |
| Serra del Rèvol | 624,7 |

## Rius

    Categoria principal: Rius de Clariana de Cardener
| Nom | Tipus | Longitud (m) | Superfície (m2) | Pendent | Desnivell (m) |
| Torrent d'Albereda | torrent | 7.919 | 1.080 | 4% | 261 |
| Rasa d'Anglerill | torrent | 6.376 | 622 | 4,49% | 286 |
| Rasa de Bullons | torrent | 2.214 | 283 | 6,59% | 146 |
| Rasa de la Cabra | torrent | 729 | 30 | 16,6% | 121 |
| Rasa dels Ensorrats | torrent | 2.226 | 178 | 8,36% | 186 |
| Rasa de l'Estelroig | torrent | 2.554 | 275 | 7,6% | 194 |
| Rasa de la Flauta | torrent | 509 | 22 | 19,05% | 97 |
| Rasa de Font Salada | torrent | 1.782 | 198 | 10,33% | 184 |
| Riu Negre (Solsonès) | riu | 26,3 km | 108,28 | | |
| Rasa de l'Obac | torrent | 857 | 53 | 9,46% | 81 |
| Rasa Perpètua | torrent | 5.233 | 709 | 4% | 164 |
| Rasa del Rèvol | torrent | 6.202 | 619 | 4,61% | 286 |
| Riguera Grossa | torrent | 1.193 | 44 | 14,5% | 173 |
| Rasa del Rovelló | torrent | 1.983 | 90 | 7,61% | 154 |
| Rasa de Garrigó | torrent | 942 | 62 | 8,17% | 77 |
| Rasa de Sant Miquel | torrent | 971 | 51 | 14,0% | 136 |
| Rasa del Soler | torrent | 1.541 | 69 | 9.73% | 150 |

## Plans

| Nom | Alçada (m) |
| Pla de l'Àliga | 650 |
| Pla de la Creu de Dalt | 740 |
| Pla de Golferics | 740 |

## Altres

| Nom | Alçada (m) |
| El Codonyer | ≈700 |
| Costa de la Mina | entre 575 i 675 |
| L'Estelroig | ≈700 |
| Pla de la Guàrdia | ≈720 |
| Pla del Llamp | ≈600 |
| Bosc de Sant Ponç | entre 530 i 645 |
| Bosc del Sastre | ≈600 |

## Imatges

* Riu Negre al seu pas per Solsona.

## Vegeu també

* Llista de topònims de Clariana de Cardener

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 14 desembre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Aspidoras menezesi

Aspidoras menezesi és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil (rius costaners de Ceará).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ihering, R. von. 1907. Diversas especies novas de peixes nemathognathas do Brazil. Notas preliminares. Rev. Mus. Paulista (N. S.) v. 1 (fasc. 1): 13-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Aspidoras menezesi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. i I. J. H. Isbrücker 1976: The South American plated catfish genus Aspidoras R. von Ihering, 1907, with descriptions of nine new species from Brazil (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Bijdragen tot de Dierkunde v. 46 (núm. 1): 107-131.
# Certificat de tipus

Un certificat de tipus és un document administratiu expedit per una autoritat de certificació per a una aeronau, un motor o una hèlix. Aquest document certifica que el producte respon a un conjunt d'especificacions que en garanteixen l'aeronavegabilitat. L'autoritat de certificació és l'Agència Europea de Seguretat Aèria a Europa i l'Administració Federal d'Aviació als Estats Units. Un certificat de tipus és necessari per a l'explotació comercial d'una aeronau. Quan un model d'aeronau té un certificat de tipus, cada exemplar d'aquesta aeronau també ha de disposar d'un certificat d'aeronavegabilitat.
Un certificat de tipus suplementari (STC) s'expedeix per les modificacions dutes a terme per una tercera part que no té el certificat de tipus.

## Referències

* ↑ «Suplement en llengua catalana al núm. 227» (PDF). Butlletí Oficial de l'Estat, 18-09-2014.
* ↑ Certificats de tipus al web de l'AESA (anglès)
# Horda

L'horda era una estructura sociopolítica i militar històrica que es trobava a l'estepa eurasiàtica, normalment associada amb els pobles turcs i mongols. Aquesta forma d'entitat es pot veure com l'equivalent regional d'un clan o una tribu. Algunes hordes reeixides van donar lloc als kanats.
L'horda era originalment la tenda de campanya del cap d'un grup nòmada i al seu centre administratiu i militar. Deriva del turc ordu, del que va passar al rus ordá i després al polonès horda. Va passar a les llengües europees al segle xvi. L'horda en tant que tenda, servia no sols de residència al cap, sinó de mesquita o església, d'harem i de lloc de govern i comandament, i es transportava allà on anava el cap seguint els costums estacionals. Més tard, a mesura que va avançar la sedentarització, les tendes van ser substituïdes per palaus permanents (Vella Sarai, Tabriz, Sultaniyya, Karakorum, Khanbalik o Pequín i altres). Encara que de fet l'horda en el seu sistema antic de tenda havia desaparegut al segle xvii, els tàtars de Crimea el van mantenir fins al segle xviii i els turcmans fins al XIX.

