OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Autoetnografia

L'autoetnografia és una forma d'investigació qualitativa en què una persona recercaire utilitza l'autoreflexió i l'escriptura per explorar l'experiència anecdòtica i personal i connectar aquesta història autobiogràfica amb significats i comprensions culturals, polítiques i socials més àmplies. L'autoetnografia és una forma d'escriptura reflexiva que s'utilitza en diverses disciplines, com ara estudis de comunicació, estudis de performance, educació, literatura, estudis ètnics, antropologia, treball social, sociologia, història, psicologia, teologia i estudis religiosos, màrqueting, comportament organitzatiu, estudis de gènere, desenvolupament de recursos humans, educació d'adults, educació artística, infermeria, paramedicina o fisioteràpia.

## Referències

* ↑ Ellis, Carolyn. (2004). The ethnographic I: A methodological novel about autoethnography. Walnut Creek: AltaMira Press
* ↑ Maréchal, Garance. (2010). Autoethnography. Dins Albert J. Mills, Gabrielle Durepos & Elden Wiebe (Eds.), Encyclopedia of case study research (Vol. 2, pp. 43-45). Thousand Oaks, CA: Sage Publications
# Herbera del Cap

L'herbera del Cap (Sphenoeacus afer) és un ocell de la família dels macrosfènids (Macrosphenidae) i única espècie del gènere Sphenoeacus Strickland, 1841.

## Hàbitat i distribució

Habita zones amb herba, arbusts i vegetació de ribera de l'Àfrica Meridional, a l'estrem oriental de Zimbabwe, sud-oest de Moçambic i est i sud de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Herbera del Cap». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Esquilada

L'esquilada, xolla o tosa és el procés de treure el velló de llana d'una ovella. La persona que treu la llana s'anomena esquilador, esquilet o tonedor. Normalment, les ovelles són esquilades una vegada a l'any. Això es fa sovint en un cobert d'esquila, una instal·lació dissenyada especialment. La xolla és una part essencial de la ramaderia ovina en molts països arreu del món.

## Referències

* ↑ Costa. Viatges amb els pastors transhumants. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1987.
# Academia Galega do Audiovisual

L'Academia Galega do Audiovisual és una associació sense ànim de lucre que agrupa a creadors i professionals de l'audiovisual gallec (cinema, televisió, multimèdia, publicitat, vídeo). Els acadèmics exerceixen diversos oficis, treballen en diversos gèneres, mitjans, empreses i institucions i, en paraules de la seva acadèmia, pensen la seva tasca des de diversos postulats estètics, industrials i ideològics.
L'AGA té la seu a la Casa do Consulado de la ciutat de la Corunya.

## Característiques

L'objectiu de l'Acadèmia és el de fomentar el desenvolupament de les arts i les ciències relacionades directament o indirecta amb l'audiovisual a Galícia, promovent i defensant la imatge pública del conjunt dels professionals del sector.
Entre les seves activitats principals destaca l'organització anual dels Premis de l'Audiovisual Gallec Mestre Mateo. Aquesta i altres activitats com el Foro Academia Aberta, publicacions, tallers o debats tenen com a objectiu enfortir el coneixement de l'audiovisual gallec en el sentit més ampli, i contribuir que la societat conegui i valori el resultat de la seva tasca.
Ceeada el 30 de maig de 2002, l'any 2012 reunia a més de 200 professionals que treballaven en les diferents especialitats del sector: art, direcció, escriptura, fotografia, interpretació, música, so, producció, postproducció i promoció.
L'Acadèmia va aprovar els seus estatuts el 12 de juny de 2002 i l'última modificació va tenir lloc el 27 de maig de 2011.
Des del 8 de maig de 2015 el seu president és el guionista Carlos Ares. Tamara Canosa, Nani García, Manolo González i María Yáñez formen part de la directiva.

## Referències

* ↑ Informació a la web de l'AGA
* ↑ «Foro Academia Aberta». Arxivat de l'original el 2012-05-09. [Consulta: 24 abril 2016].
* ↑ Estatuts de l'AGA
* ↑ «El guionista Carlos Ares, nou President de l'Academia do Audiovisual». Sermos Galiza, 08-05-2015. [Consulta: 11 maig 2015].

