OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esparver menut africà

L'esparver menut africà (Tachyspiza minulla; syn: Accipiter minullus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita zones de bosc obert i matolls de l'Àfrica Subsahariana, des d'Eritrea i Etiòpia cap al sud, pel sud del Sudan, Kenya i Angola fins al sud de Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver menut africà estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver menut africà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Little Sparrowhawk. Accipiter minullus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Esparver menut del Japó

L'esparver menut del Japó (Tachyspiza gularis; syn: Accipiter gularis) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Es troba a l'Àsia oriental. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És semblant a l'esparver vulgar però una mica més petit.

## Morfologia

* Fa una llargària de 29-34 cm, una envergadura de 50-63 cm i un pes de 75-160 g, essent la femella més gran que el mascle.
* El mascle és gris per sobre. Cara inferior de les ales clares amb barres fosques mentre les parts inferiors del cos són clares amb fines ratlles marrons clars. Ulls vermells.
* La femella té els ulls de color groc fosc i les parts inferiors amb ratlles fosques.

## Hàbitat i distribució

Viu als boscos d'Àsia Oriental, al sud de Sibèria fins a Mongòlia Exterior i Sakhalín, nord de Mongòlia, est de la Xina, Corea, les illes Kurils i Japó amb les Ryukyu. Passa l'hivern al Sud-est asiàtic, Indonèsia i Filipines.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver menut del Japó estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver menut del Japó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Japanese Sparrowhawk. Accipiter gularis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ Fitxa de l'esparver japonès a PLANETOFBIRDS Rev. 22/10/2011
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Esparver xikra

L'esparver xikra o esparver shikra (Tachyspiza badia; syn: Accipiter badius) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos poc densos, sabanes, terres de conreu i ciutats de l'Àsia meridional i l'Àfrica Subsahariana, al Kazakhstan, nord de l'Iran, Afganistan, el Pakistan, l'Índia, Sri Lanka, oest i sud-est de la Xina, Hainan, Taiwan i sud-est Asiàtic, sud-oest de la Península Aràbiga i Àfrica Subsahariana a excepció de les zones selvàtiques de l'Àfrica central i Occidental i les més àrides de Somàlia i l'oest d'Àfrica Meridional. Les poblacions asiàtiques més septentrionals migren cap al sud, arribant fins a Sumatra. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver xikra estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver xikra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ Anuari d'ornitologia de Catalunya de 2001 Arxivat 2011-09-24 a Wayback Machine. Rev. 30/12/2011
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Shikra. Accipiter badius» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Espatlla Esparets

L'Espatlla Esparets és un cim de 3.078 m d'altitud, amb una prominència de 23 m, que es troba al nord del pic Boudrimont NW, al massís del Mont Perdut, província d'Osca (Aragó). Per a fer l'ascensió al cim es pot fer des del refugi de Pineta a (1.240 m).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ Pirineos3000. «Ascensión a el Espalda Esparets (3077 metros) por Cooler - Pirineos3000». Arxivat de l'original el 2017-10-14. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Especiació simpàtrica

En biologia evolutiva i biogeografia, simpàtric i simpatria són termes que es refereixen als organismes les categories de les quals se superposen o fins i tot són idèntics, de manera que es presenten junts, almenys en alguns llocs. Si aquests organismes estan estretament relacionats (per exemple, espècies germanes), aquesta distribució pot ser el resultat de l'especiació simpàtrica.
La simpatria és un dels quatre models teòrics per al fenomen de l'especiació. En contrast amb l'al·lopatria, les poblacions sotmeses a l'especiació simpàtrica no estan aïllades geogràficament, per exemple, per una muntanya o un riu.
En organismes eucariotes multicel·lulars, es creu que l'especiació simpàtrica és un procés poc freqüent, però possible perquè la divergència genètica (a través de l'aïllament reproductiu) de les diverses poblacions d'espècies monoparentals i que habiten la mateixa regió geogràfica condueix a la creació de noves espècies. En els bacteris, però, el procés anàleg (definit com "l'origen de noves espècies de bacteris que ocupen nínxols ecològics determinats") és més comú i es produeix a través de la transferència horitzontal de gens.

## Proves

Com a mínim un estudi recent evidencia que l'especiació simpàtrica ha tingut lloc en Gyrinophilus palleucus, però es creu que és un fenomen molt puntual en la natura.
S'han proposat diferents models per explicar aquesta manera d'especiació. El més popular, que remet al model de selecció pertorbadora, va ser presentat per primer cop per en John Maynard Smith l'any 1962. Maynard Smith suggeria que els individus homozigòtics poden tenir, sota condicions ambiental particulars, una major aptitud que aquells amb al·lels heterozigots per un caràcter determinat. Sota el mecanisme de la selecció natural, per tant, l'homozigosi seria afavorida per sobre de l'heterozigosi, i derivaria finalment en especiació. La divergència simpàtrica podria també ser resultat del conflicte sexual.
La pertorbació pot donar-se també en caràcters regits per múltiples gens.

## Referències

* ↑ King, Stansfield, Mulligan. Dictionary of Genetics. 7th. Oxford University Press, 2006.
* ↑ MATTHEW L. NIEMILLER, BENJAMIN M. FITZPATRICK, BRIAN T. MILLER «Recent divergence with gene flow in Tennessee cave salamanders (Plethodontidae: Gyrinophilus) inferred from gene genealogies». Molecular Ecology, 17 (9), 2008, pàg. 2258–2275. available online
* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 37.
* ↑ Thierry Lodé "La guerre des sexes chez les animaux" Eds O Jacob, Paris, 2006

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Especialitat tradicional garantida

Una especialitat tradicional garantida (ETG) és una certificació d'un producte agrícola i alimentari que s'ha obtingut a partir de matèries primeres tradicionals, té una composició tradicional o s'ha obtingut mitjançant un mètode de producció o transformació tradicional.
La certificació està regulada pel Reglament (CE) 2082/92 de la Unió Europea i el control és a càrrec d'una agrupació de productors. A diferència de la denominació d'origen protegida o la indicació geogràfica protegida, l'especialitat tradicional garantida no fa referència a l'origen i, per tant, pot ser elaborat a qualsevol estat membre.
Els productes que es poden certificar com a ETG són:
* Cervesa.
* Xocolata i altres aliments amb cacau.
* Pastisseria, rebosteria i pastes de farina.
* Plats compostos.
* Salses preparades
* Brous
* Begudes a base d'extractes de plantes
* Gelats i sorbets
Alguns dels productes registrats actualment a Catalunya com a ETG són:
* Panellets
* Pernil serrà

## Referències

* ↑ «Especialitats tradicionals garantides». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. Arxivat de l'original el 6 de març 2016. [Consulta: 12 gener 2016].

## Vegeu també

* Marca Q

## Enllaços externs

* La UE registra la denominació de qualitat número 1.000
* Reglament (CEE) 2082/92 (castellà)
# Espectroscòpia d'impedància electroquímica

L'espectroscòpia d'impedància electroquímica és una tècnica que consisteix en la mesura de la impedància que presenta un elèctrode metàl·lic inserit en un medi aquós determinat. Mitjançant l'anàlisi de l'evolució de la impedància amb la freqüència és possible generar un model que simula el comportament del metall en el medi.
S'usa per estudiar la resistència dels metalls a la corrosió i elaborar mecanismes de corrosió.

## Enllaços externs

* http://www.gamry.com/App_Notes/EIS_Primer/EIS_Primer.htm (anglès)
# Espelt de guerra

L'espelt de guerra és una arma blanca.
Va ser creat a l'Europa del segle XIII partint de l'espelt utilitzat per a la caça major. Arma enastada, es constitueix d'una llarga fulla de secció triangular o quadrangular, per a donar potents cops de punta, de la qual parteixen dues fulles secundàries, habitualment en forma de pua o dent de forca.
De l'espelt (spetum en llatí i en anglès), deriven altres formes d'arma d'ast més refinades:
* Ronca, espelt d'ast molt llarg, amb fulla central massissa, a vegades en forma de "Llengua de bou";
* Corsesca, híbrid entre l'espelt i l'arpió d'abordatge, que les seves dents punxegudes servien a fer caure de la sella el cavaller en armes.
També se'n feren exemplars molt preats de representació amb fulles decorades d'or.

## Vegeu també

* Trident
* Forca de guerra
* Venable
* Nagamaki
* Arma blanca

## Bibliografia

* Ewart Oakeshott (1980), European weapons and armour: from the Renaissance to the Industrial Revolution, Lutterworth Press.
# Espiadimonis de mollera

L'espiadimonis de mollera (Aeshna juncea) és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels èsnids.

## Distribució

Es troba des d'Europa a través del nord d'Àsia fins al nord de Nord-amèrica. És l'espècie del gènere Aeshna més comuna en la majoria de zones boreals i de muntanya al nord, però es fa rara en àrees més al sud i està confinada a cotes altes.

## Ecologia

Crien principalment en aigües estancades assolellades en hàbitats boreals, alpins i subalpins, arribant a altituds d'uns 2500 m aproximadament. En altituds i latituds més baixes poden criar fins i tot en rierols amb vegetació emergint.
El macles patrullen incansablement en les zones de cria. Són agressius i curiosos; persegueixen altres odonats i busquen activament les femelles.

## Període de vol

Pot emergir entre finals de maig i juny i trobar-se fins al novembre, encara que és molt més comuna entre juliol i setembre.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 10 novembre 2021].
* 1 2 3 4 5 6 Dijsktra, Klaas-Douwe B.; Lewington, Richard. Guía de campo de las libélulas de España y de Europa (en castellà). Omega, 2014. ISBN 978-84-282-1602-9.
* 1 2 3 «Aeshna juncea» (en anglès). IUCN Red List. Boudot, J.-P. 2014. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Espill de bronze

L'espill de bronze n'és el predecessor del de vidre usat en l'actualitat. Aquest tipus de miralls han estat trobats per arqueòlegs en jaciments de diverses cultures des dels etruscs a Itàlia a la Xina.

## Història
### Egipte

Els antics egipcis elaboraren espills de bronze i coure des del 2900 ae en endavant.

### Civilitzacions de la vall de l'Indus

La manufactura d'espills trencats de bronze en les civilitzacions que habitaren la vall de l'Indus es remunta al període comprés entre els anys 2800 i 2500 ae.

### Xina

Aquest element es produïa a la Xina des del neolíticc fins a la dinastia Qing, quan el vidre arribà a la Xina des de l'oest. Els espills de bronze eren normalment circulars, amb una cara brillant polida per millorar la reflexió i el revers gravat. Normalment tenien un mànec al centre perquè pogués sostenir-se enfront de qui s'hi mirava. Alguns dels primers exemples pertanyen a la cultura Qijia, datada del neolític al voltant del 2000 ae. Abans de l'època dels Regnes Combatents, però, aquests objectes no eren comuns i només se n'han trobat una vintena. Durant el període dels Regnes Combatents els miralls es feren particularment populars. Durant la dinastia Han i amb la introducció dels espills TLV, començaren a produir-se en massa. Tant els miralls Han com els Tang, són considerats els més avançats tècnicament. Continuaren sent populars durant la dinastia Song, però aquesta preferència s'anà diluint fins a abandonar-ne l'ús amb l'arribada dels espills occidentals durant les dinasties Ming i Qing.

### Europa

A Europa, els espills de l'edat del bronze s'han trobat en diversos llocs, incloent Gran Bretanya i Itàlia. Un exemple notable n'és l'espill Birdlip. Els miralls etruscs es produïren entre la sisena i segona centúria abans de la nostra era, mentre que els celtes se'n feren a la Gran Bretanya prehistòrica abans de la conquesta romana.

## Referències

* ↑ Z. Y. Saad: The Excavations at Helwan. Art and Civilization in the First and Second Egyptian Dynasties, University of Oklahoma Press, Oklahoma 1969, pàg. 54.
* ↑ Richard Corson: Fashions in Makeup: From Ancient to Modern Times, 1972, ISBN 0-7206-0431-1, p.32

## Bibliografia

* B. Schweig: «Mirrors», Antiquity, Vol. 15 (1941), pàg. 257-268.
# Espinac de Nova Zelanda

L'espinac de Nova Zelanda (Tetragonia tetragonioides) (anteriorment T. expansa) és una espècie de planta comestible nativa de Nova Zelanda, Austràlia, Japó, Xile i l'Argentina.
Va ser mencionada per primer cop pel Capità Cook, els maoris la consumien rarament. Es va utilitzar en un primer moment per combatre l'escorbut dels mariners del seu vaixell HM Bark Endeavour. El botànic Joseph Banks va contribuir a estendre-la a finals del segle xviii. Durant dos segles va ser l'única verdura cultivada originària d'Austràlia i Nova Zelanda.
Necessita força humitat per a créixer. Les fulles fan de 3–15 cm de llarg, són triangulars i de color verd fosc. Són gruixudes i cobertes d'una mena de pilositat que els dona un aspecte platejat. Les flors són grogues i els fruits són petits i amb banyes petites. És una planta halòfita i, per tant, creix bé en terres salines.

## Cultiu

Les llavors triguen gairebé un mes a germinar. Es fa servir com a comestible i com planta ornamental. El gust és similar a l'espinac al qual substitueix en els mesos de l'estiu. Conté oxalat que s'ha d'eliminar blanquejant (bullir en aigua un minut i llençar l'aigua) abans de coure-la una estona més llarga. Pot ser una planta invasora. Pocs insectes l'ataquen i sembla que tampoc ho fan els cargols i llimacs. Se sembra amb separació de 15 a 30 cm entre línies i a uns 5–10 mm de fondària.

## Referències

* ↑ Low, T., Wild Food Plants of Australia, Angus & Robertson, 1991, ISBN 0-207-16930-6
# Espiner canyella pàl·lid

L'espiner canyella pàl·lid (Phacellodomus striaticollis) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae). Habita zones arbustives, generalment a prop de l'aigua, d'Uruguai, sud-est del Brasil i est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Espiner canyella pàl·lid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Espiner gorja-roig

L'espiner gorja-roig (Phacellodomus erythrophthalmus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita al bosc de les terres baixes costaneres de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Espiner gorja-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Espiner llenyataire

L'espiner llenyataire (Anumbius annumbi) és una espècie d'ocell en la família Furnariidae. És l'únic membre del gènere Anumbius d'Orbigny et Lafresnaye, 1838.
La hi troba a l'Argentina, Brasil, el Paraguai, Uruguai. Els seus hàbitats naturals són pasturatges subtropicals o tropicals, estacionalment humits o inundats.

## Referències

* ↑ «Espiner llenyataire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Espineta clapada

L'espineta clapada (Sericornis maculatus) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc dens i matolls, no gaire lluny de la costa del sud, sud-oest i oest d'Austràlia

## Taxonomia

Considerada antany un grup subespecífic de Sericornis frontalis, actualment és classificada com una espècie diferent, arran els treballs de Norman et al. 2018 amb el nom anglés Spotted Scrubwren (espineta clapada).

## Referències

* ↑ HT Condon (1951). "Notes on the birds of South Australia: occurrence, distribution and taxonomy". J. Aust. Ornithol. 20: 26–68.
* ↑ J Norman, L Christidis i R Schodde. 2018. Ecological and evolutionary diversification in the Australo-Papuan scrubwrens (Sericornis) and mouse-warblers (Crateroscelis), with a revision of the subfamily Sericornithinae (Aves: Passeriformes: Acanthizidae). Organisms Diversity & Evolution. 10.1007/s13127-018-0364-8
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Bristlebirds, pardalotes, Australasian warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2.
# Espineta de Nova Zelanda

L'espineta de Nova Zelanda (Gerygone igata) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, matolls i encara medi urbà a Nova Zelanda i illes properes.

## Referències

* ↑ «Espineta de Nova Zelanda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 04/03/2023(català)
# Espineta de l'illa de Rennell

L'espineta de l'illa de Rennell (Gerygone citrina) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) que habita boscos i vegetació secundària a l'illa de Rennell, a Melanèsia.

## Taxonomia

Ha estat considerada una subespècie de Gerygone flavolateralis de la que va ser separada arran Dutson 2011

## Referències

* ↑ «Espineta de l'illa de Rennell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* ↑ G Dutson. Birds of Melanesia: Bismarcks, Solomons, Vanuatu, and New Caledonia. Princeton University Press. ISBN 978-0691153506
# Espinàquer

L'espinàquer o espí és una vela triangular de forma bombada a la seva part central i emprada per a navegar a sotavent, quan el vent bufa des del darrere (vents de popa o llargs).

## Descripció tècnica i usos

Presenta una forma simètrica respecte a l'eix del vaixell i unes grans dimensions. Es posa davant del pal amb l'auxili del tangó (tipus de botaló que desenvolupa la funció de botavara per a aquesta vela), de manera que el vent infla la vela i empeny l'embarcació cap endavant. Quan el vent bufa de costat, l'espinàquer se sol recollir. No obstant això, en determinats casos pot utilitzar-se per arribar gairebé al que s'anomena navegar de través, funcionant de manera similar a un gènova. Tot i això per aquesta finalitat existeixen una vela amb un disseny híbrid entre gènova i espinàquer el genàquer.

## Referències

* ↑ TERMCAT, CENTRE DE TERMINOLOGIA. Diccionari general de l'esport [en línia]. TERMCAT, Centre de Terminologia, 2010 [Consulta: 23 setembre 2014].
* ↑ Gareth Jones, Satu Fox. Sailing Essentials. Londres: Dorling Kindersley, 2013, p. 294. ISBN 9781465408501 [Consulta: 23 setembre 2014].