OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església del Mas Casademunt

L'Església del Mas Casademunt és una obra historicista del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església de planta de creu amb el campanar adossat a la part de ponent i l'absis a llevant. Els materials constructius bàsics són pedra i maó, i la coberta és de teula àrab. Als murs de tramuntana i migjorn presenta arcbotants que li donen aspecte de temple gòtic. S'accedeix a l'interior per la porta situada als peus del campanar, a l'extrem de ponent. En el creuer del sud hi ha la sagristia i s'hi pot accedir des de l'exterior. Els dos braços dels creuers són afegits posteriorment a la construcció original.

## Història

La conversió del mas Casademunt en un sanatori de tuberculosos entre els anys 1931 i 1950 comportarien la construcció de l'església, amb línies que imiten un temple gòtic, bàsicament els arcbotants i els contraforts, així com les esveltes línies i el pronunciat pendent de les cobertes. El to vermellós dels maons i de les pedres emprades li donen un aire modernista. Forma part integrant del conjunt del mas, tot i que n'està totalment exempta. Ofereix un aspecte curiós des de la carretera, ja que el gòtic urbà que imita és poc freqüent al mig del bosc.

## Referències

* 1 2
# Església del Pelegrinatge de Sant Joan de Nepomuk

L'església del Pelegrinatge de Sant Joan de Nepomuk a Zelena Hora (Gruenberg) és un edifici religiós de Žďár nad Sázavou, República Txeca, prop de la frontera entre Bohèmia i Moràvia. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1994.
És l'última obra de Jan Santini Aichel, un arquitecte de Bohèmia, que combina el barroc borrominesc amb referències a elements gòtics en la construcció i la decoració.
El 1719, quan l'església catòlica va declarar la llengua de Joan Nepomucè incorruptible, es van iniciar els treballs de construcció a Zelená Hora, lloc en el qual el sant va rebre la seva educació inicial. Va ser consagrada després de la beatificació del sant el 1720 i en continuà la construcció fins a 1727. Mig segle més tard, després d'un important incendi, la forma del sostre va ser alterada.
L'església, amb la major part del mobiliari dissenyat per Santini, és notable per les seves característiques gòtiques i el seu complex simbolisme, absolutament inusual en aquesta època.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Pilgrimage Church of St John of Nepomuk at Zelená Hora» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2021].
# Església del Salvador de Lufrei

L'Església del Salvador de Lufrei és una església romànica que es troba a Lufrei, al municipi d'Amarante, a Portugal. El 1971 fou classificada com a Immoble d'Interés públic, i forma part de la Ruta del romànic.

## Referències

* ↑ «Igreja de Lufrei». Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 22 maig 2020].

## Enllaços externs

* Església del Salvador de Lufrei en el portal de la Ruta del romànic.
# Església del Santíssim Sacrament (Almàssera)

L'Església del Santíssim Sacrament és un temple catòlic situat a la vora de la plaça Major d'Almàssera (Horta Nord, País Valencià). La seua construcció va començar el 1792, però no va acabar-se fins al 1875. Conserva l'arqueta de plom on, segons la tradició, es custodiaven les formes que donaren origen al miracle dels peixets.

## Estructura

La façana, de maons sobre base de maçoneria, destaca per la severitat acadèmica i geomètrica. Està emmarcada per dos torres de tres cossos, el primer amb tres finestres, el segon amb dos i el tercer amb un forat de mig punt amb campanes, i coronades per una balaustrada. La torre esquerra porta el rellotge en el segon cos. Ambdues queden unides per un frontó corb amb dos gerres a cada costat, que al mateix temps envolta un segon frontó triangular amb òcul en el timpà, al que arriben dos parells de pilastres amb capitells corintis que flanquegen la porta d'arc de llinda, coronada per un gran relleu de pedra, de tema eucarístic.
Es tracta d'un edifici de tres naus i creuer. La central és de canó rebaixada i té quatre trams. Les laterals tenen voltes vaïdes. Els pilars estan ornats amb pilastres acanalades, adossades i amb capitell compost. El cor se situa als peus, sobre l'entrada principal. El presbiteri és ample, amb altar exempt, i a sobre se situa un templet circular amb quatre columnes per a exposar la Custòdia, ornat amb àngels, al·legoria de l'Eucaristia i el Crist Salvador, obra d'Antoni Cortina Farinós, qui també es deuen diversos frescos i les pintures dels lunets. La decoració no seguix cap estil definit, però seguix les pautes de la iconografia eucarística tradicional. Al braç esquerre del creuer s'obri la Capella de la Comunió, i al dret la Sagristia. Es conserva l'arqueta de plom on, segons la tradició, es custodiaven les formes que donaren origen al miracle dels peixets.