## Vegeu també

* Premis Mestre Mateo

## Enllaços externs

* Academia Galega do Ausovisual
# Academia Quintana FC

L'Academia Quintana FC és un club porto-riqueny de futbol de la ciutat de San Juan.
Va ser fundat el 1969.

## Palmarès

* Torneo Nacional Superior:
** 1995/96, 1996/97, 1997/98, 1999/00, 2000/01, 2001/02
* Liga Mayor de Fútbol Nacional:
** 2005
* Liga Metropolitana Futbol de Puerto Rico:
** 2008

## Referències

* ↑ «Quintana gana en fútbol» (en castellà). Primera Hora, 03-06-2008. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 juny 2008].
* ↑ José R. Ortúzar. Quintana a su gran prueba (en castellà). El Vocero, 4 juliol 2008.
* 1 2 3 «Puerto Rico - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Acadèmia Africana de les Llengües

L'Acadèmia Africana de les Llengües (en francès: Académie africaine des langues) és una entitat fundada el 2001 per Alpha Oumar Konaré per al foment de les llengües parlades a l'Àfrica i finançada per la Unió Africana. El president actual és Francisco Sozinho Matsinhe i la seu es troba a Mali. L'acadèmia és membre de la UNESCO i la Francofonia.
La institució mira d'introduir les llengües tradicionals a l'ensenyament i que s'usin per a l'intercanvi entre països, així com en fòrums internacionals (on usualment s'havien usat els idiomes colonials). Publica periòdicament recomanacions sobre política lingüística per als estats membres.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2006-05-24 a Wayback Machine.
# Acadèmia Bavaresa de les Ciències

L'Acadèmia Bavaresa de les Ciències (alemany: Bayerische Akademie der Wissenschaften; sigla: BAdW) és una corporació de dret públic amb seu a Múnic. L'Acadèmia Bavaresa de les Ciències és la més gran i una de les més antigues de les vuit acadèmies estatals d'Alemanya i la que lidera alguns dels més grans projectes de recerca. És membre de la Unió d'Acadèmies de Ciències Alemanyes.

## Història

L'acadèmia fou fundada el 1759 pel príncep elector Maximilià III Josep de Baviera, impulsor de la ciència i de la Il·lustració a Baviera. Originàriament l'Acadèmia es dividia en dues "classes": la "Historische Klasse" i la "Philosophische Klasse", on la secció "filosòfica" s'ocupava, segons la idea de les ciències de l'època, també de les matemàtiques o la física.
Entre els científics que han estat acadèmics es poden destacar Jacob i Wilhelm Grimm, Theodor Mommsen, Alexander und Wilhelm von Humboldt, Justus von Liebig, Max von Pettenkofer, Richard Willstätter, Max Planck, Feodor Lynen, Albert Einstein, Max Weber, Werner Heisenberg, Theodor Hänsch o Gerhard Ertl.

## Organització

Actualment, els membres de l'acadèmia es divideixen en quatre seccions:
* Sektion I: Geistes- und Kulturwissenschaften (humanitats)
* Sektion II: Rechts-, Sozial- und Wirtschaftswissenschaften (dret, sociologia i ciències econòmiques)
* Sektion III: Naturwissenschaften, Mathematik, Technikwissenschaften (ciències naturals, matemàtiques, ciències tecnològiques)
* Sektion IV: Naturwissenschaften, Lebenswissenschaften, Medizin (ciències naturals, biologia, medicina).
Cada secció té un màxim de 30 membres ordinaris i 30 membres corresponents (aquests darrers són els que no viuen o treballen a l'estat de Baviera). En complir 70 anys, els membres esdevenen membres extraordinaris i no entren en aquest recompte. El president o presidenta de la secció s'escull per un període de tres anys.
També es poden nomenar membres honoraris. Aquests han estat tradicionalment els ducs de Baviera, però també ho han estat alguns científics.