## Referències

* ↑ Leo de Hartog. Russia and the Mongol yoke: the history of the Russian principalities and the Golden Horde, 1221–1502. British Academic Press, 1996. ISBN 978-1-85043-961-5.

## Bibliografia

* L. Krader, Social organization of the Mongol-Turkic pastoral nomads, La Haia 1963

## Vegeu també

* Horda de Bukey
* Horda d'Or
* Horda Blanca
* Horda Blava
* Horda de Nogai
# Ocupació de Luxemburg durant la Segona Guerra Mundial

L'ocupació de Luxemburg durant la Segona Guerra Mundial s'inicià el 10 de maig del 1940, quan les forces alemanyes envaïren el Gran Ducat de Luxemburg en el marc d'una operació més àmplia, Fall Gelb (l'atac contra França, Bèlgica i els Països Baixos). Les poques forces luxemburgueses no tingueren cap mínima possibilitat d'aturar l'avançada dels alemanys, més nombrosos, i el petit estat fou ocupat al cap de 24 hores.
Luxemburg fou incorporat al Tercer Reich seguint la política de la Gran Alemanya, els símbols de l'autonomia estatal foren abolits i qualsevol manifestació de dissidència fou durament reprimida. Després de més de quatre anys, el país fou alliberat per les forces aliades el setembre del 1944 i restituït a la seva independència.
# Estació de Manresa-Baixador

Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
Manresa-Baixador és l'estació on finalitza la línia R5 i R50 de la Línia Llobregat-Anoia de FGC. Aquesta està situada a la part nord del centre de Manresa a la comarca del Bages. Aquesta estació es va inaugurar el 9 de juny de 1971, després del tancament de l'antic baixador el 1969.
A més d'aquesta, el municipi de Manresa té dues estacions més de la Línia Llobregat-Anoia de FGC: Manresa-Viladordis i Manresa-Alta. També té l'estació de Manresa de Rodalies de Catalunya.
El 2022 FGC va anunciar que projecta perllongar la línia ferroviària a Manresa construint una nova estació sota el Passeig de Pere III i la plaça d'Espanya. Aquesta actuació comportaria el tancament de l'actual estació de Manresa-Baixador, ubicada a 262 metres del futur baixador.
Línia Llobregat-Anoia de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Barcelona - Pl. Espanya | Manresa-Alta | | terminal | terminal |
* Vista exterior de l'estació
* Vestíbul de l'estació
* L'estació és final de línia
* Unitat 213.38 amb servei R5 Manresa arriba a l'estació, on finalitza el recorregut

## Referències

* ↑ «Baixador dels Catalans (1971)». [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ «Ferrocarrils ampliarà la línia Llobregat-Anoia a Manresa amb una nova estació sota el Passeig de Pere III i la plaça Espanya». [Consulta: 20 març 2022].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Aspidoras psammatides

Aspidoras psammatides és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes que habita a la conca del riu Paraguaçu (Brasil). Els mascles poden assolir els 3,1 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ihering, R. von. 1907. Diversas especies novas de peixes nemathognathas do Brazil. Notas preliminares. Rev. Mus. Paulista (N. S.) v. 1 (fasc. 1): 13-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Aspidoras psammatides» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Britto, M. R., F. C. T. Lima & A. C. A. Santos. 2005. A new Aspidoras (Siluriformes: Callichthyidae) from rio Paraguaçu basin, Chapada Diamantina, Bahia, Brazil. Neotropical Ichthyol. v. 3 (núm. 4): 473-479.
# Alfaro cultratus

Alfaro cultratus és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total i les femelles els 8.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Costa Rica, Panamà i Nicaragua.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Regan, C. T.: A collection of freshwater fishes made by Mr. C. F. Underwood in Costa Rica. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) volum 2 (núm. 11): 455-464. Any 1908.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ocupació (dret)

L'ocupació és en el dret civil, una manera d'adquirir la propietat privada de les coses que no tenen amo. Consisteix en la seva aprehensió material juntament amb l'ànim d'adquirir el domini. Per tant, només podran ser objecte d'ocupació les coses corporals, ja siguin mobles o immobles i s'ha de fer amb l'ànim de ser l'amo, el propietari, comportant-se com a tal. Transcorregut el temps de prescripció i en la forma prevista pel Codi Civil de Catalunya es produeix la usucapió i, així, l'ocupant esdevé propietari. L'ocupació pot ser de coses animades (pesca, caça, bestiar), o sobre coses inanimades. A Roma, l'ocupació va ser una forma d'adquirir el domini segons el dret de gents.

