OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Josep Ribes i Margarit

La Casa Josep Ribes i Margarit és un edifici situat al carrer de Sant Pere Més Baix, 82 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història i descripció

El mestre de cases Josep Ribes i Ferrer va morir el 1755, i en el seu inventari post mortem figuraven una casa al carrer de Sant Pere Més Baix i una altra al carrer d'en Llàstics (actual núm. 11), que era la residència familiar. El 1795, el seu fill Josep Ribes i Margarit va demanar permís per a reedificar la casa del carrer de Sant Pere Més Baix amb planta baixa i quatre pisos i dues obertures per planta. El parament de la planta baixa i els emmarcaments són de pedra. El primer i segon pis tenen balcons correguts; el tercer, balcons individuals; i el quart, finestres, una d'elles convertida en balcó posteriorment.
Hi viurien el seu fill Josep Ribes i Aimar, casat amb Ignàsia Solà i Montserrat, filla del sastre Fèlix Solà, i els seus nets Francesc Ribes i Solà, cònsol dels Països Baixos i vocal de la Comissió de Fàbriques de Filats, Teixits i Estampats de Cotó de Catalunya, l'arquitecte Fèlix Ribes i Solà, i l'hereu Josep Ribes i Solà.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Ribes i Margarit
* Casa Josep Ribes i Solà

## Referències

* 1 2 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Registre de numeració dels carrers de Barcelona coetani i anterior a l'any 1853». Districte 2, 66. AMCB, 1853.
* ↑ Arranz, 1991, p. 401.
* ↑ «Joseph Ribes i Margarit. Arquitecte. Sant Pere Més Baix. Casa. Planta baixa més quatre pisos. Enderrocar i reedificar». C.XIV Obreria C-71/1795-143. AHCB, 23-12-1795.
* ↑ AHPB, notari 1.222/2, notari Jaume Morelló i Mas (2a part), f. 148-162v, 17-09-1822. Inventari post mortem dels béns de Josep Ribes i Aimar.
* 1 2 Arranz, 1991, p. 407.
* ↑ Guía de forasteros en Barcelona, 1842, p. 133.
* ↑ Arranz, 1991, p. 409.
* ↑ Guía general de Barcelona, 1849, p. 421.
* ↑ Arranz, 1991, p. 408.
* ↑ «Registre de numeració dels carrers de Barcelona coetani i anterior a l'any 1853». Districte 2, 19. AMCB, 1853.

## Bibliografia

* Arranz, Manuel. Mestres d'obres i fusters. La construcció a Barcelona en el segle XVIII. Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Barcelona, 1991, p. 400-412.
# Star Trek 25th Anniversary

Star Trek: 25th Anniversary és un videojoc basat en l'univers Star Trek, desenvolupat per Interplay i publicat per Ultra Games per Nintendo el 1991. Hi ha un videojoc del mateix nom per a la Game Boy.
El títol comença amb l'Enterprise aproximant-se al planeta Sigma Iotia II. La nau es troba amb una fissura en l'espaitemps que l'envia a una zona desconeguda de l'espai. A l'intentar escapar d'aquesta zona, la tripulació descobreix que els cristalls de diliti, necessaris per viatjar a velocitats de curvatura, estan fosos i, per tant, inservibles. L'Enterprise queda atrapada en una òrbita descendent sobre un planeta desconegut, però Spock detecta petites quantitats de cristalls de diliti al planeta. Un cop obtinguts els vidres, l'Enterprise encara ha de trobar el camí de tornada (necessitant més vidres durant la cerca), descobrir la causa de la fissura en l'espaitemps, i trobar una manera de tancar-la.
Quan un equip d'exploració és transportat a un planeta, la jugabilitat canvia a una combinació d'aventura gràfica i shooter lateral. La major part del temps, per avançar el jugador ha d'interaccionar amb diverses formes de vida autòctones, trobar objectes i resoldre trencaclosques. Encara que cada membre del grup està equipat amb un fàser, la violència poques vegades és la forma d'avançar en el joc.
Va tenir la seqüela Star Trek: Judgment Rites.