## Projectes

* Allgemeine Deutsche Biographie

## Referències

* ↑ Informació de la web de l'acadèmia (consulta 20-09-2020)
# Acadèmia Imperial de les Arts

L'Acadèmia Imperial de les Arts, rus: Императорская Академия художеств Imperàtorskaia Akadémia khudójestv), popularment coneguda com a Acadèmia d'arts de Sant Petersburg, va ser fundada pel comte Ivan Xuvàlov amb el nom d'Acadèmia de les tres arts més nobles l'any 1757.
L'acadèmia es trobava al Palau Xuvàlov, que es troba al carrer Sadovaia, fins que l'any 1764 Catalina la Gran la reanomenà com Acadèmia Imperial de les Arts i comissionà al seu primer rector, Aleksandr Kokorínov per elegir una nova seu per a la institució. Foren necessaris 25 anys per construir l'edifici neoclàssic que hi ha davant del Palau d'Hivern, a la riba oposada del riu Nevà. De la sumptuosa decoració de les seues estances se n'encarregà Konstantín Ton. També dissenyà un moll amb grifs i esfinxs de 3000 anys d'antiguitat que haurien de ser portats des d'Egipte.
Ivan Betskoi reorganitzà l'Acadèmia de forma que passà a ser de facto un gabinet governamental amb el qual poder regular la creació artística a l'Imperi Rus. L'Acadèmia impulsà amb força els principis del neoclassicisme enviant a l'Europa Occidental als seus alumnes més avançats perquè s'instruïssin en l'estil de l'art clàssic i renaixentista d'Itàlia i de França. L'acadèmia també disposava de la seua pròpia col·lecció d'obres d'art per al seu estudi i còpia.
A mitjans del segle xix l'academicisme del personal docent, fortament influït per les doctrines de Dominique Ingres, foguèt desafiat per una generació més jove d'artistes russos que reivindicaven la seua llibertat per pintar temes realistes. Este moviment, conegut com a Peredvíjniki, en català Els (Pintors) Itinerants, amb Ivan Kramskoi com a líder, formalitzà públicament la seua ruptura amb l'Acadèmia en organitzar les seues pròpies exposicions de forma independent, cosa que feren a través de Rússia, de ciutat en ciutat. Així i tot, Ilià Repin, Mikhaïl Vrubel i alguns altres membres d'este grup seguiren considerant que la formació de l'acadèmia era la base indispensable per al desenvolupament de les capacitats artístiques.
Després de la Revolució russa de 1917 l'Acadèmia sofrí una sèrie de transformacions. Passà a anomenar-se Acadèmia Russa de les Arts l'any 1933, llavors Acadèmia de les Arts de l'URSS l'any 1947, i finalment de nou Acadèmia Russa de les Arts l'any 1991. La seu de l'Acadèmia es troba a Moscou des de 1947. Ara l'històric edifici del Palau Xuvàlov alberga la universitat amb el llarg nom d'Institut acadèmic de Sant Petersburg de pintura, escultura i arquitectura Ilià Repin, però segueix sent apellada usualment Acadèmia de les Arts de Sant Petersburg.

## Vegeu també

* Heinrich Scheel
# Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres

L'Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres (en noruec, Det Norske Videnskaps-Akademi, DNVA) és una societat científica instal·lada a Oslo.

## Història

El 1811, es va fundar la Universitat Real Frederick a Oslo. La idea d'una societat científica a Christiania va aparèixer per primera vegada el 1841. La ciutat de Throndhjem no tenia universitat, però sí una societat científica, la Reial Societat Noruega de Ciències i Lletres, establerta el 1760. El propòsit d'una societat científica a Christiania va ser donar suport als estudis científics i ajudar a la publicació de treballs acadèmics. La ciutat ja tenia societats per a determinades professions, per exemple, la Societat Noruega de Medicina, fundada el 1833. La societat científica estaria oberta només a acadèmics de totes les branques acadèmiques.
L'acadèmia té 476 membres noruecs, i 409 estrangers, totalitzant 882 membres a l'1 de novembre de 2010.