## Història

L'església del Santíssim Sacrament està construïda sobre el solar d'un antic temple, alçat el 1347 i que fou annex de la parròquia d'Alboraia fins al 1352, separant-se d'esta arran del miracle dels peixets. L'antic temple s'enderrocà el 1699, començant-se a construir l'església actual el 1792 segons els plànols de Vicent Marzo. Les obres, això no obstant, s'allargaren fins al 1875 quant al temple en si, mentres que el tercer cos de la torre esquerra no es va completar fins a les darreries de la dècada de 1980. L'ornamentació interna va ser restaurada la dècada de 1940 per a reparar els desperfectes produïts durant la guerra civil espanyola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Almàssera: Guía turística. Almàssera: Ayuntamiento de Almácera, 2008, p. 5.
* 1 2 3 4 5 «Almàssera». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Geografía. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Felipe Mª Garín y Ortiz de Taranco (dir.). «Valencia: Almàssera: Iglesia parroquial del Santísimo Sacramento». A: Catálogo monumental de la provincia de Valencia. València: Caja de Ahorros de Valencia, 1986, p. 541-542. ISBN 84-505-4653-2.
* ↑ «El "Miracle dels Peixets"». A: Almàssera: Guía turística. Almácera: Ayuntamiento de Almácera, 2008, p. 4.
# Església del convent de la Puríssima (Albaida)

L'església del convent de la Puríssima és un temple catòlic situat a la plaça del Convent, en el municipi d'Albaida. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.24.006-009.

## Història

El convent de la Puríssima va ser fundat en 1598 sobre part de l'antic hort senyorial del Real. Es va edificar en estil gòtic. La seua església és un temple conventual d'estil rústic franciscà, amb influències dels inicis del barroc. Es va edificar entre 1615 i 1622, si bé se li van realitzar posteriors transformacions, entre les quals destaca l'ampliació i renovació de l'església durant el segle xviii, que li va donar el seu aspecte actual.
Als inicis del segle xxi el temple segueix usant-se per al culte.

## Descripció

Als inicis del segle xxi solament es conserva l'església, la sagristia i la sala capitular. L'església té una nau central i dos laterals amb capelles. La façana blanquejada té tres altures. Adossades al costat dret de l'església es troben diverses estances de diferents altures, amb petites finestres de maó massís i reixes de ferro forjat.
La façana principal s'estructura en tres nivells. En ella s'obre la porta principal d'accés, la qual està adovellada, simulant carreus. A banda i banda de la porta trobem dos òculs que faciliten la il·luminació de l'interior del temple. En el nivell central de la façana es troben tres panells ceràmics devocionals distribuïts simètricament. Un d'ells representa l'escena de la benedicció de Sant Francesc d'Assís. A l'esquerra de la façana, es troba la creu que es treu en processó en Setmana Santa.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ http://www.arteguias.com/valencia/albaidavalencia.htm
* 1 2 http://www.albaida.es/val/llocs.asp
* 1 2 3 http://gogistesvalencians.blogspot.com.es/2012/06/gozos-dedicados-la-purisima-virgen.html
* ↑ http://archivalencia.org/contenido.php?a=87&pad=87&modulo=64&id=188&v=63 Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Església dels Set Apòstols

L'Església dels Set Apòstols (en hebreu: כנסיית השליחים) és una església ortodoxa grega que es troba en la riba del Mar de Galilea, prop de Cafarnaüm (Kfar Najum) a Israel. L'Església marca l'indret on se situava l'antic llogaret de Cafarnaüm, que és un lloc important en el cristianisme. El poble s'esmenta amb freqüència en els Evangelis i va ser el lloc de treball principal de Jesús durant el seu ministeri a Galilea. Es coneix aquest indret com la ciutat de Jesús i com un lloc a on va viure. Es creu que va ser en la sinagoga de Cafarnaüm el lloc a on hauria començat a predicar. Aquesta església està dedicada als set apòstols, com s'esmenta en l'Evangeli de Joan.

