OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Benjamín Orbón

Benjamín Orbón (castellà: Benjamín González Orbón) (Mieres i Avilés, 27 d'abril de 1877 - l'Havana, 6 d'agost de 1944) fou un pianista espanyol.
Des de molt jove demostrà gran afició per la música, fent-se aplaudir pels seus conciutadans com a concertista d'acordió, que va ser el primer instrument musical que va posseir. Als sis any d'edat deixà aquell instrument pel violí i, per acabar, es dedicà a l'estudi del piano, sent el seu professor el mestre Heliodoro González. En ser nomenat el seu pare professor de llengües per la Universitat d'Oviedo, Benjamín es traslladà a aquella capital on ingressà en l'Escola de Belles Arts de la mateixa. Als nou anys es presentà davant el públic ovetenc, que li va fer una acollida entusiasta. A la mort del seu pare, Orbón passà a Madrid, en el Conservatori de la qual ciutat acabà els estudis musicals, aconseguint en el curs 1895/96 (setè i últim any dels seus estudis de piano) el primer premi i el primer lloc entre tots els estudiants d'aquell curs. Havia estudiat simultàniament harmonia amb els mestres Fontanilla i Riera (en aquesta assignatura, també aconseguí el primer premi), harmonia i orgue, i ingressà en la classes superior de música di camera que dirigia Jesús de Monasterio. També estudià composició amb el mestre Santamaria. El 1899 donà el seu primer concert de piano a l'Ateneo de Madrid, després en donà d'altres en diversos teatres i sales de la capital espanyola, acompanyant-lo sempre e favor del públic, i posteriorment va recórrer diverses ciutats espanyoles, en les que recollí mols llaurés. Per acabar, efectuà una gira per Amèrica, havent aconseguit assenyalats èxits, sobre tot a Mèxic. Beethoven, Mozart i Rubinstein foren els seus autors favorits.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 93. (ISBN 84-239-4540-5)
# Astyanax mutator

Astyanax mutator és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Ann. Carnegie Mus. v. 6 (núm. 1): 4-54.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apogon mosavi

Apogon mosavi és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Bahames fins a Haití i Jamaica.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Dale, G. 1977. Apogon mosavi, a new Western Atlantic cardinalfish, and a note on the occurrence of Apogon leptocalus in the Bahamas. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 90 (núm. 1): 19-29.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Cupido dorment (Miquel Àngel)

El Cupido dorment és una obra desapareguda, realitzada l'any 1496, en marbre per Miquel Àngel, de mida natural. Després d'una breu estada a Bolonya, va tornar Miquel Àngel a Florència, on va esculpir el Cupido, en veure-la, una vegada acabada, Pere II de Mèdici li va dir a l'escultor: "Potser si l'enterressis i la tractessis per donar-li l'aspecte d'una obra antiga, l'enviaria a Roma, on estic segur que creurien que és una antiguitat i la vendries molt millor". Cert era que les obres antigues es venien molt millor que les de realització nova. L'escultura va ser venuda com a troballa arqueològica al cardenal Riari, nebot del papa Sixt IV, qui va pagar dos-cents ducats d'or, però el marxant que es va encarregar de l'operació li va lliurar a Miquel Àngel sol trenta ducats. L'escultura va ser comprada més endavant, el 1502, per Cèsar Borja que va acabar finalment regalant a Isabel d'Este (marquesa consort de Màntua) . Està documentat en un inventari a Màntua de 1542, perdent-se tot rastre d'ell quan va ser enviat a Carles I d'Anglaterra el 1632.

## Referències

* ↑ Rumberg, 2018, p. 102.

## Bibliografia

* Baldini, Umberto. Miguel Ángel: La Escultura. Editorial Teide, 1978. ISBN 84-307-8163-3.
* Rumberg, Per. Charles I King and Collector (en anglès). Londres: Royal Academy Publications, gener 2018. ISBN 978-1-910350-67-6.
# Immoble a la plaça Doctor Rovira, 17

L'Immoble a la plaça Doctor Rovira, 17 és una obra de Breda (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació formada per dos cossos de planta baixa i un pis amb coberta a dues aigües de teula àrab amb el carener paral·lel a la façana principal. A la planta baixa hi ha dues portes amb llinda, una d'elles més ampla i amb carreus de pedra a la llinda i als brancals, amb un d'aquests portals rectangulars, gairebé quadrats, característics de Breda en una determinada època. A la planta superior hi ha dos balcons situats sobre les obertures de la planta baixa, amb barana de ferro forjat sobre llosana de pedra. Coberta amb un ràfec sobre colls de fusta.
# Astyanax pelegrini