## Referències

* 1 2 Collett, John Peter. Historien om Universitetet i Oslo (en noruego). Oslo: Universitetsforlaget, 1999, p. 58. ISBN 82-00-12937-3.
* ↑ «Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab». A: Henriksen, Petter. Store norske leksikon (en noruego). Kunnskapsforlaget, 2007.
* ↑ «Foreign Members». Norwegian Academy of Science and Letters. Arxivat de l'original el 2019-06-12. [Consulta: 1r novembre 2010].
# Acadèmia de Belles Arts de Pennsilvània

L'Acadèmia de Belles Arts de Pennsilvània (Pennsylvania Academy of the Fine Arts; PAFA) és un museu i una escola de belles arts situada a Filadèlfia, a l'estat de Pennsilvània.
L'actual edifici del museu, dissenyat pels arquitectes nord-americans Frank Furness i George W. Hewitt, va ser inaugurat el 1876. Després aconsegueix el títol d'edifici històric (National Historic Landmark).

## L'Escola de Belles Arts
### Professors

* Thomas Pollock Anshutz
* Shelley spector

### Estudiants famosos

* Hugh Weiss (1925-2007)

## Museu

Fundat el 1805, PAFA és el museu d'art més antic dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Pennsylvania Academy of the Fine Arts | academy and museum, Philadelphia, Pennsylvania, United States» (en anglès). [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «History of PAFA» (en anglès americà), 09-09-2019. [Consulta: 26 juliol 2021].
# Acadèmia de Cinema Neerlandesa

L'Acadèmia de Cinema Neerlandesa (en neerlandès Nederlandse Filmacademie) (NFA) es va fundar el 1958.
L'acadèmia és l'únic institut reconegut als Països Baixos que ofereix formació per preparar-se per al treball en les diferents disciplines de la tripulació. L'especialització és possible en direcció, direcció de documentals, escriptura de guió, edició, producció, disseny de so, cinematografia, disseny de producció i multimèdia interactiu/efectes visuals.
L'Acadèmia de Cinema dels Països Baixos està situada a Markenplein 1. És una divisió de la Universitat de les Arts d'Amsterdam.

## Alumnes

* Jan de Bont, director de fotografia de Die Hard i director de Twister i Speed
* Stephan Brenninkmeijer, director i productor de cinema
* Pieter Jan Brugge, productor de Heat i Resistència
* Danniel Danniel, director i editor de Ei 1987.
* Mike van Diem, director de Caràcter
* Gied Jaspars, director de ràdio i televisió
* Martin Koolhoven, director
* Nanouk Leopold, director
* Dick Maas, director
* Pim de la Parra, director
* Diederik van Rooijen, director
* Theo van de Sande, director de fotografia Blade i Nens grans
* Carel Struycken, actor a The Addams Family i Twin Peaks
* Paul Verhoeven, director de Desafiament total i Instint bàsic
* Leon de Winter, guionista i productor de cinema

## Referències

* ↑ The Netherlands Film Academy trains students to become specialists in the film industry. a therookies.co
* ↑ La ‘Netherlands Film Academy’ visita la Escuela de Imagen y Sonido de Almería, Diario de Almería, 25 d'abril de 2023
* ↑ Pels, Dorien «Een ontroerende terugblik van een verhalenverteller» (en dutch). Trouw, 14-11-1995 [Consulta: 23 agost 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Acantisita de matollar

L'acantisita de matollar (Xenicus longipes) és una espècie d'ocell de la família dels acantisítids (Acanthisittidae) que habitava els boscos de les tres illes principals de Nova Zelanda però que va ser portat fins a l'extinció arran la introducció de predadors exòtics.

## Referències

* ↑ «Acantisita de matollar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
# Accentuació del lituà

L'accent és un aparticularitat molt important del lituà: fa una funció distintiva. Aquesta llengua té l'accent d'alçada que distingeix la síl·laba accentuada no només per la seva intensitat, sinó també per la modulació del to sil·làbic.

## Particularitats fonètiques de l'accent lituà
### Síl·laba accentuada

Contràriament a la prosòdia de llengües com el francès o l'esperanto, l'accent lituà és molt mòbil, és a dir, que la síl·laba tònica pot trobar-se a qualsevulla posició dins el mot: mókytojas, atsiprãšymas, reklamà. A més a més, l'accent fa la funció distintiva. Per exemple, els substantius lìkime (ens quedem), likìme (oh, destí!) i likimè (en el destí) contenen els sons de la mateixa quantitat i de la mateixa qualitat, però és l'accent qui en canvia llur significat.

