OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àcid còlic

L'àcid còlic és un àcid biliar, una substància blanca cristal·lina insoluble en aigua, amb un punt de fusió de 200-201 °C. Les sals de l'àcid còlic es denominen colatos. L'àcid còlic és un dels quatre àcids que produeix el fetge sintetitzat a partir colesterol. És soluble en etanol i en àcid acètic. Forma un conjugat amb l'aminoàcid taurina, donant lloc a àcid taurocòlic. L'àcid còlic i l'àcid quenodesoxicòlic són els àcids biliars humans més importants. Altres mamífers sintetitzen primordialment l'àcid deoxicòlic.
* L'àcid còlic també es denomina 3α,7α,12α-trihidroxi-5β-àcid colànic.
* La seua fórmula química simple és: C$_{24}$H$_{40}$O₅.
* La seua fórmula lineal simplificada és :C[C@@]34[C@] (CC[C@@H]4[C@@H] (CCC(O)=O)C) ([H])[C@]2([H]) [C@H](O)C[C@]1 ([H])C[C@H](O) CC[C@@](C)1[C@] ([H])2C[C@@H]3O

## Referències

* ↑ «àcid còlic». Cercaterm | TERMCAT. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Allinger, Norman L. Química Orgánica (en castellà). Reverte, 1978, p. 1059. ISBN 978-84-291-7015-3.
* ↑ Chiang, John Y. L. «Bile acids: regulation of synthesis: Thematic Review Series: Bile Acids» (en anglès). Journal of Lipid Research, 50, 10, 01-10-2009, pàg. 1955–1966. DOI: 10.1194/jlr.R900010-JLR200. ISSN: 0022-2275. PMC: PMC2739756. PMID: 19346330.
* ↑ Peretta, Marcelo Daniel. Reingeniería Farmacéutica. Principios y protocolos de atención al paciente. (en castellà). Ed. Médica Panamericana, 2005, p. 250. ISBN 978-950-06-1706-2.
* ↑ «Cholic acid» (en anglès). PubChem. National Library of Medicine. [Consulta: 16 gener 2022].
# Doxorubicina

La doxorubicina, amb el nom comercial registrat Adriamycin, també coneguda com a hydroxydaunorubicin, és un antineoplàstic. És un antibiòtic del grup antraciclina estretament relacionat amb el producte natural daunorubicina, i com totes les antraciclines funciona en la intercalació de l'ADN, essent el seu efecte advers principal els danys al cor.
S'administra per via intravenosa com una sal hidroclorurada.

## Referències

* ↑ "Doxorubicin (Systemic)." Mayo Clinic. Last updated on: June 15, 1999. Retrieved on April 19, 2007. Arxivat April 3, 2007$^{[Datemismatch]}$, a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Plantilla:MedlinePlusDrugInfo
* Overview Arxivat 2015-03-14 a Wayback Machine. at BC Cancer Agency
* Doxil Site Arxivat 2008-11-12 a Wayback Machine.
* U.S. National Library of Medicine: Drug Information Portal - Doxorubicin
# Carbonat de liti

El carbonat de liti (Li₂CO₃) és una sal química que es fa servir en medicina com depressor del sistema nerviós, particularment en el tractament del trastorn bipolar, juntament amb el bicarbonat de liti. Es fa servir com tranquil·litzant en teràpies psicològiques. En dosis superiors a les recomanades pot ser mortal.
Normalment en estat sòlid es presenta com una pols fina, és menys soluble en aigua calenta que en aigua freda, no és higroscòpic i és generalment estable exposat a l'atmosfera. El carbonat de liti reacciona fàcilment amb àcids forts i es fa servir en la manufactura d'altres sals deliti.

