OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Íncipit

L'íncipit és el primer mot que encapçala una obra i, sobretot en els llibres antics, la identifica davant la manca d'un títol específic. En sociocrítica, es denomina íncipit a l'inici del relat, el qual és considerat com l'espai textual en el que es dona el sentit de la narració i la programació ideològica del text. Claude Duchet ha senyalat que l'íncipit és un lloc estratègic de condensació del sentit, perquè és a l'inici del text que s'organitzen una sèrie de codis el fi dels quals és orientar la lectura.

## Bibliografia

* «Íncipit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Índex cintura/maluc

L'índex cintura/maluc (ICM) és el quocient que resulta de dividir el perímetre de la cintura d'una persona pel perímetre del seu maluc.
Els estudis indiquen que una relació entre cintura i maluc superior a 1.0 en homes ia 0,9 en dones està associada a un augment en la probabilitat de contraure diverses malalties (diabetis, malalties coronàries, tensió arterial, entre altres).
L'índex s'obté mesurant el perímetre de la cintura a l'altura de l'última costella flotant, i el perímetre màxim del maluc a nivell dels glutis.
    ${\mbox{ICM}}={\frac {cintura(cm)}{maluc(cm)}}$
interpretació:
* ICM = 0,71-0,84 normal per a dones.
* ICM = 0,78-0,94 normal per a homes.
* Valors majors: Síndrome androide (cos de poma).
* Valors menors: Síndrome ginecoide (cos de pera).

## Vegeu també

* Índex de volum corporal
* Índex de massa corporal
# Índex de reproducció cromàtica

L'índex de reproducció cromàtica (IRC; en anglès CRI, Color Rendering Index) és una mesura de la capacitat que una font lluminosa té per reproduir fidelment els colors de diversos objectes en comparació amb una font de llum natural o ideal. Els llums amb un IRC elevat són necessàries en aplicacions on són importants els colors, com ara per exemple la fotografia i el cinema i totes les aplicacions òptiques on la qualitat de la llum incideix en la percepció de l'objecte des de l'observació microscòpica a la il·luminació d'obres d'art, espectacles i també mostradors comercials. Es defineix per la Comissió Internacional de la Il·luminació com:
| « | Efecte d'una il·luminació sobre la percepció del color dels objectes, de forma conscient o subconscient, en comparació amb la seva percepció del color sota una il·luminació de referència. | » |
Llista de colors per a calcular l'IRC :
L'índex IRC es calcula fent la mitjana dels índexs R1 a R8. Els altres índex (R9 a R15) no s'empren però també ens indiquen la qualitat de la llum.
| Índex Ri | Color |
| R1 | Vermell-verd clar |
| R2 | Groc-gris fosc |
| R3 | Verd-groc fort |
| R4 | Verd-groc mig |
| R5 | Verd-blau clar |
| R6 | Blau clar |
| R7 | Violeta clar |
| R8 | Porpra-vermell clar |
| R9 | Vermell fort |
| R10 | Groc fort |
| R11 | Verd fort |
| R12 | Blau fort |
| R13 | Rosa-groc clar |
| R14 | Verd oliva mig |
| R15 | Color de pell asiàtica |
L'índex de reproducció cromàtica, juntament amb la temperatura de color, són els dos factors que permeten definir una font lluminosa. En la taula següent s'indiquen els valors d'IRC tipics segons el tipus de font lluminosa o llum:
| Tipus de llum | IRC |
| Llum incandescent | 100 |
| Làmpada halògena | 100 |
| Làmpada LED | 0-99 |
| Làmpada fluorescent compacta | 15-85 |
| Llum d'halur metàl·lic | 65-93 |
| Llum d'inducció | 79 |
| Sodi Alta Pressió | 0-70 |
| Sodi baixa pressió | 0 |

## Referències

* ↑ Compara aquesta imatges d'una taula de colors presa sota una font lluminosa amb IRC 70 i una altra amb IRC 85. Lightingdesignlab.com.
* ↑ IEC 17/4 International Lighting Vocabulary Arxivat 2010-02-27 a Wayback Machine.,(Schanda 2002)
* ↑ «CRI: understanding the Color Rendering Index | TechSensitive.com» (en anglès). https://techsensitive.com.+[Consulta: 10 abril 2018].

## Enllaços externs

* Script de MATLAB per calcular mesures de color de fonts lluminoses. Institut Politècnic Rensselaer, 2004.
* Full d'Excel amb gran quantitat de dades Arxivat 2007-11-09 a Wayback Machine., Laboratori d'il·luminació de la Universitat Politècnica de Hèlsinki
* Gràfiques de color de làmpades fluorescents de Philips (reproduïda amb permís de Fluorescent Cross Reference Guide Arxivat 2008-08-29 a Wayback Machine., pg. 136.)
# Ínsula

«Ínsula o insula» té aquests significats:
* Insula, mot llatí que significa 'illa'. També feia referència a les illes de cases en què es dividien les ciutats i als edificis de pisos per a la gent humil (vegeu insula).
* Anatomia: L'ínsula o el lòbul de l'ínsula és una estructura del cervell humà.
* Arquitectura: Una insula era un edifici de pisos a l'antiga Roma.
* Literatura: Ínsula Barataria, l'illa inexistent que Don Quixot promet a Sancho Panza com a compensació per la seva ajuda.
# Òstria

L'òstria (Ostrya carpinifolia) és original del surest d'Europa fins a arribar al Caucas i l'Àsia Menor. El seu nom prové del llatí carpinifolius-a-um, del gènere Carpinus, carpí, i folium-ii, fulla, per la similitud de les fulles amb les dels carpins.

## Descripció

L'òstria és un arbret de mida mitjana i de capçada arrodonida que pot arribar als 20 m d'alçada al territori d'on és originari. Acostuma a trobar-se sobre sòls calcaris però, en general, és molt poc exigent quant a la natura dels sòls, fins i tot, en els que són secs i rocallosos. No toleren, però, els terrenys massa secs, o massa humits, o massa compactes. L'escorça és de color gris, llisa, que aviat s'obre amb petites esquerdes, que passen a ser més abundants i profundes amb l'edat. Els branquillons són d'un color marró fosc i pilosos. Les fulles són ovalades, de 4 a 10 cm de llargada per de 2 a 5 cm d'amplada, acuminades i apuntades a l'àpex, i arrodonides a la base. Marge doblement asserrat, amb serres molt afilades. L'anvers és d'un verd fosc, mentre que el revers és d'un verd més pàl·lid, amb pèls dispersos, especialment als 11-15 parells de nerviacions. Les floracions i fruits són especialment característics. Les flors, en aments, poden penjar fins a 7 cm de longitud, omplint tot l'arbre a la primavera, abans de la brotada de les fulles. Els fruits formen raïms de 5 cm de longitud, primer de color verd pàl·lid, per passar després a groc, i resten a l'arbre fins a la tardor, que es tornen de color marró.

## Usos

La seva fusta és dura i resistent amb diverses aplicacions, i se la coneix com la fusta de ferro; produeix un excel·lent carbó vegetal.

## Bibliografia

* F. Navés, J. Pujol, X. Argimon, L. Sampere El árbol en jardinería y paisajismo. Edicions OMEGA, Barcelona 1995.
* A. López, Mª Mar Trigo, X. Argimon, JM. Sánchez Flora Ornamental Española Tomo I. Coedició Junta de Andalucia, Consejería de Agricultura y Pesca, Mundi-Prensa i Asociación Española de Parques y Jardines Públicos, Sevilla 2000.
# Òxid de bari

L'òxid de bari, BaO, és un compost iònic inorgànic format per cations bari, Ba$^{2+}$ i anions òxid, O$^{2–}$. es presenta en forma de pols blanca groguenca. La seva estructura cristal·lina és cúbica, tipus clorur de sodi, encara que també es pot trobar en forma hexagonal. és un compost higroscòpic i també absorbeix diòxid de carboni, CO₂. Es dissol en aigua reaccionant de forma violenta per donar hidròxid de bari, Ba(OH)₂ i és soluble en àcids diluïts i en etanol.

## Preparació

* Es pot preparar per reacció del bari amb l'oxigen:
    Ba + 1/2O₂ → BaO
* També es pot preparar per calcinació del nitrat de bari:
    Ba(NO₃)₂ → BaO + NO₂

## Reaccions

* Amb aigua reacciona violentament per donar l'hidròxid de bari:
    BaO + H₂O → Ba(OH)₂
* Amb àcids reacciona per donar les corresponents sals. Per exemple amb àcid clorhídric dona el clorur de bari:
    BaO + 2HCl → BaCl₂ + H₂O
* Si s'escalfa a 500 °C en presència d'oxigen produeix el peròxid de bari:
    BaO + 1/2O₂ → BaO₂

## Aplicacions

* S'empra com additiu en la fabricació del vidre crown.
* També s'empra en la fabricació de tubs de raigs catòdics.

## Bibliografia

* LIDE D.R. (Ed.) Handbook of Chemistry and Physics. CRC Press. 77th Ed. (1996-1997) New York
* NIOSH http://www.cdc.gov/niosh/ipcsneng/neng0778.html
* PANREAC http://www.panreac.com/new/esp/catalogo/fichastec/15A721ES.HTM
* SCIENCELAB http://www.sciencelab.com/xMSDS-Barium_oxide-9923002 Arxivat 2007-07-02 a Wayback Machine.
# Òxid de rosa

L'òxid de rosa és un compost químic aromàtic del grup dels pirans i del monoterpens moncíclics. Amb 2-feniletanol, β-damascona és responsable per al típic aroma de les roses, tot i que la proporció dels components de l'aroma és diferent segons les diferents varietats de l'espècie.
A més de les roses contribueix a l'olor de l'oli de rosa i l'oli de gerani igual com al gust d'alguns fruits, com el litxi i les flors de til·la, i vins, com el gewürztraminer i el pinot negre.
Nom químic: tetrahidro-4-metil-2-(2-metilpropenil)-2H-pirà

## Síntesi

L'òxid de rosa es pot produir industrialment a partir de la foto-oxigenació del citronel·lol. L'hidroperòxid al·lílic que s'obté es redueix posteriorment amb sulfit de sodi, i així s'obté el diol. El tancament de l'anell amb àcid sulfúric proporciona una mescla equimolar dels isòmers cis i trans.

## Referències

* ↑ Willig, Hans-Peter. «Rosenoxid» (en alemany). Biologie Seite. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Brunning, Andy. «Feliç dia de sant Jordi» (pdf). Institut Català d'Investigació Química, 2017.
* ↑ Duran i Escriba, Xavier. Molècules en acció del big bang als materials del futur. Barcelona: Universitat Politècnica de Catalunya, 2010, p. 42. ISBN 978-84-7653-924-8.
* 1 2 «Rosenoxid» (en alemany). [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «33 de les aromes de vi més estranyes», 16-11-2021. Arxivat de l'original el 2022-01-16. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Process for Preparing [l]- or [d]-Homoalanin-4-Yl-(methyl)phosphinic Acid and Its Salts by Racemic Resolution» (en anglès), 04-03-1994. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Duñach Masjoan, Elisabet «Funcionalització catalítica d'olefines mitjançant superàcids de Lewis». Revista de la Societat Catalana de Química, 12, 2013, pàg. 50–54. DOI: 10.2436/20.2003.01.49. ISSN: 2013-9853.
# Óblast d'Arkhànguelsk

L'óblast d'Arkhànguelsk (rus: Арха́нгельская о́бласть, Arkhànguelskaia óblast) és una óblast de Rússia i, per tant, un subjecte federal de la Federació Russa.
Situat al nord-oest de l'estat, inclou els arxipèlags de la Terra de Francesc Josep i Nova Terra. En alguns àmbits, l'óblast té jurisdicció administrativa sobre el districte autònom de Nenètsia. Limita al nord amb la mar Blanca, la mar de Barentsz i la mar de Kara, a l'oest amb la república de Carèlia, al sud amb les óblasts de Vólogda i Kírov, a l'est amb la república de Komi i al nord-est amb l'esmentat districte autònom de Nenètsia. El Mont Krusenstern, situat a Nova Terra, és el punt més alt de l'óblast d'Arkhànguelsk.
Arkhànguelsk és el centre administratiu de l'óblast, amb una població d'uns 350.000 habitants.
Històricament, els centres principals en foren Kholmogori, Kargopol i Solvitxegodsk. S'hi poden trobar capelles medievals de fusta i el monestir d'Antóniev Siski, perduts enmig de boscos infranquejables. Les illes Solovietski, al golf d'Onega, dins la mar Blanca, són Patrimoni de la Humanitat. Severodvinsk, la segona ciutat de l'óblast, amb més de 200.000 habitants, té unes de les principals drassanes de l'Armada Russa.

## Instal·lacions militars

El 1936 el Partit Comunista de la Unió Soviètica va ordenar la construcció d'unes drassanes i bases navals, que a l'inici de la Segona Guerra Mundial ja estaven operatives i el la dècada de 1950 allotjaren la construcció dels submarins nuclears. Fins al 1997, entre la Unió Soviètica i Rússia van construir 245 submarins nuclears, més que la suma de tota la resta del món, i la major part foren construïts a Severodvinsk. El cosmòdrom de Plessetsk és un dels dos que hi ha dins les fronteres russes. Es va construir de manera secreta a partir del 1957 i va ser declarat operacional per a coets R-7 el desembre de 1959, i cap a 1997, ja s'havien realitzat més de 1.500 llançaments a l'espai des d'aquest cosmòdrom, més que en cap altre, encara que el seu ús va decréixer amb la dissolució de la Unió Soviètica

## Notes i referències
### Notes

* ↑ l'altre, el de Svobodni, és a l'óblast de l'Amur)

### Referències

* ↑ География Новой Земли
* ↑ Josephson, Paul R. The Conquest of the Russian Arctic (en anglès). Harvard University Press, 2014, p. 260. ISBN 0674728904.
* ↑ «Cosmodrome Plesetsk» (en anglès). RussianSpaceWeb.com. [Consulta: 4 gener 2014].
# Óblast de Iaroslavl

L'óblast de Iaroslavl (en rus Яросла́вская о́бласть, transliterat Iaroslàvskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.
# Óblast de Leningrad

L'óblast de Leningrad (en rus Ленинградская область) és un subjecte federal de Rússia (óblast) situat al districte federal Nord-occidental. L'1 de gener del 2023 tenia 2.023.767 habitants. El seu nom es va adoptar després de la Revolució Russa en honor de Vladímir Lenin. No té capital i s'administra des de Sant Petersburg (anomenada Leningrad a l'època soviètica), que com a ciutat federal no en forma part i s'administra independentment de l'óblast.

## Història

A l'Imperi Rus una part de l'actual territori d'aquesta óblast s'anomenava Gubèrnia General de Sant Petersburg. En l'actualitat, l'óblast conserva el nom de Leningrad, anomenada així en honor de Vladímir Lenin després de la Revolució Russa. La capital, Sant Petersburg, s'anomenava Leningrad durant l'època soviètica (del 1924 al 1991), però les dues entitats tenen administracions diferents, atès que Sant Petersburg és una de les tres ciutats federals de Rússia, juntament amb Moscou i Sebastòpol (reconeguda com a territori ucraïnès per la comunitat internacional).

## Territoris agermanats

* Municipi d'Århus, Dinamarca
* Chungcheongnam-do, Corea del Sud
* Prefectura de Kyoto, Japó
* Llombardia, Itàlia
* Voivodat de Baixa Silèsia, Polònia
* Nordland, Noruega (des del 1987).
* Hebei Xina
* Província de Sofia, Bulgària
* Regió de Moràvia Meridional, República Txeca
* República de Carèlia, Rússia
* Província de Hómiel, Belarús
* Província de Mahiliou, Belarús
* Província de Vítsiebsk, Belarús
* Mecklemburg-Pomerània Occidental, Alemanya
* Regió de Banská Bystrica, Eslovàquia
* Sant Petersburg, Rússia

## Referències

* ↑ Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2023 года (с учётом итогов Всероссийской переписи населения 2020 г.) Arxivat 2023-06-22 a Wayback Machine.. Servei Federal d'Estadística de l'Estat. (rus)
* ↑ «Leningrad» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 09-10-2018. [Consulta: 2 juliol 2023].
# Óblast de Magadan

L'óblast de Magadan (rus: Магада́нская о́бласть, Magadànskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia. Amb una població de 156.996 habitants (cens de 2010) és l'óblast menys poblada i el tercer subjecte federal menys poblat de Rússia.
Està situat a l'Extrem Orient Rus i administrativament forma part del Districte Federal de l'Extrem Orient. Limita amb Txukotka al nord, el krai de Kamtxatka a l'est, el krai de Khabàrovsk al sud i Sakhà a l'oest. La capital i ciutat més poblada és Magadan.
L'economia de l'óblast es basa en la mineria, especialment de l'or, la plata i altres metalls no ferrosos.
# Óblast de Penza

L'óblast de Penza (en rus Пе́нзенская о́бласть, transliterat Pènzenskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.

## Vegeu també

* Baixmakovo
* Békovo
* Mokxan
# Óblast de Rostov

L'óblast de Rostov (en rus, Росто́вская о́бласть; transliterat, Rostóvskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.

## Població

Segons el cens rus del 2002, la població era de 4.404.013 habitants, dels quals, 7.507 (0,02%) no van especificar el seu origen ètnic. De la resta, es van identificar com a pertanyents a 157 grups ètnics, inclosos 3.934.835 russos (89%), 118.486 ucraïnesos (2,7%), 109.994 armenis (2,5%), 28.285 turcs (0,64%), 26.604 belarussos (0,6%) i d'altres. També hi ha nombrosos cosacs, grup ètnic rus que, en els darrers anys, ha reclamat reconeixement i autogovern.
# Óblast de Vladímir

L'óblast de Vladímir (en rus Влади́мирская о́бласть, transliterat Vladímirskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.
# 259

El 259 (CCLIX) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* L'emperador Valerià lidera un exèrcit (70.000 homes) per rellevar Edessa, assetjada per les forces del rei persa Shapor I. Un brot d'una pesta mata molts legionaris, debilitant la posició romana a Síria.
* Batalla de Mediolanum: una confederació germànica, els Alamans (300.000 guerrers), que van creuar els Alps, són derrotats per les legions romanes sota Gal·liè, prop de Mediolanum.

## Necrològiques

* 21 de gener: Fructuós, Auguri i Eulogi de Tarragona, respectivament bisbe i diaques de Tarragona, són martiritzats a l'amfiteatre de Tàrraco.

## Referències

* ↑ Doležal, Stanislav. «The Illyrian Emperors». A: The Reign of Constantine, 306–337 : Continuity and Change in the Late Roman Empire (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2022, p. 45–165. DOI 10.1007/978-3-030-97464-0_3. ISBN 978-3-030-97464-0.
* ↑ Elliott, Simon. Roman Britain's Pirate King: Carausius, Constantius Chlorus and the Fourth Roman Invasion of Britain (en anglès). Pen and Sword Military, 2022-08-11. ISBN 978-1-3990-9437-5.
* ↑ Sullivan, Tony. The Roman Emperors of Britain (en anglès). Pen and Sword History, 2024-05-02, p. xii. ISBN 978-1-3990-6443-9.
# Església parroquial de la Mare de Déu (Albuixec)

L'església parroquial de la nostra Senyora és un temple catòlic situat a la plaça de l'Església, 2, en el municipi d'Albuixec. És un Bé de Rellevància Local amb identificador número 46.13.014-001.

## Història

Segons la tradició, en 1268, un sacerdot de la Catedral de València va enviar a un treballador a un dels seus camps d'Albuixec. Una vegada allí, va trobar una imatge de la Mare de Déu amb el Jesuset en braços. Quan es va conèixer la notícia, van acudir allí gran quantitat de fidels i el rei Jaume I va fundar una confraria en el seu honor. En 1275 es va construir una ermita dedicada a la Mare de Déu de l'Alborcer.
L'actual església es va construir en 1783 sobre l'antiga ermita. Es va ampliar en 1891, construint-se la façana i el campanar.
La parròquia es va crear al segle xix.
Al juliol de 2010 es va enfonsar part de la volta.

## Descripció

Compta amb una cúpula blava, característica de les esglésies de l'Horta Nord.
El campanar és de pedra sense treballar i morter de calç, mentre que les seues cantonades són de pedra llaurada.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 http://archivalencia.org/contenido.php?a=87&pad=87&modulo=64&id=163&v=63 Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://gogistesvalencians.blogspot.com.es/2011/10/gozos-nuestra-senora-de-albuixech.html
* 1 2 «La Diputació de València destina 30.000 euros a la restauració de l'Església de la Mare de Déu d'Albuixech». Vilaweb.cat, 20-08-2004. [Consulta: juny 2015].
* 1 2 http://www.turismohortanord.com/patrimonio_recursos.php?id=1-2-5-6&nombre=Religioso
* ↑ http://www.lasprovincias.es/20100715/comunitatvalenciana/horta-morvedre/cierran-iglesia-albuixech-para-201007152011.html
# Antonio Laudamo

Antonio Laudamo (Messina, octubre 1814 - Messina, 1884) fou un compositor dramàtic italià.
Estudià en la seva ciutat natal amb els mestres Platone i Mosca, i més tard es donà conèixer per les seves belles produccions. Fou professor del Conservatori de Messina i mestre de capella de la catedral.
A més de diverses cantates, himnes, marxes, etc., va compondre les òperes següents;
* Gli Amori di sue Selvaggi (1830);
* Adda, regina di Caria (1832);
* Ettore Fieramosca (1839);
* Un fiasco alla moda, òpera bufa (1842);
* Clarice Visconti (1845);
* Ernani in contumacia (1849);
* Caterina Howard (1857), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1081 (ISBN 84 239-4529-4)

## Enllaços externs

* Web oficial de la Filharomònica Laudamo de Messina (italià)
# Boges d'alegria

Boges d'alegria (italià: La pazza gioia) és una pel·lícula de comèdia dramàtica italiana del 2016 dirigida per Paolo Virzì, protagonitzada per Valeria Bruni Tedeschi i Micaela Ramazzotti. Explica la història de dues dones d'orígens diferents que basteixen una amistat metre són tractades en una institució mental. Es va projectar a la secció de la Quinzena de Cineastes del Festival de Canes de 2016. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Micaela Ramazzotti - Donatella Morelli
* Valeria Bruni Tedeschi - Beatrice Morandini Valdirana
* Valentina Carnelutti - Fiamma Zappa
* Marco Messeri - Floriano Morelli
* Bob Messini - Pierluigi Aitiani
* Roberto Rondelli - Renato Corsi
* Anna Galiena - Luciana Brogi Morelli
* Tommaso Ragno - Giorgio Lorenzini
* Sergio Albelli - Torregiani
* Marisa Borini - Signora Morandini Valdirana

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Lotus Production i Rai Cinema. Es va rodar a la Toscana i a Roma. El rodatge va començar el 18 de maig de 2015 i va durar vuit setmanes.
01 Distribution va estrenar la pel·lícula a Itàlia el 18 de maig de 2016.

## Referències

* 1 2 «Like Crazy». Cineuropa. [Consulta: 2 abril 2016].
* ↑ «Fortnight 2016: The 48th Directors' Fortnight Selection». Quinzaine des Réalisateurs. Arxivat de l'original el 20 abril 2016. [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ Nancy Tartaglione. «Cannes: Directors' Fortnight 2016 Lineup – Laura Poitras' ‘Risk’, Pablo Larrain’s ‘Neruda’, Paul Schrader’s ‘Dog Eat Dog’». Deadline Hollywood, 19-04-2016. [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ «Boges d'alegria». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 agost 2023].
* ↑ De Marco, Camillo. «Paolo Virzì and Marco Bellocchio to hit the set in May». Cineuropa, 23-04-2015. [Consulta: 2 abril 2016].
* ↑ «La Pazza Gioia» (en italian). CinemaItaliano.info. [Consulta: 2 abril 2016].
# Hexaferro

L'hexaferro és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom de la morfologia dels seus cristalls, pertanyent al sistema HEXAgonal, i de la seva composició química, sent composta essencialment de ferro.

## Característiques

L'hexaferro és un aliatge que conté ferro, osmi, ruteni i iridi, de fórmula química (Fe,Os,Ru,Ir). Cristal·litza en el sistema hexagonal, i té una lluïssor metàl·lica. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6 a 7. Només se n'ha trobat al massís Chirynaisky, a l'óblast de Kamtxatka (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hexaferro pertany a «01.AF: Aliatges de PGE-metall» juntament amb els següents minerals: garutiïta, atokita, rustenburgita, zviaguintsevita, taimirita-I, tatianaïta, paolovita, plumbopal·ladinita, estanopal·ladinita, cabriïta, chengdeïta, isoferroplatí, ferroniquelplatí, tetraferroplatí, tulameenita, hongshiïta, skaergaardita, yixunita, damiaoïta, niggliïta, bortnikovita i nielsenita.

## Referències

* ↑ «Hexaferrum» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2015].