### Modulació dels tons

Totes les síl·labes accentuades del lituà no es pronuncien amb la mateixa intensitat: unes poden articular-se de manera brusca, sobretot al principi de la síl·laba, i d'altres es pronuncien més suaus, però la veu pot concentrar l'energia cap al final de la síl·laba. L'entonació és l'element prosòdic del lituà que s'expressa amb la modulació de la intensitat pronunciant síl·labes llargues accentuades.
En lituà, la síl·laba es considera llarga si conté:
* Una vocal llarga: mótina (mare), vakarė̃lis (vesprada), prẽkė (mercaderia).
* Un diftong mixt (vocal pura més semivocal/consonant vocalitzada): karei̇̃vis (soldat), išbandžiaũ (he intentat), vélniškas (diabòlic).
Les síl·labes que no compleixen aquestes condicions es consideren curtes. Les entonacions sil·làbiques només es presenten en síl·labes llargues accentuades.

### Tipus d'entonació

El lituà estàndard només reconeix dues entonacions sil·làbiques: l'entonació ascendent i descendent.
* L'entonació ascendent es distingeix per una pronunciació feble al principi de la síl·laba accentuada i de la concentració i la intensitat cap al final de la síl·laba.
Exemples: kal̃tas (culpable), mer̃kti (posar en remull) Si l'element principal de la síl·laba és un diftong mixt, en el cas de l'entonació ascendent la segona part serà allargada. L'entonació ascendent sempre es marca amb l'ajuda de l'accent sota la vocal o de l'últim element del diftong mixt de la síl·laba accentuada.
* L'entonació descendent, contràriament, es distingeix per la concentració de la intensitat a la primera part de la síl·laba i d'una pronunciació més feble cap al final:
káltas (buril), mérkti (tancar els ulls). L'entonació descendent es marca amb els accents:
** obert: si es tracta d'un diftong el primer element del qual és [i], [u], [e̤] o [ɔ], així com els diftongs [ui], [e̤u], [ɔi], [ou]: užgùitos ši̇̀ršės (vespes fatigades), jùngti hèrbus (ajuntar els blasons).
** tancat en tota la resta de casos: lygýbės žénklas (signe igual), senóvės visúomenė (societat del passat).

## Vegeu també

* Gramàtica lituana
# Accident a la mina de jade de Hpakant de 2020

L'accident de la mina de jade de Hpakan (Myanmar) va ser un accident miner en què una esllavissada va matar almenys 174 treballadors, mentre que com a mínim 100 van desaparèixer, i 54 persones van resultar ferides. Els fets van succeir el 2 de juliol del 2020 a la localitat de Hpakant i va convertir-se en l'accident miner més important fins aleshores a Myanmar.
La indústria minera del jade a Birmània ja havia patit accidents mortals en anys anteriors, l'últim abans del de Hpakant va matar 116 persones l'any 2015. Si bé el govern prometé reformes a la indústria minera del jade, els activistes afirmen que no s'han aconseguit canvis a la pràctica. Els miners morts i ferits durant l'accident eren recol·lectors de jade independents o autònoms que vivien als peus dels cons de runam de la propia mina. Les fortes pluges caigudes dies abans de l'accident feren col·lapsar part d'una escombrera que acabà caient damunt un llac. Aquesta esllavissada originà una onada de fang i aigua de fins a 6 metres que va sepultar diversos treballadors.

## Context

Myanmar és el major proveïdor de jade mundial, amb una indústria per valor de 790 milions de dòlars americans segons les estadístiques oficials, tot i que algunes estimacions independents el situen en un valor de 30 a 31 milions de dòlars americans per any. En aquest context els accidents són freqüents, amb un gran nombre de morts en accidents menors. Aquests accidents molt sovint impliquen miners autònoms que no estan censats ni registrats i molt sovint provenen d'altres regions de l'estat, fet que sol provocar problemes a l'hora d'identificar els cossos. Els munts de runam s'acumulen sense ordre ni seguretat, fet que les fa susceptibles al col·lapse en situacions de pluja.

## Referències

* ↑ «Dozens killed in Myanmar mine landslide» (en anglès). BBC News, 22-11-2015.
* 1 2 «Landslide kills more than 100 in "dystopian wasteland" of Myanmar's jade mines» (en anglès americà). CBS News. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «At least 126 killed as Myanmar jade mine collapse buries workers» (en anglès). Reuters, 08-07-2020.
* 1 2 «Landslide at Myanmar jade mine kills 160» (en anglès). BBC News, 02-07-2020.
* ↑ «Myanmar: Over 100 dead in jade mine landslide disaster | DW | 02.07.2020» (en anglès britànic). AFP / REUTERS. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «Dreams of Myanmar's 'unwashed' jade miners buried by disaster | Malay Mail» (en anglès). Malay Mail. [Consulta: 9 juliol 2020].
# Accident ferroviari de Juneda del 1988

L'accident ferroviari de Juneda del 1988 es va produir en un pas a nivell sense barreres senyalitzat amb un stop ubicat a la població de Juneda (les Garrigues). És l'accident de tren més greu de l'àrea de Lleida i un dels dos accidents de tren ocorreguts a Catalunya a la darreria del segle xx, juntament amb el de Sant Andreu de la Barca del 1977.

## Esdeveniment

Un tren que cobria el servei Barcelona-Saragossa via Picamoixons-Lleida, va envestir un autobús en un pas a nivell sense barreres i senyalitzat amb un stop. Al xoc van resultar ferits 15 nens i un passatger del tren, i va provocar la mort de deu nens i cinc adults.
L'autobús portava uns infants de l'escola bressol Els àngels de Lleida que es desplaçaven d'excursió a la granja-escola les Obagues, ubicada dins del terme municipal de Juneda.

## Reaccions

L'endemà de l'accident se celebrà un funeral multitudinari a la Catedral de Lleida presidit per la Reina Sofia on es llegí un missatge de condol del papa Joan Pau II.
L'escola bressol Els àngels va tancar poc després de l'accident.

## Polèmica

L'accident de Juneda va obrir el debat en les administracions de replantejar-se els passos a nivell sense guarda ni barreres. Només al municipi de Juneda hi havia fins a 11 creuaments només senyalitzats amb un stop.

## Referències

* 1 2 «La mort va vindre en tren». ADN, 18-03-2008. Arxivat de l'original el 2011-09-20. [Consulta: 17 juliol 2010].
* 1 2 Montagut, Albert. «Mueren 10 niños y 5 adultos al arrollar un tren a un autobús que llevaba escolares de excursión» (en castellà). El País, 26-03-1988. [Consulta: 12 febrer 2013].
* ↑ «Lleida soporta 53 pasos a nivel 20 años después de la tragedia» (en castellà). La Mañana, 23-03-2008. [Consulta: 17 juliol 2010].
* Balmes, Ramón. «La niebla cubre durante meses el trágico paso a nivel. la realidad del día después» (en castellà). La Vanguardia, 27-03-1988. [Consulta: 12 febrer 2013].
# Accident ferroviari de Szczekociny del 2012

L'accident ferroviari de Szczekociny del 2012 fou un desastre que va tenir lloc el 3 de març de 2012 a Polònia en què dos trens van col·lidir de front quan es trobaven a la mateixa via al seu pas per Szczekociny, al sud del país. Va haver-hi 16 morts i 57 ferits.
Aquest accident de tren és un dels més greus d'Europa des del 2002. El més greu fins aleshores fou a Podgorica (Montenegro), on va haver-hi 46 víctimes i 135 ferits, el 23 de gener del 2006. Els altres grans accidents de tren a Europa foren el de l'1 de novembre del 2011 a Novie Aneni (Moldàvia), on van morir 8 persones i 20 en quedaren ferides, i el del 24 de juliol del 2013 a Santiago de Compostel·la (Galícia), amb 80 víctimes i més de 160 ferits.

## Causes

La col·lisió va produir-se pel xoc d'un tren que comunicava Varsòvia amb Cracòvia amb un altre comboi que ja es trobava a la via. La fiscalia va obrir diligències contra el regulador de trànsit per possible error humà i intentar falsiifcar el part de guàrdia.