OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ateneu Adrianenc

L'Ateneu Adrianenc és un ateneu i sala polivalent de Sant Adrià de Besòs, ubicat al carrer Andreu Vidal, número 7. De caràcter privat, va ser fundat el 1925 amb l'objectiu de promoure la cultura entre els adrianencs. Actualment és el lloc on hi tenen la seu social moltes associacions de la ciutat i s'hi realitzen nombroses activitats culturals. L'edifici, d'estil noucentista i construït cap a mitjan segle xx, està catalogat com a patrimoni arquitectònic.

## Descripció

Edifici entre mitgeres format per dos cossos de planta rectangular i coberta a dues aigües, amb el carener paral·lel a la façana. El primer cos és de planta baixa amb altell i planta pis, i el segon és de doble alçada i està destinat a sala d'actes. La façana està estucada en fred i combina dos colors que ressalten els elements en relleu: cornises, sòcol, etc. Al primer pis destaca el balcó amb balustrada. La façana està rematada per un frontó semicircular d'estil neobarroc. De l'interior destaca l'escala de pedra artificial per accedir a la planta pis, amb barana de ferro treballat. Així com les encavallades de fusta originals que suporten la coberta de la sala d'actes que conserva l'entarimat original de l'escenari, i el proceni. S'ha intervingut en l'edifici modificant les obertures de la planta baixa, que han perdut la decoració original. L'altell tampoc existia en origen.

## Història

L'Ateneu Adrianenc va néixer el 1925 amb el nom d'Ateneo Adrianense -tenia la seu al desaparegut cinema Recreo- amb l'objectiu de fomentar i propagar la cultura social i cultiu de tota mena de diversions. En el 21 de maig de 1931 amb la instauració de la Segona República, es va instal·lar a l'Ateneu el Centre Republicà Federal Adrianenc fins al 27 de gener de 1939, moment de l'entrada de les tropes franquistes. Després de la Guerra Civil va tornar l'antiga junta de l'Ateneu, que amb les corresponents renovacions, ha gestionat el centre fins avui dia. Durant aquests anys l'Ateneu ha permès l'ús dels seus locals a diverses entitats com són el club de billar, el grup de teatre, el club de fotografia, la coral.
Actualment hi ha més de 10 entitats que es reuneixen en aquest edifici. Actualment realitza activitats de teatre, cicles de música, entre d'altres. L'Ajuntament de Sant Adrià, amb la voluntat de donar més vitalitat a l'associacionisme i al teixit social de la ciutat, va signar un conveni amb l'ateneu i obtenir un bon espai inicialment privat obert a tota la ciutadania per dur a terme activitats culturals.

## Referències

* 1 2 3 «Ateneu Adrianenc». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Pla d'acció cultural Sant Adrià de Besòs». Diputació de Barcelona i Ajuntament de Sant Adrià de Besòs, 2008-2009.
# Tineola

Tineola és un gènere de lepidòpters tineoïdeus de la família dels tinèids (Tineidae).

## Característiques

Aquest gènere inclou l'arna de la roba comuna.

## Taxonomia

* Tineola anaphecola
* Tineola bisselliella - arna de la roba comuna
* Tineola capnogramma
* Tineola capnopis
* Tineola corticina
* Tineola crinella
* Tineola destructor
* Tineola dissociata
* Tineola diplobola
* Tineola ellipticella
* Tineola exsculpta
* Tineola flavofimbriella
* Tineola furciferella
* Tineola lanariella
* Tineola scotangela

## Referències

* ↑ Global Taxonomic Database of Tineidae

## Enllaços externs

* Markku Savela: Lepidoptera (anglès)
* Tineola - uBio Portal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Ateneu Ordalenc

L'Ateneu Ordalenc és una associació cultural de la població d'Ordal, al municipi de Subirats, a l'Alt Penedès. Es troba en plena avinguda de Barcelona al poble d'Ordal. És la principal entitat del poble i l'epicentre cultural d'aquest.