Astyanax pelegrini és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.
Viu a àrees de clima tropical.
Es troba a Sud-amèrica: Paraguai i l'Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H., W. L. McAtee & D. P. Ward. 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2): 110-157, Pls. 31-45.
* ↑ «Astyanax pelegrini». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* ITIS (anglès)
# Casa Dolors Guardiola

La Casa Dolors Guardiola és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al costat de la plaça de l'Ajuntament, en ple centre històric de la ciutat. És un edifici de planta baixa, dos pisos i altell, amb planta rectangular estreta i allargada. La planta baixa, està destinada a ús comercial, i ha estat molt modificada. La façana és estreta amb obertura d'arc escarser a la planta baixa, balcó sostingut per mènsules al primer pis, balcó més petit en el segon i finestra a l'altell.

## Referències

* ↑ «Casa Dolors Guardiola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Apogon oxygrammus

Apogon oxygrammus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Irian Jaya (Indonèsia).

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G. R. 2001. Two new species of cardinalfishes (Apogonidae) from the Raja Ampat Islands, Indonesia. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 4 (núm. 4): 143-149.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Orquestra Filharmònica de Belgrad

L'Orquestra Filharmònica de Belgrad és una orquestra simfònica sèrbia situada a Belgrad. Actualment el seu director titular és Gabriel Feltz.
Va ser fundada al 1923 per Stevan Hristić, que va dirigir el seu concert inaugural el 28 d'abril i va ser el seu titular fins a mitjans dels anys 30. Des dels anys 30 ha donat els seus concerts al auditori de l'edifici de la Fundació Ilija M. Kolarac, a la Plaça dels Estudiants de la capital. L'era daurada de la orquestra van ser els anys 60 i 70, quan va arribar a ser considerada com una de les millors orquestres d'Europa.
Als anys 90, amb les guerres de Iugoslàvia i el bloqueig internacional, l'agrupació va perdre el seu finançament i la majoria dels seus membres. Quan Ivan Tasovac en va esdevenir manager al 2001 «el pressupost estava al nivel d'un error estatístic, els músics eren desmotivats, tocant instruments terribles, i sovint hi havien més músics a l'escenari que gent a les butaques».
Amb l'estabilització del pais, l'orquestra va ser reconstruïda al llarg dels 2000 amb una plantilla prou jove, que encara tenia una mitjana d'edat de quaranta anys a la següent dècada. L'auditori de la Fundació Kolarac va ser reformat al 2004, i l'orquestra va empendre programes renovadors com cicles de concerts amb dones directores, per a joves o amb instruments a partir de materials reciclats.
Al 2014 l'orquestra va fer una gira nord-americana que va concloure al Carnegie Hall per a recaudar fons per a la construcció d'un nou auditori al Nou Belgrad, i ja ha donat ocasionalment concerts multitudinaris a l'aire lliure al lloc on serà construït.

## Directors principals

* Stevan Hristić (1923–36)
* Lovro von Matačić (1936–39)
* Oskar Danon (1944–51)
* Krešimir Baranović (1951–61)
* Živojin Zdravković (1961–78)
* Angel Šurev (1978–79)
* Anton Kolar (1979–81)
* Angel Šurev (1982–83)
* Jovan Šajnović (1983–89)
* Vassili Sinaiski (1989–91)
* Emil Tabakov (1994–99)
* Uroš Lajovic (2001–06)
* Dorian Wilson (2006–07)
* Muhai Tang (2010–15)
* Gabriel Feltz (2015–)

## Referéncies

* ↑ Balkan Insight
* ↑ New York Times
* ↑ New York Times
* ↑ Washington Post

## Enllaços externs

* Orquestra Filharmònica de Belgrad - Lloc web oficial
# Jordanita (gènere)

Jordanita és un gènere de lepidòpters zigenoïdeus de la família dels zigènids (Zygaenidae).
El cap, tòrax, abdomen i les ales anteriors tenen una resplendor verd o blava quasi metàl·lica, que prové d'escates amb una estructura de tamís ultrafí que trenquen i reflecteixen la llum. Les ales anteriors són llargues o estretes de forma triangular, les posterior més o menys rectangulars. En certes espècies, les femelles són més petites que els mascles, en altres tenen la mateixa grandària. La majoria dels Jordanita es troben a la zona paleàrtica. Les erugues són minadors de fulles de Asteraceae, hi ha només una generació per any. El nom és un reconeixement a l'entomòleg Karl Jordan.