## Referències

* ↑ http://www.sacred-destinations.com/israel/capernaum.htm
* ↑ http://www.mfa.gov.il/MFA/MFAArchive/2000_2009/2000/3/Capernaum-%20The%20Greek%20Orthodox%20Church%20of%20the%20Seven
# Església parroquial de Sant Andreu Salou

L'església parroquial de Sant Andreu és un monument del municipi de Sant Andreu Salou. És un edifici d'una nau amb capelles laterals. L'interior és cobert amb voltes de llunetes. A terra hi ha dues lloses de pedra que clouen dos sepulcres i que porten inscripcions i una corona, són del segle xix i pertanyen a rectors. La portalada de l'any 1779 és de decoració molt senzilla, amb dues columnes laterals planes i amb dos pinacles en forma de pinya a la part superior. Sota la rosassa de vitralls hi ha una mandorla que conté l'estatueta del sant patró. La torre campanar, de base quadrada, té quatre obertures d'arc de ferradura i és coronada amb un teulat en forma de pinacle. L'església parroquial de Sant Andreu es pot identificar, probablement, amb una de les que varen ser donades als canonges de Girona pel bisbe Teuter l'any 882. La parròquia de Sant Andreu Salou és esmentada l'any 1222. No queden rastres de l'antic temple medieval. L'església actual va ser bastida el segle xviii i el campanar és posterior, possiblement del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 gener 2013].
# Església parroquial de Sant Domènec (Vilamalur)

L'església parroquial de Sant Domènec, a Vilamalur, a la comarca de l'Alt Millars a Castelló, és un lloc de culte declarat de manera genèrica Bé de Rellevància Local, en la categoria de Monument d'interès local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi autonòmic 12.08.131-002.
Es tracta d'un temple pertanyent a la Bisbat de Sogorb-Castelló, que pertany a l'arxiprestat de La nostra Senyora Verge de l'Esperança, amb seu a Onda.
L'església fou fundada pels dominics de Aiódar i presenta una planat d'una única nau (amb coberta de volta de canó, il·luminada per llunetes), amb quatre crugies, sense creuer, però amb capelles laterals.
L'edifici és del segle xviii i està dedicat a sant Domènec de Guzmán, patró de Vilamalur. A l'església es venera també a la patrona de la localitat, la Verge dels Desemparats, que també té al poble un retaule ceràmic en la font del poble.
El temple té un aspecte exterior sobri, en el qual destaquen d'una banda la ubicació del rellotge, i per un altre la presència d'una esvelta torre campanar.
Respecte al seu interior, destaca el retaule de l'altar major, obra de recent creació, ja que fins a setembre de l'any 2012 el temple mancava d'un element ornamental i de culte d'aquestes característiques. Gràcies al protocol signat entre el president de la Diputació en aquest moment, Javier Moliner, i l'alcalde de la població en 2012, Lorenzo Gimeno, es va produir el compromís de la Diputació de finançar la construcció del retaule de l'altar major.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ http://www.conferenciaepiscopal.es/index.php/parroquias-por-diocesis/3045-parroquias-de-la-diocesis-de-segorbe-castellon.html
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/index.php?option=com_content&task=view&id=23&Itemid=35
* 1 2 http://gogistesvalencians.blogspot.com.es/2012/12/gozos-nuestra-senora-de-los.html
* ↑ http://www.turismodecastellon.com/103791_fr/La-Iglesia-Parroquial/
* ↑ https://laicismo.org/2012/la-diputacion-de-castellon-financia-la-construccion-del-retablo-del-altar-mayor-de-la-iglesia-de-villamalur/33088%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.dipcas.es/es/la-diputacion-financia-la-construccion-del-retablo-del-altar-mayor-de-la-iglesia-de-villamalur/
# Església parroquial de Sant Joan Baptista (Monòver)

L'església de Sant Joan Baptista en el municipi de Monòver, és un temple barroc amb influències neoclàssiques que inicia la seua construcció el 19 d'abril de l'any 1751, segons Pascual Madoz.
Ostenta el rang d'arxiprestal des de 1851.

## Descripció

Es tracta d'un temple de planta de creu llatina. La nau principal està coberta per una volta de canó seguit amb cúpula semiesfèrica, amb llunetes on se situen les finestres, mentre que les dues naus laterals, formades per la perforació dels contraforts allotgen les capelles on es veneren diverses imatges. El creuer, amb cúpula sobre petxines esculpides, es forma per la discontinuïtat de les capelles laterals.
Pel costat de l'Evangeli, s'accedeix a la Capella de la Mare de Déu del Remei. De grans dimensions, té entrada pròpia, pel jardinet, la qual presenta en el seu exterior dues columnes sostenint una cornisa i, sobre aquelles, altres dues que serveixen d'adorn a un nínxol ocupat per la imatge de la Mare de Déu del Remei, esculpida en 1765. En el seu interior, un interessant retaule de fusta daurada i policromada, recentment restaurat, obra realitzada en 1774 per l'escultor Francisco Mira allotja el camarín amb la imatge de la patrona de Monòver presidint la capella de la qual destaca també la seua cúpula sobre petxines esculpides amb relleus sobre la vida de la Mare de Déu. A través d'aquesta capella s'accedeix a una tercera dedicada a San Miquel Arcàngel, de tipus neoclàssic, construïda en 1813, més petita, de planta rectangular i volta de canó, que es troba en estat de ruïna.
En el creuer, en el costat de l'Epístola, es troba adossat un òrgan barroc, de caixa de José Martín, originalment construït en 1771 pel conquense Julián de la Orden i reconstruït en segle xix per Alberto Randeynes (1893). Va ser restaurat íntegrament al llarg del 2007.
Aquesta església, encara que senzilla, és molt sòlida, per ser tota de pedra de canteria, excepte les voltes. Compta amb dues torres, una d'elles inacabada, per la qual cosa únicament es veu una.

## Curiositats

És d'assenyalar que a les Festes Majors de setembre, la patrona, situada en l'altar major, descendeix a terra mitjançant un mecanisme antany manual i ara elèctric. Tenint un punt de vista central de l'altar, se simula la baixada de la Mare de Déu des dels cels fins a la terra.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Església parroquial de Sant Pere Apòstol (Agost)

L'església parroquial de Sant Pere és la principal parròquia de la població d'Agost, a la comarca de l'Alacantí. Es troba al nucli antic de la població, de construcció exempta i estil barroc.

## Història

Es desconeix amb exactitud les dates de construcció del temple: unes fonts apunten cap a l'any 1584, any de la primera partida de naixement a la vila; d'altres, que les obres van començar el 1610 i van finalitzar el 1649.
En un principi, el conjunt estava format només per la nau principal i un campanar de 36 metres. Al llarg dels segles XVII i XVIII es van dur a terme unes primeres ampliacions, com ara la casa del sacerdot, la capella de la Comunió o la portada. Des d'aleshores s'han realitzat diverses restauracions, entre les quals hi destaquen les fetes els anys 1881 i 1998.

## L'edifici

Per a la construcció de l'església es va usar pedra, que procedia possiblement de la Partida del Negret, al mateix terme municipal d'Agost.
La parròquia consta d'una nau rectangular rematada amb una volta, la qual hi té uns relleus d'escaiola dedicats als quatre evangelistes, un creuer i una ala lateral, la capella de la Comunió, on s'hi troba un retaule de 1671.
Als laterals de la nau es reparteixen fins a vuit capelles dedicades al culte de figures tal com el Cor de Jesús, Santa Cecília, Sant Antoni de Pàdua, Sant Roc o Santa Rita, entre d'altres. Compta amb dues portes, la principal dedicada a la Mare de Déu del Carme i la lateral a Sant Pere.

## Curiositats

A l'exterior de l'església, en un dels contraforts, durant una restauració es va descobrir un rostre esculpit a la pedra, amb unes claus a la mà. El veïnat va atribuir-li la imatge a Sant Pere. Segons la llegenda, quan la construcció de l'església una bruixa va provar d'evitar eixa obra que posaria un lloc sagrat al bell mig d'Agost. Un misteriós home va aparèixer per enfrontar-se a aquesta bruixa i en el transcurs de la lluita, va estampar la seua cara contra el mur de la parròquia.
Els veïns d'Agost van pensar que aquella marca contenia la fetillera, la qual s'alliberaria si es parlava d'ella, de manera que els agostencs van ometre l'incident, i amb els anys, van nomenar Sant Pere com aquella figura que va baixar dels cels a ajudar-los.