## Propietats

És polimèric. És relativament covalent com mostra la seva baixa solubilitat. La seva solubilitat aparent s'incrementa deu vegades sota la pressió del CO₂ i aquest efecte es deu a la formació d'hidrogencarbonat:
    Li₂CO₃ + CO₂ + H₂O → 2 LiHCO₃

## Usos

* Indústria de vidres; òptica, pantalles, envasos industrials.
* Enamel; banyat d'acer.
* Ceràmiques vidrades; miralls de telescopis, vidres de cuines.
* Producció d'alumini.
* Formigons especials.
* Cel·les d'energia; cogeneració d'electricitat.
* Pirotècnia, ja que dona una llum vermella
* Aplicacions mèdiques.

### Ús psiquiàtric

El carbonat de liti serveix per tractar la fase de mania (o eufòrica) en el trastorn bipolar. Els ions de liti interfereixen les reaccions químiques de la bomba de sodi que afecten els missatges que porten les cèl·lules al cervell. En la fase de mania s'ha observat un increment irregular de l'activitat de la proteïna quinassa C (PKC) dins del cervell. Un estudi mostra que el liti actua en el cervell inhibint l'activitat de la PKC directa i indirectament El carbonat no serveix gaire en depressió unipolar.

## Noms comercials

Camcolit, Candamide, Carbolith, Carbolithium, Ceglution, Eskalith, Hypnorex, Lithane, Lithicarb, Lithinate, Lithonate, Lithotabs, Plenur, Priadel, Quilonum.

## Referències

* ↑ Medical use
* ↑ Yildiz, A; Guleryuz, S; Ankerst, DP; Ongür, D; Renshaw, PF «Protein kinase C inhibition in the treatment of mania: a double-blind, placebo-controlled trial of tamoxifen». Archives of general psychiatry, 65, 3, 2008, pàg. 255–63. DOI: 10.1001/archgenpsychiatry.2007.43. PMID: 18316672.

## Enllaços externs

* Official FDA information published by Drugs.com
# Vedolizumab

El vedolizumab és un anticòs monoclonal utilitzat per a tractar la colitis ulcerosa i la malaltia de Crohn (malalties inflamatòries intestinals). El seu mecanisme d'acció es basa en la inhibició de la integrina α4β7. El llinatge cel·lular en el qual es basa aquest medicament fou creat per un equip d'investigadors de l'Hospital General de Massachusetts (Boston) i el fàrmac fou desenvolupat clínicament per l'empresa Millennium Pharmaceuticals, filial de Takeda.

## Referències

* 1 2 Statement On A Nonproprietary Name Adopted By The USAN Council - Vedolizumab, American Medical Association.
* ↑ Soler D, Chapman T, Yang LL, Wyant T, Egan R, Fedyk ER «The binding specificity and selective antagonism of vedolizumab, an anti-alpha4beta7 integrin therapeutic antibody in development for inflammatory bowel diseases». J. Pharmacol. Exp. Ther., 330, 3, 9-2009, pàg. 864–75. DOI: 10.1124/jpet.109.153973. PMID: 19509315.
# Mignet HM.14

El Mignet HM.14 Pou du Ciel és una aeronau lleugera d'un sol seient que va fer el seu primer vol l'any 1933, dissenyat per un aficionat. Va ser la primera d'una família d'aeronaus conegudes com a Pou du Ciel.

## Desenvolupament

L'HM.14 va ser dissenyat per l'enginyer de ràdio francès Henri Mignet qui volia dissenyar un avió segur que es pogués construir de manera ràpida i barata per qualsevol aficionat familiaritzat amb el treball del metall i la fusta. El 10 de setembre de 1933, al Bois de Bouleaux prop de Soissons, Mignet va realitzar el primer vol de l'HM.14.
El setembre de 1934, la revista aeronàutica francesa Les Ailes va publicar l'article de Mignet Le Pou du Ciel, on descrivia el HM.14. El novembre d'aquell mateix any, va publicar el seu llibre Le Esport de l'Air que donava tots els detalls dels materials i descripcions de les tècniques, que permetien als lectors construir i volar el seu propi HM.14 sense cap ajuda.

## Disseny

L'HM.14 és un monomotor monoplaça generalment descrit com una aeronau d'ala en tàndem, tot i que l'ala principal es solapa amb l'ala de darrere en el disseny bàsic, així que gairebé pot ser qualificat com un biplà sense cua horitzontal. L'ala davantera està articulada de manera que garantista la funció de profunditat per pujar i baixar. Per tal de girar, el dissenyador, qui no volia alerons, va posar un comandament de direcció que portava l'aparell a fer una corba després d'un descens.

## Especificacions (Baynes modificat G-ADMH)

Dades de Ord-Hume (2000), p. 414
Característiques generals
* Tripulació: 1
* Longitud: 13.0 ft
* Envergadura: 20.0 ft
* Alçada: 5 ft 6 in
* Superfície de l'ala 137 ft²
* Pes buit: 350 lb
* Pes màxim d'enlairament: 545 lb
* Motors: 1× Carden-Ford, 30 hp
Rendiment
* Velocitat màxima: 82 mph (133 km/h)
* Velocitat de creuer: 65 mph
* Velocitat d'entrada en pèrdua: 32 mph
* Abast: 150 mi
* Ràtio d'ascens: 300 ft/min
* Càrrega alar: 3.98 lb/ft²
* Potència/pes: 18.2 lb/hp

## Referències

* 1 2 Besse, François. 100 aviones de leyenda. (en castellà). Reditar Libros, S.L., 2006, p. 24. ISBN 9788496449268.
# Phan Thanh Gian

Phan Thanh Gian (Biên Hòa, 11 de novembre de 1796 - Cotxinxina, 4 d'agost de 1867) va ser un Gran Conseller a la cort dels Nguyen a Vietnam. Va liderar una ambaixada a França el 1863, i es va suïcidar quan França va completar la invasió del Vietnam del Sud (Cotxinxina) el 1867.

## Tractat de Saigon

Phan Thanh Gian va ser un dels mandarins de la cort més important Nguyen. Va tenir un paper clau en la negociació del Tractat de Saigon amb els francesos a 1862. Les negociacions van culminar amb la cessió formal del territori vietnamita que el cos expedicionari francès havia ocupat el 1861 (les primeres parts de la futura colònia de Cotxinxina): les províncies de Gia Dinh, My Tho, Bé Hoa i l'illa Poulo Condor van ser cedides, i va pagar les reparacions de guerra als francesos.
A causa del seu paper en aquestes negociacions, Phan Thanh Gian es va fer força impopular, tant amb la població vietnamita, i amb la cort del rei Tu Duc.

## Referències

* 1 2 http://books.google.cat/books?id=7WvOSgCHrOoC&pg [= PA151 & dq =% 22Phan+Thanh+Gian% 22 & significa = ACfU3U1xq9y4Qdo1o2TF8XOqDSNKI3I-EG Vietnam Per Jan Dodd, Mark Lewis, Ron Emmons, p.151]
* ↑ Chapuis, =% 22Phan++Thanh Gian% 22 & sig = ACfU3U24ZnjJsBrcy_RtMxHQIzkIzN55pg p. 49: "Phan Thanh Gian va acordar cedir Gia Dinh, My Tho, Bien Hoa, i l'illa de Poul Condor, i per pagar 400.000 dòlars de plata en reparacions de guerra durant 10 anys"
# Mas Morgadès

El Mas Morgadès és una masia de Vilanova de Sau (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Història

Al fogatge de 1553, la parròquia de Vilanova de Sau comptava només amb onze masos entre els quals hi havia aquest mas. Fou la casa pairal del llinatge Morgadès, que al segle xvii entroncà amb els Saleta pel matrimoni celebrat el 1599 entre la pubilla Magdalena i Antic Saleta, pagès de Sant Hilari Sacalm.
Al segle xix, els Saleta-Morgadès entroncaren amb els Picó, propietaris del mas Torrents de Tavèrnoles, pel matrimoni celebrat el 1802 entre Teresa de Saleta-Morgadès i de Gomar i Josep Antoni de Picó i Bru. A Folgueroles, el mas conegut com a la Torre Morgadès pertany encara als successors d'aquest antic llinatge, mentre que el mas Morgadès s'ha venut diverses vegades després que els Picó se'n desprengueren.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, que presenta un portal dovellat. Consta de planta baixa i dos pisos. A la part esquerra del portal s'eleva una torre de planta quadrada i coberta a dues vessants. A la part dreta de la façana sobresurt un cos de galeries sostingudes per pilars de pedra als angles. Grossos cavalls de fusta sostenen la teulada. La vella torre que conserva el mas duu la data de 1588.
Hi ha un mur que, junt amb les dependències i la casa, tanca la lliça, a la qual s'accedeix per dos portals, un al costat de la torre i l'altre al cotat dels porxos. Presenta una finestra de tipus goticitzant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Morgadès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Magdalena MORGADES». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Antich (I) SALETA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Capítols matrimonials d'Antic Saleta, pagès de Sant Hilari Sacalm, fill d'Antoni Saleta i de Margarida, amb Magdalena Morgadès, filla de Francesc Morgadès, pagès hereu del mas Morgadès de Vilanova de Sau, i d'Antiga». ANC1-552-T-1368. ANC. Llinatge Picó, 06-06-1599.
* ↑ «María Teresa de SALETA MORGADES y de GOMAR». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Josep Antoni PICO y BRU». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Capítols matrimonials de Josep Antoni Picó i Bru, de Barcelona, fill de Marià Picó i Guàrdia, i de Maria Antònia Bru, amb Maria Teresa de Saleta Morgadès i de Gomar, filla de Joan de Saleta Morgadès i Puig-robí, i de Maria Antònia de Gomar, de Vic». ANC1-552-T-535. ANC. Llinatge Picó, 28-03-1802.

## Vegeu també

* Can Valent (Barcelona)
* Casa Picó

## Enllaços externs

* «Morgades o Morgaders». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Morgaders». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# José de Sierra Cárdenas

José de Sierra Cárdenas (Còrdova, 29 d'abril de 1809 – Madrid, 21 de juliol de 1883) va ser un hisendista i polític espanyol, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Ingressa en 1831 com escrivà en la Superintendència General d'Hisenda. En 1837 ascendeix a escrivà de primera classe, en 1839 a oficial de vuitena i en 1851 ja és oficial de primera. Sotsdirector segon de la Direcció general del Tresor Públic a l'any següent, aconsegueix -en 1854- el càrrec de director i és escollit Diputat per Alacant. En 1856 és nomenat director general del Tresor i,en 1861, director general del Deute Públic. En 1863 és president de la Secció d'Hisenda del Consell d'Estat, sent nomenat el 4 de març d'aquest any ministre d'Hisenda fins al seu cessament l'agost següent en què és designat Senador vitalici. Després de la restauració borbònica a Espanya va ser Senador per Còrdova en 1876, i fou novament vitalici en 1877.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ José de Sierra Cárdenas Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. al web del Ministeri d'Hisenda
# Pier della Vigna

Pier della Vigna (Càpua, vers 1190 - San Miniato, 1249) va ser secretari i canceller de l'emperador Frederic II
Nascut a Càpua en el si d'una família humil, va estudiar dret a Pàdua i gràcies a la seva capacitat per parlar llatí i als seus dots poètics va guanyar-se el favor de Frederic II, que li va donar el càrrec de secretari personal i, més tard, els de judex magnae curiae, conseller, governador de la Pulla, protonotari i canceller.
L'emperador, de qui segons Dante posseïa les claus del cor, el va enviar a Roma el 1232 i el 1237 per negociar amb el Papa, a Pàdua el 1239 per convèncer els ciutadans d'acceptar la protecció imperial, a Anglaterra el 1234 per arranjar el matrimoni entre Frederic i la germana del rei Enric III, Isabella.
Fou un diplomàtic hàbil, i va defensar persistentment els interessos de l'emperador. Però eventualment caigué en desgràcia, i Frederic el va fer empresonar i deixat cec sota acusacions de traïció. Pier va morir a la presó, probablement per suïcidi.
Com a suïcida, és condemnat a l'Infern a l'obra de Dante la Divina Comèdia, al canto tretzè, on apareix convertit en arbre al Bosc dels Suïcides. Tanmateix, Dante no l'acusa del pecat d'alta traïció.
Pier della Vigna va ser un home culte, que va promoure la ciència i les belles arts. Les seves cartes, escrites en llatí (la majoria en nom de l'emperador), destaquen per l'estil de la retòrica i per la detallada informació que donen sobre la història i cultura del segle xiii. També va compondre algunes obres en llengua vernacle, de les que es conserven dues cançons i un sonet.
# Aran Fawddwy

L'Aran Fawddwy és una muntanya al sud d'Eryri, a Gal·les. És el punt més alt de l'històric comtat de Meirionnydd (que a efectes del govern local, es troba dins de l'actual àrea del consell de Gwynedd). És el cim més alt de la serralada d'Aran, l'únic cim de Gal·les llevat del nord d'Eryri per sobre dels 900 metres. Els petits assentaments més propers a la muntanya són Dinas Mawddwy al sud, Llanymawddwy al sud-est, Llanuwchllyn a la vora del llac Llyn Tegid al nord i Rhydymain a l'oest. Els assentaments més propers amb unes 2.000 persones són Y Bala i Dolgellau. Als vessants orientals d'Aran Fawddwy hi ha el petit llac anomenat Creiglyn Dyfi, la font del riu Dyfi. El seu cim germà és l'Aran Benllyn, de 885 metres d'alt. També hi ha un cim mitjà: l'Erw y Ddafad-ddu.

## Geografia

És el cim més alt de la serralada d'Aran i el 16è cim més alt de Gal·les. Les altres dues <i>Marilyns</i> d'aquesta gamma són Glasgwm i Esgeiriau Gwynion.
És la muntanya britànica més alta al sud de Snowdon, i és el cim principal de la cresta predominant sud-oest-nord-est entre Dolgellau i Bala, una carena que continua cap a l'oest com Cadair Idris.

## Ascens

L'Aran Fawddwy és millor pujar-lo des de Cywarch, al sud, encara que és possible una pujada més llarga a la carena des del costat de Bala. La muntanya forma una llarga carena rocosa amb l'Aran Fawddwy com a punt més alt, però l'Aran Benllyn és un altre cim notable. El vessant est és extremadament costerut, caient espectacularment en penya-segats a una sèrie de circs glacials que també tanquen dos petits llacs (el Creiglyn Dyfi i el Llyn Lliwbran). Els vessants occidentals també són pedregosos, però menys costeruts i més uniformes. La vista des del cim és àmplia i cobreix la majoria de les serralades del nord de Gal·les i fins al sud fins a Brecon Beacons i la península de Sir Benfro. En un dia clar, el districte dels llacs a Anglaterra i les muntanyes de Wicklow a Irlanda són visibles.
Hi ha un cairn a la carena oriental com a monument al membre de l'equip de rescat de muntanya de la RAF Michael Robert Aspain, que va ser colpejat i mort per un llamp el 1960.

## Referències

* ↑ Crocker, Chris. «Mountaineering & Rock Climbing in the UK: Aran Benllyn». Database of British Hills. Mountain Days.net. Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 8 abril 2008].
* ↑ Nuttall, John & Anne (1999).
* ↑ Walk 1190 – Aran Fawddwy from Cwm Cywarch – Snowdonia Gwynedd – a walk description from Walking Britain
* ↑ http://viewfinderpanoramas.org/panoramas/WAL/FAWDDWY.gif, View from Aran Fawddwy summit
* ↑ Image from www.geograph.org.uk
# Anàstrofe

L'anàstrofe és un subtipus d'hipèrbaton on no solament apareixen els elements en un ordre diferent a l'usual sinó que es pot trencar la lògica de dins d'un sintagma, per exemple posant la preposició darrere el complement o invertint els complements per col·locar el complement directe al principi de l'oració. El terme s'empra menys en l'actualitat, on es prefereix el més genèric d'hipèrbaton. Apareix en la cultura popular, com en la parla característica de Yoda, de la Guerra de les Galàxies.
# Anèmia associada a malaltia crònica

L'anèmia associada a malaltia crònica (o anèmia de malaltia crònica, o anèmia per malaltia crònica, o anèmia de trastorn crònic, o ATC) és una forma d'anèmia que s'observa en algunes malalties cròniques, per exemple la infecció crònica, l'activació immunitària crònica, o càncer. Alguns estudis suggereixen que la síndrome és probablement en gran manera el resultat de la producció del cos de l'hepcidina, un regulador mestre del metabolisme humà del ferro.

## Referències

* 1 2 Nemeth E, Rivera S, Gabayan V, Keller C, Taudorf S, Pedersen BK, Ganz T «IL-6 mediates hypoferremia of inflammation by inducing the synthesis of the iron regulatory hormone hepcidin». J Clinical Invest, 113, 9, 2004, pàg. 1251–3. DOI: 10.1172/JCI20945. PMC: 398432. PMID: 15124018.
* ↑ Nancy C Andrews «Anemia of inflammation: the cytokine-hepcidin link». J Clin Invest, 113, 9, 2004, pàg. 1251–1253. DOI: 10.1172/JCI21441. PMC: 398435. PMID: 15124013 [Consulta: 25 novembre 2024].
# Anís (licor)

L'anís (aniseta o aniset i també fil al Rosselló) és un tipus d'aiguardent que prové de la maceració en alcohol de llavors d'anís, en combinació amb altres plantes. La graduació de l'anís varia entre els 30º (anís dolç) i els 50º (anís sec). Es consumeix sol o barrejat amb aigua. L'anís és transparent si se serveix sol, i blanquinós barrejat amb aigua.

## Noms de licors anís
### En el món hispanoparlant

* Cassalla: l'elaborat a la localitat sevillana de Cazalla de la Sierra. En certes zones d'Espanya es denomina així per extensió a tot l'anís sec. A la veu ronca d'una certa tonalitat, se li diu popularment, "cazallera", o "de cazalla", en record a aquesta beguda.
* Chinchón: l'elaborat a la localitat madrilenya de Chinchón.
* Ojén: el que s'elaborava a la localitat malaguenya d'Ojén. Es va fer molt popular durant el segle XX la tornada "una copeta ... de Ojén"
* Rute: de marcada tradició anisera, a Rute s'elabora artesanalment aquest exquisit licor ininterrompudament des de l'any 1630. Rute té marca pròpia, a més d'altres molt conegudes, com Machaquito, Raça, Altamirano, etc.
* Anís del Mono: marca tradicional de licor d'anís molt popular a Espanya.
* Anís de la Asturiana: marca tradicional de licor d'anís, molt popular a Espanya, des de 1895.
* Anís de la Castellana: marca d'anís dolç d'Espanya.
* Anís Najar: marca produïda en Arequipa, Perú des de 1854. Compta amb una varietat de molt alta qualitat.
* Anís Cartujo: una de les marques d'anís més conegudes a l'Amèrica Llatina, fet a Veneçuela. Se sol prendre barrejat amb sucs, iogurt i fins i tot amb aigua, però, moltes persones prefereixen beure pur. Conté 30 ml d'etanol per cada litre (30º GL).

### A la resta del món

En altres països, principalment de la conca mediterrània, es consumeixen tradicionalment licors a base d'anís, entre els quals es troben:
* França- pastis i anisette
* Itàlia- Sambuca
* Grècia- ouzo
* Bulgària, Macedònia del Nord- mastika
* Turquia- rakı
* Líban, Síria, Israel, Jordània, Egipte- arak

## Vegeu també

* Anís paloma
* Granissat

## Enllaços externs

* (castellà) «Historia del aguardiente». [Consulta: 30 juliol 2012].

## Referències

* ↑ «Ayuntamiento de Cazalla de la Sierra». Arxivat de l'original el 2013-06-11. [Consulta: 30 juliol 2012].
* ↑ «blog de ojen: Aguardiente Ojén». [Consulta: 30 juliol 2012].
# Apalachee

L'apalachee era una llengua muskogi de la costa del nord-oest de Florida parlada pels apalachees. Era molt estretament relacionada amb el koasati i l'alabama.

## Història

En el segle xvii els apalachees foren sotmesos pels espanyols i cristianitzats, però en 1703 els colons anglesos invadiren la regió i massacraren nombrosos apalachees, deportant i esclavitzant la resta. Els supervivents es refugiaren amb els francesos a Pensacola i després a Mobile. S'instal·laren més tard a Louisiana. Un altre grup va fugir i es va refugiar a la regió de l'actual Veracruz, a Mèxic, en 1763, després de l'evacuació de Florida pels espanyols.
La llengua ens és coneguda per un sol document, una carta al rei d'Espanya i signada per sis líders apalachees. Això demostra l'existència d'un ús de la llengua escrita, desenvolupada per missioners jesuïtes i franciscans. No obstant això, persisteix el rumor que altres documents en apalachee es troben als arxius d'aquests ordes a l'Havana.

## Fonologia

Els fonemes de l'apalachee són els següents:

### Consonants

| | | Labial | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusiva | Sorda | p | t | | k | |
| Oclusiva | Sonora | b | | | | |
| Africada | Africada | | | ʧ | | |
| Fricativa | central | f | s | | | h |
| Fricativa | Lateral | | ɬ | | | |
| Nasal | Nasal | m | n | | | |
| Latwral | Latwral | | l | | | |
| Semivocal | Semivocal | w | | j | | |

### Vocals

L'apalachee té tres vocals que tenen tres qualitats : curtes, llargues i nasals. Tot i que les nasals només apareixen en les paraules amb afixos.
| | Anterior | Anterior | Anterior | Central | Central | Central | Posterior | Posterior | Posterior |
| Tancada | i | iː | ĩ | | | | | | |
| Semitancada | | | | | | | o | oː | õ |
| Oberta | | | | a | aː | ã | | | |

## Referències

* ↑ Broadwell 1992, pp. 3; 41-2, fn. 2
* ↑ Sturtevant, 2005, art. citat

## Bibliografia

* (anglès) Crawford, James, M., Southeastern Indian Languages, dans Studies in Southeastern Indian Languages, Athens, The University of Georgia Press, 1975 ISBN 0-8203-0334-8
* (anglès) Kimball, Geoffrey D., A Grammatical Sketch of Apalachee, International Journal of American Linguistics, 53:2, 1987.
* (anglès) Kimball, Geoffrey D., An Apalachee Vocabulary, International Journal of American Linguistics, 54:4, 1988.
* (anglès) Sturtevant, William C., History of Resarch on the Native Languages of the Southeast, dans Native Languages of the Southeastern United States, édité par Heather K. Hardy et Janine Scancarelli, Lincoln, University of Nebraska Press, 2005. ISBN 0-8032-4235-2
# Apalis alablanca

L'apalis alablanca o apalis alablanc (Apalis chariessa) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae pròpia d'Àfrica oriental.

## Distribució i hàbitat

Se la troba a Kenya, Malawi, Tanzània i Moçambic.
L'hàbitat naturals són els boscos humits tropicals. Està amenaçat per pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ «Apalis alablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 17/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 31 desembre 2022].