## Subgèneres

* Roccia Alberti, 1954
** Jordanita budensis (Speyer & Speyer, 1858)
** Jordanita paupera (Christoph, 1887)
** Jordanita volgensis (Möschler, 1862)
** Jordanita kurdica (Tarmann, 1987)
** Jordanita hector (Jordan, 1907)
** Jordanita notata (Zeller, 1847), (Skabiosen-Grünwidderchen)
* Gregorita Povolný & Šmelhaus, 1951
** Jordanita hispanica (Alberti, 1937)
** Jordanita algirica (Rothschild, 1917)
** Jordanita minutissima (Oberthür, 1916)
** Jordanita carolae (Dujardin, 1973)
** Jordanita rungsi (Dujardin, 1973)
** Jordanita cognata (Herrich-Schäffer, 1847)
** Jordanita benderi (Tarmann, 1985)
** Jordanita maroccana (Naufock, 1937)
* Lucasiterna Alberti, 1961
** Jordanita cirtana (Lucas, 1849)
** Jordanita subsolana (Staudinger, 1862)
* Rjabovia Efetov & Tarmann, 1995
** Jordanita horni (Alberti, 1937)
* Jordanita Verity, 1946
** Jordanita syriaca (Alberti, 1937)
** Jordanita graeca (Jordan, 1907)
** Jordanita chloros (Hübner, 1813)
** Jordanita chloronota (Staudinger, 1871)
** Jordanita tenuicornis (Zeller, 1847)
** Jordanita globulariae (Hübner, 1793)
** Jordanita fazekasi Efetov, 1998
** Jordanita vartianae (Malicky, 1961)
* Praviela Alberti, 1954
** Jordanita anatolica (Naufock, 1929)

## Referències

* ↑ C. M. Naumann, W. G. Tremewan, The Western Palaearctic Zygaenidae. Stenstrup, Apollo Books, 1999, pàgina 110, ISBN 87-88757-15-3
* ↑ «Jordanita Vérity 1946» Arxivat 2013-12-20 a Wayback Machine., versió del 29 d'august de 2013
# Benthodesmus

Benthodesmus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* El perfil del cap s'aixeca suaument des de la punta del musell fins a l'origen de l'aleta dorsal.
* Clatell aixafat i sense cresta sagital.
* Aletes pèlviques petites i amb un radi diminut.
* Aleta caudal bifurcada.
* La línia lateral descendeix suaument des de dalt de l'obertura branquial fins a una posició mediolateral.

## Alimentació

Mengen peixos, calamars i crustacis.

## Hàbitat i distribució geogràfica

Són peixos oceànics i bentopelàgics (encara que els joves són mesopelàgics) al talús continental que es troben a l'Atlàntic (des d'Islàndia fins a Madeira i les Canàries; des de Terranova fins a Bermuda; Sud-àfrica), l'Índic i el Pacífic.

## Taxonomia

* Benthodesmus elongatus (Clarke, 1879)
* Benthodesmus macrophthalmus (Parin & Becker, 1970)
* Benthodesmus neglectus (Parin, 1976)
* Benthodesmus oligoradiatus (Parin & Becker, 1970)
* Benthodesmus pacificus (Parin & Becker, 1970)
* Benthodesmus papua (Parin, 1978)
* Benthodesmus simonyi (Steindachner, 1891)
* Benthodesmus suluensis (Parin, 1976)
* Benthodesmus tenuis (Günther, 1877)
* Benthodesmus tuckeri (Parin & Becker, 1970)
* Benthodesmus vityazi (Parin & Becker, 1970)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Marine Species Identification Portal Arxivat 2022-12-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Clarke, F. E., 1879. On some new fishes. Transactions and Proceedings of the New Zealand Institute v. 11 (art. 25) (1878): 291-295, Pls. 14-15.
* 1 2 3 4 5 Parin, N. V. & Becker, V. E., 1970. Materials for a revision of the trichiuroid fishes of the genus Benthodesmus, with the description of four new species and one new subspecies. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 83 (núm. 33): 351-364.
* 1 2 Parin, N. V., 1976. Two new species of Benthodesmus (Trichiuridae, Osteichthyes) from the western tropical Pacific Ocean. Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 104: 191-194.
* ↑ Parin, N. V., 1978. New records of midwater fishes from off New Guinea and Tonga Islands with descriptions of two new species of Eustomias (family Melanostomiatidae) and Benthodesmus (family Trichiuridae). Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 111: 156-168.
* ↑ Steindachner, F., 1891. Fische von dem canarischen Archipel, aus den Flüssen Südamerika's und von Madagascar unter dem Titel: 'Ichthyologische Beiträge' (XV). Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 28: 172-174.
* ↑ Günther, A., 1877. Preliminary notes on new fishes collected in Japan during the expedition of H. M. S. `Challenger.'. Annals and Magazine of Natural History (Series 4) v. 20 (núm. 119): 433-446.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Astyanax trierythropterus