## Referències

* ↑ «Ocupación». [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ González, Publicado por Javier García de Tiedra. «Ocupación: concepto y requisitos». [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ González, Publicado por Javier García de Tiedra. «Concepto de ocupación en Derecho romano». [Consulta: 9 abril 2021].

## Vegeu també

* Moviment ocupa
* Possessió (dret).
* Res nullius
* Res derelictae
Viccionari
# Calixto Pérez Guarner

Calixto Pérez Guarner (Manuel, (Ribera Alta), 14 d'octubre, 1797 - Alacant, 1881) fou un músic germà petit de Francisco Pérez Guarner, també músic.
Com el seu germà Francisco, fou deixeble a Xàtiva del mestre de capella Morata García, i quan aquell aconseguí el magisteri de la capella de Sant Nicolau d'Alacant, l'acompanyà a aquella vila, on es dedicà a l'ensenyança del piano i cant, i primer desenvolupà interinament el 1818 la plaça d'organista per l'absència de Manuel Guarnica, i després, el 1819, l'aconseguí en propietat.
Quan el seu germà morí sol·licità la vacant, al·legant, a més de la seva competència, haver sigut miliciano nacional, i li atorgaren que continués regint la capella fins que es proveís en oposició. El 1824 aquesta es portà a fi. Hi acudí Calixto, el tribunal aprovà els seus exercicis, però no li donà el primer lloc de la terna, sent nomenat mestre de capella José Vasco. Aquests entrebancs el mogueren a abandonar l'exercici professional de la música; renuncià al seu càrrec d'organista i establí un comerç que encara el 1903 s'anomenava casa del mestre de capella. Durant molts anys dirigí els concerts que se celebraven a Alacant.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 43, pàg. 445/46. (ISBN 84-239-4543-X)
# Odinita

L'odinita és un mineral de la classe dels fil·losilicats, i dins d'aquesta pertany a l'anomenat “Grup de la serpentina”. Va ser descoberta l'any 1988 a les Illes de Los, a Guinea, sent nomenada així en honor de Gilles S. Odin, mineralogista francès.
Un sinònim és la seva clau: IMA1988-015.

## Característiques químiques

Químicament és un alumini-filosilicat, amb capes alternes de caolinita, compost d'anells de 4 o 8 tetraedres, amb cations de ferro, magnesi i alumini. Estructura molecular similar a la dels altres minerals del grup de la serpentina.
L'estructura molecular mescla politips dels sistemes cristal·lins monoclínic i hexagonal.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: manganès i titani.

## Formació i jaciments

És un mineral rar que es forma en aigües marines, un component minoritari de farcit o reemplaçament d'argiles verdes amb bioclast, pellets fecals, restes de minerals en llacunes intermareals succintes en les latituds tropicals.
Probablement només estigui present en roques de menys edat que el període Quaternari, sent susceptible d'alterar-se a la intempèrie convertint-se en clorita.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: quars, calcita, caolinita, smectita, il·lita o clorita.

## Referències

* ↑ «Odinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* Odinita, mindat.org.
* Odinita, webmineral.com.
* Manual d'odinita, Mineral Data Publishing.
# Aspidoras raimundi

Aspidoras raimundi és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ihering, R. von. 1907. Diversas especies novas de peixes nemathognathas do Brazil. Notas preliminares. Rev. Mus. Paulista (N. S.) v. 1 (fasc. 1): 13-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Aspidoras raimundi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Steindachner, F. 1907. Über eine neue Psilichthys-Art, Ps. cameroni aus dem Flusse Cubatao im Staate S. Catharina, Brasilien. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 44 (núm. 6): 82-85.
# Callinet

Els Callinet van ser una família d'orgueners originària de Rouffach, a Alsàcia, i que van exercir llur ofici aproximadament entre els anys 1775 i 1890.
Louis Canillet (1797-1846) s'associà amb el músic i organista Félix Danjou, i quan aquest cansat d'invertir diners en l'empresa li negà certa quantitat pel desenvolupament del negoci, trencà tot el que s'havia construït sota la seva direcció i dissolgué la societat, treballant des de llavors com a simple obrer. El seu cosí Ignasi, nascut el 1803, construí nombrosos orgues, la majoria dels quals es troben a Alsàcia i a Suïssa.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 10, pàg. 1007 (ISBN 84-239-4510-3)