## Història

L'Ateneu Ordalenc té la seu a l'edifici de l'Ateneu d'Ordal aquest, es va inaugurar el dia 24 de gener de 1928 amb el nom de "Centro Ordalense" se li va posar el nom en castellà perquè s'estava en plena dictadura de Primo de Rivera. El mateix any es va formar la primera Junta de Govern de l'Ateneu, sota la presidència de Joan Vendrell Raventós.
L'Ateneu està constituït per un nombre d'ordalencs que en són socis, per ser soci de l'Ateneu s'havia de satisfer una quota de 50 ptes. en metàl·lic i 50 ptes. més en treballs diversos. El mes de setembre de l'any 1929 els socis varen decidir de llogar el bar-cafè de l'entitat perquè les despeses de l'administració del var eren molt elevades.
Des de l'any 1963 tots els esdeveniments recreatius i culturals del poble es realitzen en exclusiva a l'ateneu, això bé donat pel tancament definitiu del Centre Parroquial. El gener del 1964 es va instal·lar una màquina de cinema per tal de projectar pel·lícules al local de l'entitat.

## Estatuts

L'òrgan suprem de l'entitat és l'Assemblea General de Socis d'acord amb l'article 6 dels Estatuts de l'Ateneu Ordalenc.Els Estatuts de l'Ateneu Ordalenc i el reglament de règim intern són les directrius pel funcionament de l'entitat, on s'estableixen la manera en què ha de funcionar aquesta.
La junta directiva de l'Ateneu Ordalenc és l'encarregada d'assumir les funcions de representació de l'entitat i té les atribucions d'orientar el desenvolupament de l'objectiu social, organitzar i dirigir tots els serveis de l'entitat, mantenir i fer complir els Estatuts i les normes de règim intern. Hi formen part el president/a, vicepresident/a, secretari/ària, tresorer/a i els vocals. Aquesta té diferents assemblees amb els socis i sòcies
La Festa del Soci celebrada per Sant Sebastià és la Festa Major d'hivern d'Ordal i també la Festa de l'Ateneu Ordalenc.

## Referències

* ↑ «L'ATENEU ORDALENC». Ateneu Ordalenc. [Consulta: 7 novembre 2021].
* 1 2 3 «Ateneu Ordalenc Subirats». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 7 novembre 2021].
# Ateneu Popular La Flor de Maig

L'Ateneu Popular La Flor de Maig és un edifici situat als carrers del Doctor Trueta (antigament de Wad-Ras) i el passatge de Bori del Poblenou de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Fundada el 1890, la cooperativa de consum «La Flor de Maig» tingué edifici propi des del 1896.
El 1918 va absorbir La Formiga Obrera i va esdevenir una de les cooperatives més potents de Catalunya, amb diverses sucursals, dues al Poblenou, als carrers de Pellaires i Pere IV. La cooperativa, de la qual es conserven els documents fundacionals, comptava amb una granja a Cerdanyola del Vallès, ara transformada en unes dependències de la Diputació de Barcelona que conserven el nom de La Flor de Maig. El 1950 va tancar les portes a causa d'una forta crisi econòmica, però l'edifici del carrer de Wad-Ras va continuar funcionant com a escola.
El 1978, l'edifici va ser recuperat per l'Associació de Veïns del Poblenou, que va impulsar la constitució de l'ateneu popular «La Flor de Maig», que encara subsisteix i des del 1979 les Festes de Maig, que solen tenir lloc el segon o tercer diumenge d'aquell mes.
També acull les cooperatives de consum Estèvia, fundada l'any 2010, i La Unió de Poblenou, que va iniciar la seva activitat al barri l'any 2006.
El 2018, l'edifici va ser rehabilitat per l'arquitecte Albert Pla i Gisbert.

## Referències

* ↑ «Ateneu La Flor de Maig (abans Cooperativa La Flor de Maig)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Dalmau Torvà i Miró i Alcedo, 2010, p. 192.
* ↑ DDAA. El Poblenou en 135 veus. Barcelona: Arxiu Històric del Poblenou, 2005, p. 61. ISBN 978-84-609-4966-4.
* ↑ «La nova seu de l'ateneu Flor de Maig». Estèvia Poblenou (blog). Estèvia Poblenou, 20-03-2016. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ Cooperativisme i agroecologia a Barcelona : 25 anys, 1993-2018. 1. ed. Barcelona: Comanegra, 2018. ISBN 9788417188733.
* ↑ «Ateneu Flor de Maig». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Dalmau Torvà, Marc; Miró i Alcedo, Ivan. Les Cooperatives Obreres de Sants. Autogestió proletària en un barri de Barcelona (1870-1939). La Ciutat invisible, 2010. ISBN 9788493833213.

## Enllaços externs

* «Ateneu Flor de Maig». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Ateneu Universitari Sant Pacià

L'Ateneu Universitari Sant Pacià és una institució educativa eclesiàstica de grau superior, l'objectiu de la qual és l'estudi de les ciències eclesiàstiques i les ciències que s'hi relacionen. Està promoguda per l'Arquebisbat de Barcelona i es va erigir canònicament mitjançant un Decret de la Congregació per a l'Educació Catòlica de l'1 d'octubre de 2015, per mitjà del cardenal Giuseppe Versaldi, prefecte de la Congregació.
Amb la creació de l'Ateneu es va donar resposta a la petició que va efectuar el Cardenal Arquebisbe Lluís Martínez i Sistach a la Santa Seu d'aglutinar sota un mateix ens universitari les tres facultats eclesiàstiques que ja existien a la ciutat de Barcelona: la Facultat de Teologia de Catalunya (1968), la Facultat de Filosofia de Catalunya (1990) i la Facultat Antoni Gaudí d’Història, Arqueologia i Arts Cristianes (2014). D’altra banda, l’Ateneu aixopluga, mitjançant la Facultat de Teologia, nou institucions més de la resta de Catalunya, que queden connectades estretament amb ell: l'Institut de Teologia Fonamental, l'Institut Superior de Litúrgia de Barcelona, el Centre d’Estudis Teològics de Mallorca i els Instituts Superiors de Ciències Religioses de Barcelona, Girona, Lleida, Mallorca, Tarragona i Vic. Totes elles han estat erigides per la Santa Seu, en depenen i es regeixen per la Constitució Apostòlica Sapientia Christiana (1980) i altres instruccions pontifícies.
L'11 de juny de 2020 s'incorpora a l'estructura de l'Ateneu Universitari una nova institució, l'Institut de Liturgia ad instar Facultatis, és a dir, amb rang de facultat.

## Referències

* ↑ «Ateneu Universitari Sant Pacià» (en castellà). Educaweb. [Consulta: 4 octubre 2022].
* 1 2 «Ateneu Universitari Sant Pacià». Fédération internationale des Universités Catholiques. Arxivat de l'original el 2021-09-27. [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ «La creació de l’Ateneu Universitari Sant Pacià». Revista Catalana de Teologia, Vol. 42, Núm. 1, 2017, pàg. 253. ISSN: 0210-5551.
* ↑ «Nuevo Instituto de Liturgia de L'Ateneu Universitari Sant Pacià» (en castellà). COPE, 02-07-2020. [Consulta: 4 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Ateneu Universitari Sant Pacià
* Institut de Litúrgia ad Instar Facultatis
# Ateneu de Montevideo

L'Ateneu de Montevideo és una entitat cultural uruguaiana.
Ubicat a la Plaça de Cagancha, al centre de Montevideo, va ser fundat el 3 de juliol de 1886 com a resultat de la fusió de la Societat Universitària (fundada al seu torn el 5 de setembre de 1868) i de l'Ateneu de l'Uruguai. Segons els seus estatuts, els seus objectius són: "servir, en un ambient d'absoluta llibertat d'esperit, el desenvolupament de la cultura; afavorir la seva difusió, mitjançant la lliure discussió de tots els principis i tendències; i contribuir a la defensa dels seus postulats, posant tots els mitjans legítims al seu abast al servei de les causes de veritat i de justícia."
Entre els seus socis fundadors es troben nombroses personalitats destacades de la cultura i la política uruguaianes del segle XIX: Alejandro Magariños Cervantes, Carlos María de Pena, Carlos María Ramírez, Duvimioso Terra, Eduardo Acevedo Díaz, Joaquín Requena, José Pedro Varela, Juan Carlos Blanco Fernández, Julio Herrera y Obes, Luis Melián Lafinur, Pablo de María, Pedro Bustamante, Pedro Giralt, Plácido Ellauri, Tristán Narvaja, etc.
Al llarg de la seva història, va contribuir al desenvolupament de la cultura a la ciutat. Per exemple, Joaquim Torres-Garcia va tenir el seu taller aquí. Les seves instal·lacions han servit per allotjar manifestacions de molt divers encuny, ja sigui polític, filosòfic o religiós.