Astyanax trierythropterus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Godoy, M. P. 1970. Nova espécie de Astyanax Baird & Girard, 1854 (Pisces, Characidae, Heterognathi). Rev. Bras. Biol. v. 30 (núm. 2): 275-279.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apogon selas

Apogon selas és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de les Illes Ryukyu, les Filipines, Papua Nova Guinea i Salomó.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. & M. Hayashi. 1990. Apogon selas, a new cardinalfish from the western Pacific. Jpn. J. Ichthyol. v. 36 (núm. 4): 399-403.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Maria Caterina Farnese

Maria Caterina Farnese (Parma, Ducat de Parma, 1615 - Sassuolo, Ducat de Mòdena, 1646) fou una membre de la Dinastia Farnese que va esdevenir duquessa consort del Ducat de Mòdena.

## Orígens familiars

Va néixer el 18 de febrer de 1615 a la ciutat de Parma, capital del ducat del mateix nom, sent filla del duc Ranuccio I de Parma i Margarida Aldobrandini. Fou neta per línia paterna d'Alexandre I de Parma i Maria de Portugal, i per línia materna de Joan Francesc Aldobrandini i Olímpia Aldobrandini.
Fou germana del duc Odoard I de Parma i de Victòria Farnese d'Este.

## Núpcies i descendents

Es casà l'11 de gener de 1631 amb el duc de Mòdena Francesc I d'Este, fill del duc Alfons III d'Este i d'Elisabet de Savoia. D'aquesta unió nasqueren:
* Alfons d'Este (1632)
* Alfons IV d'Este (1634-1662), duc de Mòdena, casat amb Laura Martinozzi.
* Eimeric d'Este (1641-1660)
* Isabel d'Este (1635-1666), casada el 1664 amb Ranuccio II de Parma
* Elionor d'Este (1639-1640)
* Elionor d'Este (1643-1722), religiosa
* Maria d'Este (1644-1684), casada el 1668 amb Ranuccio II de Parma
Maria Caterina morí el 25 de juliol de 1646 a la població de Sassuolo. El seu espòs es casà el 1648 amb Victòria Farnese, germana de Maria Caterina.

## Enllaços externs

* (anglès) http://www.genealogy.euweb.cz/italy/farnese2.html
# Oruro Royal Club

L'Oruro Royal Club és un club de futbol bolivià de la ciutat d'Oruro.
És el club més antic del país, essent fundat el 26 de maig de 1896.
El primer partit fou el 26 de maig de 1897 (data del seu primer aniversari), en el qual s'enfrontaren dos equips del mateix club.
El primer partit amb un club d'un altre departament fou el 1905 davant el Thander Foot Ball Club de La Paz.

## Palmarès

* Primera "A" de l'Asociación de Fútbol de Oruro:
** 1986, 1987, 1995, 1999, 2011, 2011-12, 2013-14

## Referències

* ↑ Oruro Royal Club celebra hoy 116 años de historia en el fútbol boliviano a lapatriaenlinea.com
* ↑ Historia de Nuestro Fútbol, Capítulo 1. Aquellos Magníficos Hombres del Amateurismo 1896 – 1924 a historiadelfutbolboliviano.com
* ↑ Oruro Royal Club, celebra hoy 118 años de vida institucional a cluboruroroyal.blogspot.com
# Benthodesmus papua

Benthodesmus papua és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 24 cm de llargària màxima.
* Cos platejat amb les mandíbules i l'opercle negrosos.
* L'interior de la boca i les cavitats branquials són de color negre.
* 38 espines i 112 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 102 radis tous a l'anal.
* 155 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí i probablement bentopelàgic que viu entre 200 i 800 m de fondària (8°S-17°S, 146°E-154°E). Els joves són mesopelàgics a 200 m de profunditat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: el golf de Papua a Papua Nova Guinea i Austràlia (el mar del Corall).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Goode, G. B. & T. H. Bean, 1882. Benthodesmus, a new genus of deep-sea fishes, allied to Lepidopus. Proceedings of the United States National Museum v. 4 (núm. 241): 379-383.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Parin, N. V., 1978. New records of midwater fishes from off New Guinea and Tonga Islands with descriptions of two new species of Eustomias (family Melanostomiatidae) and Benthodesmus (family Trichiuridae). Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 111: 156-168.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993.
* ↑ Kailola, P.J., 1991. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. III. Gobiidae to Molidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea. 153 p.
* ↑ Nakamura, I., 1997. Trichiuridae. Cutlassfishes. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Western Central Pacific.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB