OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batasio merianiensis

Batasio merianiensis és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ng, H.H. i D.R. Edds 2004. Batasio macronotus, a new species of bagrid catfish from Nepal (Teleostei: Bagridae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 15(4): 295-300.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cyphocharax leucostictus

Cyphocharax leucostictus és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones i conques fluvials costaneres d'Amapá (Brasil).

## Referències

* ↑ Fowler H. W. 1906. Further knowledge of some heterognathus fishes. Part I. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 58. 293-351.
* ↑ Eigenmann, C. H. & R. S. Eigenmann. 1889. A revision of the edentulous genera of Curimatinae. Ann. N. Y. Acad. Sci. v. 4 (núm. 12): 409-440.
* ↑ «Cyphocharax leucostictus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Universitari Autònom del Sud

L'Institut Universitari Autònom del Sud (castellà: Instituto Universitario Autónomo del Sur) és un institut dedicat a l'ensenyament universitari i tècnic en les àrees de la Informàtica, el Màrqueting i les Relacions Internacionals. La seva seu central es troba al carrer Uruguay cantó Cuareim, a la ciutat de Montevideo, Uruguai.

## Estructura

L'IUAS té les següents subdivisions:
* Facultat d'Enginyeria.
* Facultat de Dret.
* Facultat de Negocis i Ciències Empresarials.
* Títols tècnics.

## Referències

* ↑ (castellà) IUAS: Institució Arxivat 2010-03-30 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Pàgina web oficial de l'IUAS Arxivat 2010-03-04 a Wayback Machine.
# U (desambiguació)

«U» té aquests significats:
* U és el nom de la cinquena vocal.
* U (nombre), nom del nombre 1.
* U, símbol de l'Urani.
* U, abreviació d'Untergrundbahn (= ferrocarril subterrani), símbol del metro a Alemanya i Àustria, sovint següit pel número de la línia: U1 etc.
* U (Pohnpei), municipi de Pohnpei.
* う el kana de la lletra u del japonès.
* u és l'abreviació de la unitat de massa atòmica.
Viccionari
# Mesquita de Hünkar de Constanța

La mesquita de Hünkar (en romanès: Geamia Hunchiar; Turkish, il·luminat. "Mesquita del sobirà") és una mesquita situada al 41 Tomis Boulevard, Constanța, Romania.
La mesquita es va completar el 1869, nou anys abans que la Dobruja del Nord passés a formar part de Romania, durant el regnat del sultà otomà Abdulaziz. Per tant, també es coneix com la mesquita Aziziye, i la seva tughra apareix al costat esquerre de l'entrada, dins d'un medalló ovalat de marbre. El minaret té 24 metres d'alçada i domina el seu entorn. L'edifici té un estil otomà senzill, amb una teulada de teula i té forma de cub com la Kaaba. Està feta de pedra tallada que provenia de la porta d'entrada a la fortalesa otomana, les muralles de la qual van ser enderrocades el 1828. Al seu torn, la pedra d'aquestes parets provenia dels vestigis grecoromans de l'antic Tomis. La catifa interior va ser donada el 2001 pel president turc Ahmet Necdet Sezer.
Durant el període d'entreguerres, la mesquita es va apropar a la demolició, i els defensors van argumentar que el minaret estructuralment feble representava una amenaça per als transeünts. L'historiador Nicolae Iorga va refutar amb èxit aquesta afirmació. Durant la Segona Guerra Mundial, els bombardeigs soviètics van danyar greument la mesquita i es va suggerir de nou el seu arrasament total. Va ser restaurat els anys posteriors a la Revolució Romanesa, al mateix temps que va quedar sufocat per la nova construcció al barri.
La mesquita està catalogada com a monument històric pel Ministeri de Cultura i Afers Religiosos de Romania.

## Referències

* 1 2 Nicoleta Baciu, “Simbol al Constanței vechi, Geamia ‘Hunchiar’ va fi pusă în valoare de Muftiatul Cultului Musulman”, in Ziua de Constanța, November 21, 2019
* ↑ Lista Monumentelor Istorice 2010: Județul Constanța Arxivat 2018-12-15 a Wayback Machine.
# Can Dalmau (Cassà de la Selva)

Can Dalmau és un mas a mig camí dels nuclis de Cassà de la Selva i Sant Andreu Salou al Gironès.

## Arquitectura

Inicialment el mas era de tres crugies amb una estructuració clàssica de les seves dependències. Les grans reformes del segle xviii donaren al mas la fesomia actual, ampliant el nombre de crugies però mantenint la unitat formal del conjunt. Totes les obertures són emmarcades amb pedra i destaca la finestra cantonera de 1720, tant característic de les construccions d'aquella època. Conserva encara el pujador de pedra del costat de l'accés principal, element que utilitzaven les dames per pujar als carruatges.

## Història

En el veïnat de Mosqueroles i enfront de la masia de Can Dalmau existeixen documents que demostren l'existència d'un estanyol que ha estat molt lligat a la història del mas. Segons un document de l'any 1442, en què fou destruït el mas de Mosqueroles, donà testimoni de l'existència del petit llac. En aquest document, segons un testimoni, es venia tota la possessió del mas així com l'estany a Joan de Seguriolis. Isabel, viuda d'aquell personatge, va vendre la seva possessió a Grau Dalmau segons un document signat en el Castell de Cruïlles en el 1477 confirmat en Monells el 29 de maig de 1480. Així comença la història de la família Dalmau. Immediatament es procedí a la dessecació de l'estanyol per l'aprofitament agrícola de les terres inundades. Això es realitzà amb la construcció de un túnel que travessava la verneda i condueix les aigües fons la riera nova.

## Referències

* 1 2 «Masia de Can Dalmau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Cyprichromis coloratus

Cyprichromis coloratus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del sud del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Scheuermann, H. 1977. A partial revision of the genus Limnochromis Regan 1920. Cichlidae, Br. Cichlid Ass. v. 3 (núm. 2): 69-73.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Cyprichromis coloratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Loiselle, Paul V. (1995). The Cichlid Aquarium. Alemanya: Tetra Press. ISBN 1-56465-146-0.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T. 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50(4): 367-382.
* Takahashi, T. 2004: Phylogenetic analysis of Cyprichromini (Perciformes: Cichlidae) endemic to Lake Tanganyika and validation fo the genus Paracyprichromis. Ichthyological Research, 51(1): 1-4.
* Takahashi, T. & Hori, M. 2006. Description of a new Lake Tanganyikan cichlid fish of the genus Cyprichromis (Perciformes: Cichlidae) with a note on sexual dimorphism. Journal of Fish Biology, 68 (B): 174–192.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Udmurt

L'udmurt (удмурт кыл, udmurt kyl) és la llengua de branca finohongaresa de les llengües uralianes parlada pels habitants de la regió situada al nord-oest dels Urals, d'ètnia finlandesa oriental, que són els anomenats udmurts. Aquesta població fa un total de 750.000 habitants, tot i que només un 67% viu a la regió esmentada. La resta és dispersa en grups vers l'est i el sud. És propera al mordovià, mari i komi.

## Dialectes

Es divideix en dos dialectes:
* Septentrional, que inclou els besermians.
* Meridional, que inclou els grups de Viatka i Kama.

## Característiques

Per a l'escriptura, fa servir l'alfabet ciríl·lic des de finals del segle xviii:
А/а, Б/б, В/в, Г/г, Д/д, Е/е, Ё/ё, Ж/ж, Ӝ/ӝ, З/з, Ӟ/ӟ, И/и, Ӥ/ӥ, Й/й, К/к, Л/л, М/м, Н/н, О/о, Ӧ/ӧ, П/п, Р/р, С/с, Т/т, У/у, Ф/ф, Х/х, Ц/ц, Ч/ч, Ӵ/ӵ, Ш/ш, Щ/щ, Ъ/ъ, Ы/ы, Ь/ь, Э/э, Ю/ю, Я/я
Cinc d'aquests caràcters (Ӝ/ӝ, Ӟ/ӟ, Ӥ/ӥ, Ӵ/ӵ, Ӧ/ӧ) són propis de l'alfabet udmurt.
Segons fonts russes, el parla mig milió de persones, però altres fonts més pessimistes afirmen que només 15.000 el tenen com a llengua materna. Forma el subgrup permià amb les parles komi, de les quals se'n diferenciava per les característiques:
* Accentuació en la síl·laba final de la paraula.
* Aparició de la mitja vocal ö només en la primera síl·laba de la paraula.
* Correspondència regular de dzh i dz amb R inicial de formes principals (dzhichi-ruch guineu).
* Presència de dues formes conjugals, un mode condicional acabat en el sufix sal i un mode futur amb els sufix o i lo.
* El lèxic conté molts préstecs turcs, per via del vell búlgar o del tàtar, així com alguns termes iranians.
* Manteniment de les vocals i i ï finals, que cauen en el komi, com bibuli- bobul ('farfallejar').
* Sovintegen els compostos de dos termes que, units, donen un concepte més general i únic, per exemple im ('boca') i nir ('nas'); nil ('noia') i pi ('noi', 'nen', 'fillol').

## Bibliografia

* Kel'makov, Valentin; Sara Hännikäinen. Udmurtin kielioppia ja harjoituksia (en finnish). 2nd. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 2008. ISBN 978-952-5150-34-6.
* Moreau, Jean-Luc. Parlons Oudmourte. París: L'Harmattan, 2009. ISBN 2-296-07951-2.

## Vegeu també

* Udmúrtia.
* Literatura udmurt.

## Enllaços externs

* Llengua udmurt Arxivat 2006-05-05 a Wayback Machine..
* Literatura Arxivat 2007-02-24 a Wayback Machine..
* Udmurtologia: llengua, cultura i història udmurt.
* El primer forum udmurt.
* Universitat Estatal Udmurt (ensenyament d'udmurt per a anglòfons) Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine..
# Província de Mardin

La Província de Mardin (kurd: Parêzgeha Mêrdînê; siríac: ܗܘܦܪܟܝܐ ܡܪܕܝܢ; àrab: محافظة ماردين, Muḥāfaẓat Mārdīn; turc: Mardin ili) és una província de Turquia emplaçada prop del límit tradicional entre Anatòlia i Mesopotàmia amb una població de 737.852. La població era de 835.173 al 2000. La capital de la província és la ciutat de Mardin.
Els arameus de la zona, tot i que són molt reduïts en nombre a causa del genocidi assiri, sostenen els dos monestirs més antics del món, Dayro d-Mor Hananyo (turc: Deyrülzafaran, ‘Monestir de Saffron’) i Dayro d-Mor Gabriel (‘Monestir de Sant Gabriel’). La comunitat cristiana es concentra a l'altiplà de Tur Abdin i a la vila de Midyat, amb una comunitat més petita (aproximadament 100 persones) a la capital provincial.
Políticament, la zona presenta un frec a frec entre el governant Partit de la Justícia i el Desenvolupament, el kurd Partit Democràtic Popular, i el Partit Democràtic. Aquesta pugna de vegades és dura, especialment a les zones rurals de la província.

## Història

Per a tot el que fa referència a la història de la província, vegeu els apartats corresponents als articles Mardin, Kızıltepe, Nísibis i Tur Abdin

## Districtes

La província de Mardin está dividida en 10 districtes (el districte de la capital apareix en negreta):
* Dargeçit
* Derik
* Kızıltepe
* Mardin
* Mazıdağı
* Midyat
* Nísibis
* Ömerli
* Savur
* Yeşilli

## Referències

* ↑ Institut d'estadística turc. «2007 Census, population by provinces and districts». Institut d'estadística turc, 2007. [Consulta: 26 desembre 2007].
* ↑ «Població de la província de Mardin». Arxivat de l'original el 2006-01-04. [Consulta: 11 febrer 2011].
* ↑ «Resultats de les eleccions locals del 2004». Arxivat de l'original el 2012-07-17. [Consulta: 11 febrer 2011].

## Enllaços externs

* (turc) (anglès) Fotografies de la capital de la província
# Ciucevele Cernei

Ciucevele Cerna forma una àrea protegida d'interès nacional que correspon a la 4a categoria de la UICN (reserva natural mixta), situada al comtat de Gorj, al territori administratiu de la comuna de Padeș.
L'espai natural es troba a l'extrem nord-oest del comtat de Gorj, al territori del poble de Cerna-Sat, a la vall superior del riu Cerna, entre aquesta i la vall de Cărbunelui, al peu occidental de les muntanyes de Vâlcan.
La reserva natural té una superfície de 1.166 hectàrees., va ser declarat espai protegit per la Llei núm. 5 de 6 de març de 2000 i representa una zona d'interès geològic, florístic i paisatgístic, amb vegetació de roca herbosa i espècies arbòries amb elements meridionals; amb un relleu ruïnós (amb roques, cingles calcàries, erupcions) calcària formada per tres cossos.

## Vegeu també

* Reserva natural

## Referències

* ↑ ProtectedPlanet.net - Ciucevele Cernei - delimitarea ariei protejate, consultat el 7 de juny de 2012
* ↑ Apmgj.anpm.ro - Agenția pentru Protecția Mediului Gorj Arxivat 2019-09-06 a Wayback Machine., consultat el 7 de juny de 2012
* ↑ Cdep.ro - Legea Nr. din 6 martie 2000, publicată în Monitorul Oficial al României, Nr.152 din 12 aprilie 2000 Arxivat 2020-04-24 a Wayback Machine., consultat el 7 de juny de 2012
# Ula-ai-hawane

L'ula-ai-hawane (Ciridops anna) és un ocell extint de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habitava l'illa de Hawaii. És l'única espècie del gènere Ciridops observada viva pels científics, si bé es coneix material fòssil d'altres espècies, extintes en època prehistòrica, com Ciridops tenax.

## Descripció

* Aquest ocell amb aspecte general de pinsà feia una llargària d'11 cm. Potes i bec groguenc.
* Els adults coloració general vermell. Cap, clatell i coll gris argent. Capell, ales, pit, espatlla i cua negre.
* Immaturs marrons amb pit gris blavós, ales i cua negres, i la part posterior de color marró verdós.

## Alimentació

Es creu que aquest ocell s'alimentava de llavors i flors i fruites d'algunes palmeres hawaianes.

## Hàbitat i distribució

Sempre va ser albirat a prop de palmeres del gènere Pritchardia a les muntanyes dels districtes de Kona, Hilo i Kohala, a Hawaii septentrional. Les últimes cites confirmen que l'ocell habitava les muntanyes de Kohala en 1892.

## Referències

* ↑ «Ula-ai-hawane». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Johannes Kemter

Johannes Kemter (Chemnitz (Saxònia), 20 de setembre, 1918 - Dresden, 20 de gener, 1998), va ser un músic de concert alemany (timbals, percussió, violí), cantant d'òpera (tenor) i professor de cant.

## Biografia

Johannes Kemter va néixer i el mateix any la família es va traslladar a Dresden. De petit va prendre classes de violí i a principis dels anys 30 va fer la prova d'accés a l'"Escola d'Orquestra de l'Orquestra Estatal de Saxònia". Allà el seu tema principal va ser el timbal amb Heinrich Knaueri el seu tema menor va ser el violí amb Arthur Tröber.
Encoratjat pel director d'òpera estatal Kurt Striegler, va començar a estudiar cant en el seu darrer any d'estudi. L'any 1939 va aprovar l'examen de músic d'orquestra. Després va rebre un compromís com a músic d'orquestra per a timbals, percussió i violí al "Theatre Aachen" sota la direcció d'Herbert von Karajan.
Dos anys més tard es va traslladar a Viena com a primer timbalista. Entre 1941 i 1944 va completar la seva formació vocal a l'Acadèmia Estatal de Música i Arts Escèniques de Viena. També es va llicenciar en pedagogia vocal. Després de la declaració de "guerra total" i el cessament de les operacions del teatre, va tornar a la seva ciutat natal de Dresden.
Acabada la guerra, l'1 de juliol de 1945, va ser contractat per la "Saxon State Orchestra" sota la direcció de Joseph Keilberth com a timbalista i percussionista. Unes setmanes més tard va debutar com a cantant en la categoria de tenor buffo com a Junker Spärlich a Die lustigen Weiber von Windsor a l'Òpera Estatal de Dresden. Aquesta activitat aviat es va fer tan dominant que el treball addicional a la bateria ja no era possible.
El seu paper més conegut i popular entre el públic va ser el paper de la bruixa a Hänsel und Gretel.
A més de la seva feina com a cantant d'òpera, va començar a treballar com a professor de cant als anys cinquanta. La seva primera alumna va ser Hermi Ambros, que va ser contractada a l'Òpera Estatal de Dresden el 1957. Peter Schreier i Siegfried Vogel van seguir. Altres alumnes van ser Rolf Tomaszewski, Klaus König, Klaus Gerber i Spas Wenkoff.

## Referències

* ↑ Johannes Kemter, Mathias Rank: Garderobengespräch mit Johannes Kemter (Aufzeichnung von Mathias Rank). In: Theater der Zeit. Band 1984, Nr. 2. Verlag Theater der Zeit, 1984.
# Can Pedragosa

Can Pedragosa és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local a Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès).

## Descripció

La façana principal, de gust neoclàssic, presenta una composició simètrica amb tres obertures per planta, balconeres centrals i finestrals als cantons. Tanmateix, consta d'impostes remarcades, fris superior amb ornamentació de motius geomètrics i cornisa de coronament. Les baranes i reixes de balconeres i finestres inferiors són de ferro fos combinat amb treballs de forja, mentre que al terrat apareix una balustrada de formes rectilínies. La fusteria exterior és de fusta envernissada, sent d'especial interès la porta principal amb quarterons que alternen formes regulars i irregulars.

## Història

Can Pedragosa forma part del primer nucli de cases de segona residència que es van construir a Santa Coloma a finals de segle xix i principis del segle xx, amb Can Saladrigas i Ca n'Altés. El planejament ha permès la construcció de grans edificis plurifamiliars que no han respectat la volumetria inicial de la zona trencant amb l'harmonia del conjunt. L'afectació parcial de la finca com a sistema local, la pèrdua del valor arquitectònic de la façana posterior a conseqüència de reformes i remuntes i la preservació dins el catàleg de finques de la mateixa època i similar tipologia tals com Can Saladrigas i Ca n'Altés van comportar la desprotecció parcial de la finca per part de la Direcció General de Patrimoni de la Generalitat l'any 2001.
El 2009 s'aprova traslladar la façana de Can Pedragosa al núm. 14 del mateix carrer Pedró, un cop enderrocat l'edifici original, per tal de conservar-la, ja que està catalogada com a patrimoni de la ciutat. Avui dia (2021) se n'ha reconstruït una part, ja que els baixos no s'han recuperat en la forma original.

## Referències

* 1 2 «Can Pedragosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
* ↑ Santa Coloma reconstruirà la façana de Can Pedrosa a prop de l'edifici original, elpuntavui.cat, 20 de març 2009 (consulta: 07-03-13).
# Declan Kearney

Declan Kearney (nascut el 19 de desembre de 1964) és un polític irlandès del Sinn Féin que va ser elegit com a membre (MLA) de l'Assemblea d'Irlanda del Nord per representar la circumscripció de South Antrim a les eleccions de 2016.
Originari d'Antrim, és fill d'Oliver i Brigid (de soltera Totten) Kearney. Vivia a Derry en el moment de la seva elecció.
Abans de la seva elecció, Kearney va exercir com a president nacional del Sinn Féin, en la qual cosa es va disculpar "per totes les vides perdudes durant els problemes". El seu germà, Ciarán Kearney, marit de Jane (de soltera Donaldson), és el gendre del difunt voluntari de l'Exèrcit Republicà Irlandès Provisional i polític del Sinn Féin Denis Donaldson, que va ser assassinat prop de Glenties al comtat de Donegal després d'haver estat exposat com un agent britànic.

## Referències

* ↑ «Declan Kearney MLA» (en anglès). [Consulta: 23 setembre 2023].
* ↑ «The Northern Ireland Assembly» (en anglès britànic). [Consulta: 23 setembre 2023].
* ↑ McGonagle, Suzanne. «Sinn Féin's Declan Kearney tops poll in south Antrim» (en anglès), 07-05-2022. [Consulta: 23 setembre 2023].
* ↑ «Executive Office Ministers» (en anglès), 25-06-2015. [Consulta: 23 setembre 2023].