## Referències

* ↑ Ateneu de Montevideo, ressenya històrica Arxivat 2010-04-30 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Estatuts de l'Ateneu de Montevideo Arxivat 2011-03-19 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Homenatge de la Junta Departamental a l'Ateneu de Montevideo». Arxivat de l'original el 2009-02-01. [Consulta: 7 octubre 2010].
# Aterectomia

L'aterectomia és un mètode quirúrgic mínimament invasiu per eliminar, principalment, l'ateroesclerosi d'un gran vas sanguini. Avui en dia, s'utilitza generalment per tractar amb eficàcia la malaltia arterial perifèrica de les extremitats inferiors. També s'ha utilitzat per tractar la malaltia de l'artèria coronària, encara que de forma ineficaç.

## Referències

* ↑ Keeling WB, Shames ML, Stone PA, Armstrong PA, Johnson BL, Back MR, Bandyk DF «Plaque excision with the Silverhawk catheter: Early results in patients with claudication or critical limb ischemia». Journal of Vascular Surgery, 45, 1, 1-2007, pàg. 25-32.
* ↑ Wasiak J, Law J, Watson P, Spinks A «Percutaneous transluminal rotational atherectomy for coronary artery disease». Cochrane Summaries, 2012 December.

## Enllaços externs

* «Atherectomy». Blausen Medical. [Consulta: 16 febrer 2014].
# Aterratge

L'aterratge és la fase final d'un vol, que es defineix com el procés que realitza una aeronau que culmina amb el contacte de l'aparell amb el terra, contacte que es va perdre al moment de l'enlairament per a efectuar el vol. És considerada una fase crítica dins de tot el conjunt del vol.

## Vegeu també

* Amaratge
* Avió

## Referències

* ↑ Filippo De Florio. Airworthiness: An Introduction to Aircraft Certification; A Guide to Understanding JAA, EASA and FAA Standards. Butterworth-Heinemann, 30 agost 2006, p. 190–. ISBN 978-0-08-046201-1 [Consulta: 16 maig 2013].
# Athletic Club de Castelló

L'Athletic Club de Castelló fou un club de futbol de la ciutat de Castelló de la Plana (la Plana Alta, País Valencià).
El club va ser fundat el maig de 1928. Durant molts anys fou el segon equip de la ciutat per darrere del CE Castelló. Vestia samarreta vermella i blanca i pantaló negre, a imatge de l'Athletic Club de Bilbao.
L'any 1936, l'Sport La Plana es dona de baixa de la Federació i l'Athletic esdevé el principal club de la ciutat. S'estableix al camp del Sequiol i participa a la Lliga Mediterrània de Futbol. L'any 1939 el club desaparegué en fusionar-se amb d'altres entitats de la ciutat, per donar vida al nou CE Castelló.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «HISTORIA DEL CLUB». lafutbolteca.com. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Perfil a Ciberche». ciberche.net. [Consulta: 9 abril 2019].
# Atlas Lingüístico de la Península Ibérica

L'Atlas lingüístico de la Península Ibérica (ALPI) és el primer atles lingüístic d'abast supraestatal que es feu a la península Ibèrica i que dissortadament roman gairebé inèdit avui (només se n'ha publicat un volum fins ara). La idea de l'atles es deu al lingüista i filòleg espanyol Ramón Menéndez Pidal. Així es van fer més de 800 enquestes a tot l'Estat (i també a localitats de l'altra banda de les fronteres com per exemple a Catalunya del Nord) sota la direcció de Tomás Navarro Tomás. Els seus col·laboradors i investigadors van ser Aurelio M. Espinosa junior, Luís F. Lindley Cintra, Aníbal Otero, Lorenzo Rodríguez-Castellano i per la part de llengua catalana: Francesc de Borja Moll i Manuel Sanchis Guarner. Les enquestes es van fer majoritàriament entre 1931 i 1935; la resta fou completada entre 1947 i 1957.
Aquesta obra es va trobar després ocultada per l'arribada de la Guerra Civil i després la censura del franquisme. Navarro Tomás, que es va haver d'exiliar, es va endur amb ell els quaderns amb les dades de les enquestes, que només tornarien a l'Estat espanyol el 1951. Es publicà un primer volum dedicat a la fonètica el 1962.