## Referències

* ↑ «Llegenda del rostre d'Agost». Arxivat de l'original el 2013-01-20. [Consulta: 1r setembre 2014].

## Enllaços externs

* Agost, nostre poble Arxivat 2016-11-07 a Wayback Machine.
# Església parroquial de Sant Rafel (Sant Rafel del Riu)

L'Església parroquial de Sant Rafel de Sant Rafel del Riu, a la comarca del Baix Maestrat, és un temple catòlic catalogat genèricament com a bé immoble de rellevància local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi 12.03.101-001. Es tenen poques dades d'aquest edifici i de la parròquia que alberga, encara que se sap disposa d'un arxiu parroquial censat en el Cens-Guia d'Arxius d'Espanya i Iberoamèrica.

## Referències

* ↑ Ficha BRL's.
* ↑ Censo-Guía de Archivos de España e Iberoamérica.
# Església parroquial de Santa Anna d'Argeleta

L'església parroquial de Santa Anna, localitzada a la plaça de l'Església d'Argeleta, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte catalogat com Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu: 12.08.015-003.
Pertany al arxicrestat 9, conegut com de la Mare de Déu de l'Esperança, amb seu a Onda, del Bisbat de Sogorb-Castelló, qui la denomina “Església parroquial de Sant Joaquín i Santa Anna”.

## Descripció

Es tracta d'un temple d'estil barroc churrigueresc, de planta de nau única i forts contraforts en els quals s'obren les capelles laterals, que són de menor altura que la nau central única. Externament presenta una façana mixtilínea amb una senzilla portalada i una torre campanar, que presenta com a rematada un templet de dues altures sobre el cos en el qual se situen les campanes.
Per la seva banda a l'interior destaquen unes columnes corínties. La construcció data de 1700, i conserva imatges d'especial interès cultural, destacant a més una relíquia de la Santa Creu, que va portar de Roma el dominic Pare Vaciero, en data que segons els autors varia, ja que alguns parlen de 1756 i uns altres de 1956, encara que segons l'Ajuntament d'Argeleta la donació de la relíquia es va fer en 1657.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/parroquias/PaginaParroquia.php?idparroquia=39 Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.argelita.es/es/content/lugares-interes Arxivat 2015-08-10 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://www.turismodecastellon.com/103692_de/Iglesia-de-Santa-Ana/ Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* 1 2 https://conoceargelita.wordpress.com/iglesia-de-santa-ana-y-san-joaquin-en-argelita/
# Antílop quadricorni

L'antílop quadricorni o txusinga (Tetracerus quadricornis) és un antílop que viu en boscos oberts de l'Àsia meridional. El seu àmbit de distribució principal és a l'Índia, on s'estén al sud de les planes gangètiques fins a l'estat de Tamil Nadu. Orissa és el límit oriental de la seva distribució, mentre que la població fragmentada de Gir és el seu punt més occidental. També n'existeix una població petita als boscos més secs del Nepal.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Habitatge al carrer Sant Llorenç, 74 (la Galera)

L'Habitatge al carrer Sant Llorenç, 74 és una obra eclèctica de la Galera (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Juntament amb els edificis característics de tota població camperola aquí al poble de la Galera trobem una sèrie de construccions de finals del segle xix i inicis del XX que fan funció de magatzem. En aquest cas trobem magatzem a la planta baixa i habitatge al pis. A la planta baixa s'hi accedeix mitjançant una porta d'arc escarser. Al primer pis hi ha un balcó amb dues sortides amb arc de mig punt. L'edifici està rematat per una coberta plana amb una barana que alterna pilars i murs calats.
La façana ha estat reabilitada, a la vegada que s'ha ampliat l'habitatge amb el solar veí.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Habitatge al carrer Sant Llorenç, 74». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Electroosmosi

En electroquímica i en botànica de les plantes vasculars, l'electroosmosi és un fenomen consistent en el pas de líquid polaritzat a través d'una membrana o qualsevol altra estructura porosa sota la influència d'un camp elèctric. L'electroosmosi va ser descrita per primer cop el 1809 per Ferdinand Friedrich Reuß i ha tingut una aplicació creixent en el camp dels microfuids.

## Bibliografia

* Chang, H.C.; Yao, L. Electrokinetically Driven Microfluidics and Nanofluidics, 2009.