## La recuperació de les enquestes

Després de la publicació del primer volum, l'obra va caure a l'oblit fins a la recuperació dels quaderns, escampats a indrets diversos, pel lingüista canadenc de la Universitat de l'Ontario Occidental: David Heap entre 1999 i 2001.

## L'ALPI a Internet

El professor Heap ha iniciat un projecte de digitalització de les enquestes de l'ALPI permetent així la divulgació i l'anàlisi de la feina acomplerta per tots els lingüistes anteriors.
Així mateix, Vicent Garcia Perales (autor d'una tesi sobre l'ALPI valencià) actualitza informació sobre aquest projecte desgraciat en el blog.

## Epistolari de l'ALPI (història interna)

Santi Cortés Carreres i Vicent García Perales publiquen en 2009 (PUV) la correspondència entre les persones implicades en el projecte de l'ALPI, en el llibre:
CORTÉS, Santi – Vicent GARCIA PERALES (2009): La historia interna del Atlas Lingüístico de la Península Ibérica (ALPI). Correspondencia (1910-1976), Valencia, Publicacions de la Universitat de València.
La publicació coincideix amb la commemoració dels 125 anys del naixement i 30 de la mort de Tomás Navarro Tomás.

## Enllaços externs

* Garcia Perales, Vicent F. "Méthodologie comparée de l'ALPI"
* Linguistic Atlas of the Iberian Peninsula (ALPI): Progress and Perspectives (Dialectologia. Special Issue III. 2012)
* Blog de l'ALPI (Vicent Gª. Perales)
* Epistolari de l'ALPI, Cortés-García Perales 2009
# Atlas Lingüístico y Etnográfico de Andalucía

L' Atlas Lingüístico y Etnográfico de Andalucía (ALEA) és un atles lingüístic, amb mapes lingüístics, etnogràfics i mixts (de paraules i coses), de l'andalús, elaborat sota la direcció de Manuel Alvar López amb la col·laboració de Gregorio Salvador i Antonio Llorente. L'ALEA es va iniciar en 1952 partint del projecte previ, finalment abandonat de l'estudi geogràfico-lingüístic de la província de Granada. Les enquestes van ser dutes a terme únicament pels tres investigadors: Alvar, Salvador i Llorente. Es van enquestar 230 localitats, la qual cosa el va convertir en l'atles amb la xarxa més espessa dels realitzats fins llavors. Els materials es van publicar en sis volums que contenen 1.900 mapes.
L'ALEA és un d'una sèrie d'atles lingüístics, elaborats o inspirats per Alvar, que duen el títol uniforme de "Atlas lingüístico y etnográfico de..." seguit del nom de la zona espanyola que tracten (p. ex. Atlas Lingüístico y Etnográfico de las Islas Canarias (ALEICan), Atlas Lingüístico y Etnográfico de Aragón, Navarra y Rioja (ALEANR), Atlas Lingüístico y Etnográfico de Santander (ALESan), etc).
En paraules de Francisco Gimeno, «cal destacar els seus principis metodològics (per ex. el fet d'haver donat entrada per primera vegada a la fonologia dins de la cartografia lingüística, mapes interpretats a partir de colors i símbols, etc.), la gran densitat de punts, l'ampli qüestionari adaptat a la realitat cultural i el temps mínim d'elaboració i publicació (sis i dotze anys respectivament)».

## Bibliografia

* Manuel Alvar, amb la col·laboració d'Antonio Llorente i Gregorio Salvador: Atlas lingüístico y etnográfico de Andalucía, 6 tomos, Granada, Universidad de Granada-CSIC, 1961-1973.

## Referències

* ↑ «El Atlas Lingüístico y Etnográfico de Andalucía y la dialectología española | Frontera España-Portugal: documentación lingüística y bibliográfica (FRONTESPO)». [Consulta: 11 desembre 2022].
# Atlasaure

L'atlasaure (Atlasaurus) és un gènere de dinosaure sauròpode que va viure al Juràssic mitjà (del Bathonià al Cal·lovià) en el que avui en dia és el nord d'Àfrica.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Atles Internacional dels Núvols i dels Estats del Cel

L'Atles Internacional dels Núvols i dels Estats del Cel va ser publicat per l'OMI en català, francès, anglès i alemany durant el període 1930-1935 gràcies al mecenatge del Sr. Rafel Patxot i Jubert i la feina desenvolupada pel Servei Meteorològic de Catalunya dins de la Comissió Internacional per a l'Estudi de Núvols, el juny de 1929. Aquesta comissió va ser creada amb l'objectiu d'elaborar un nou atles internacional que substituís als anteriors. Per notable que hagués estat a la seva època, l'obra anterior, de 1896, no era perfecta. El pas dels anys havia revelat algunes imperfeccions i llacunes, i l'observació dels núvols des dels avions aportava nous punts de vista que calia tenir en compte.
Primer va sortir a la llum una versió reduïda per a utilitat dels observadors (1930) amb l'objectiu de facilitar l'aplicació del nou codi de núvols, i posteriorment, la versió completa (entre 1932 i 1935) essent la versió catalana l'última en publicar-se. L'obra finalment publicada va ser referent internacional durant molts anys.
Actualment hi ha noves aportacions que pretenen enriquir el coneixement relatiu als núvols, com ara la proposta sobre antroponúvols, presentada per un grup d'investigadors catalans

## Vegeu també

* Herman Potočnik
* Nefoscopi

## Bibliografia

* Batlló, Josep; Busto, Montserrat. 1939: Els núvols confiscats: Relat d'Eduard Fontserè sobre els últims dies del Servei Meteorològic de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2017 (Publicacions de la Presidència 49). ISBN 978-84-9965-390-7.

## Referències

* 1 2 Servei Meteorològic de Catalunya, SMC «Recordant Rafel Patxot i Jubert (1872-1964)». Blog del Meteocat, 20-01-2014 [Consulta: 15 abril 2014]. Arxivat 22 de maig 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-05-22. [Consulta: 15 abril 2014].
* 1 2 Batlló, J «L'estudi dels núvols a Catalunya fins a la Guerra Civil». XI Jornades de Meteorologia Eduard Fontserè, 11-2005, pàg. 13-24.
* ↑ Mazon J, Costa M, Pino D, Lorente J, 2012: Clouds caused by human activities. Weather, 67, 11, 302–306.

## Enllaços externs

* Document PDF de l'Atles Internacional dels Núvols i dels Estats del Cel (1935)
# Atlético Cajazeirense de Desportos

L'Atlético Cajazeirense de Desportos és un club de futbol brasiler de la ciutat de Cajazeiras a l'estat de Paraíba.

## Història

El club va ser fundat el 21 de juliol de 1948. El seu èxit més important és el campionat paraibano de 2002. Competí a la Copa do Brasil de 2003, essent eliminat pel Bahia, i del 2004, essent eliminat pel Fortaleza. També participà en el campionat brasiler de tercera divisió el 2007.

## Estadi

L'Atlético Cajazeirense de Desportos juga els seus partits com a local a l'Estadi Perpétuo Corrêa Lima, anomenat Perpetão. Té una capacitat per a 4.500 espectadors.

## Palmarès

* Campionat paraibano:
** 2002
* Campionat paraibano de segona divisió:
** 2012

## Referències

* 1 2 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 60.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 1-2011, pàg. 94.
* ↑ «Paraíba State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: 13 març 2011].
# Claude Kiambe

Claude Kiambe (16 de setembre del 2003 en la República Democràtica del Congo), més conegut com a Claude, és un cantant neerlandès. Va ser seleccionat internament per a representar els Països Baixos al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2025 amb la cançó C'est La Vie (La vida és així).

## Referències

* ↑ «Netherlands 2025: Listen to 'C'est La Vie' by Claude» (en anglès). Eurovision.tv, 27-02-2025. [Consulta: 27 febrer 2025].