## Referències

* ↑ Lendino, Jamie. Starflight (en anglès). Steel Gear Press. ISBN 9781957932019.
* ↑ Lendino, Jamie. Starflight How the PC and DOS Exploded Computer Gaming 1987-1994 (en anglès). Steel Gear Press, p. 295. ISBN 9781957932019.
# Bryconamericus alfredae

Bryconamericus alfredae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1927. The American Characidae. Memoirs of the Museum of Comparative Zoology v. 43 (pt 4): 311-428, 24 pls.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Boada (Sant Celoni)

Can Boada és una casa al nucli de Sant Celoni (Vallès Oriental). Aquest edifici també pertany a la zona del nucli antic, és a dir, estava dins les muralles. Encara molt prop d'aquí es pot veure una part que resta de la muralla. Encara que es conserva el traçat antic, construccions recents han iniciat la degradació del conjunt. Aquesta és una zona d'aquestes.
Edifici de forma i planta rectangular. Té tres façanes, la principal dona a la plaça. Té una paret mitgera. Consta de planta baixa i dos pisos, el superior sembla més unes golfes. Façana arrebossada i plana, els portals i les finestres són de pedra i amb arc pla. Les cantonades estan fetes amb carreus. L'edifici acaba amb una petita cornisa, la coberta és a quatre vessants. A la cantonada amb el carrer Major s'hi conserven restes de la muralla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Boada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2018].
# Índex de Competitivitat Global

L'Índex de Competitivitat Global (anglès: Global Competitiveness Index, sigles GCI) ha estat desenvolupat i publicat anualment des del 1979 pel Fòrum Econòmic Mundial. L'informe del 2009 avaluà 133 economies de països desenvolupats i en vies de desenvolupament, un país menys que l'informe de 2008-2009 car Moldàvia fou exclosa per falta d'informació. En la classificació de 2010-2011, Suïssa lidera la classificació com a economia més competitiva del món. Els Estats Units, que durant anys ocuparen el primer lloc, ara ocupen el quart a causa de la debilitat de les seves institucions financeres i la seva inestabilitat macroeconòmica.
L'índex de competitivitat mesura la capacitat dels països de proveir alts nivells de prosperitat als seus ciutadans. Al seu torn, aquesta capacitat depèn de la productivitat amb la qual un país utilitza els recursos disponibles. En conseqüència, l'índex mesura un conjunt d'institucions, polítiques i factors que defineixen els nivells de prosperitat econòmica sostenible avui i a mitjà termini. Aquest índex és àmpliament utilitzat i citat en articles acadèmics.

## Referències

* ↑ Klaus Schwab. «The Competitiveness Report 2009-2010» (en anglès), 2009. [Consulta: 10 setembre 2009].
* ↑ Michael E. Porter i Klaus Schwab. «The Competitiveness Report 2008-2009» (en anglès), 2008. [Consulta: 12 octubre 2008].
* ↑ «Table 4: The Global Competitiveness Index 2009–2010 rankings and 2008–2009 comparisons» (en anglès). [Consulta: 9 setembre 2009].
* ↑ «Switzerland replaces United States at top of competitiveness rankings» (en anglès), 08-09-2009. [Consulta: 10 setembre 2009].
* ↑ Google Scholar. «Scholar articles for Global Competitiveness Report» (en anglès). [Consulta: 21 març 2008].
# Casa del Marquès de Julià

La Casa del Marquès de Julià és un edifici situat al carrer de Mallorca, 264 i el passatge dels Camps Elisis, 10 de Barcelona.

## Història

El 1904, l'arquitecte Enric Sagnier va projectar dues cases bessones al carrer de Pau Claris, 153-155 per a Rosa Vilar i Juera, filla de la guixolenca Domínica Juera i Patxot i del calongí Josep Vilar i Puig, indians enriquits a Cuba, i esposa de l'enginyer industrial Camil Julià i Vilasendra (1844-1910), primer marquès de Julià.
El 1909, Sagnier va projectar un altre edifici al carrer de Mallorca per al seu fill Camil Julià i Vilar (1879-1936), segon marquès de Julià. El 1911, el mestre d'obres Josep Maseras i Vidal hi va afegir un coronament amb dues torratxes als extrems de la façana principal, perdut per una remunta moderna. Aquell mateix any, l'edifici va obtenir la primera menció del concurs anual de l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Camilo Julià en representació de Rosa Vilar, viuda de Julià. Pau Claris (153-155) entre València i Mallorca. Construir dues cases de baixos, cinc pisos i cambres en el terrat, en un solar. Construir els claveguerons». Q127 Eixample 9626/1904. AMCB, 01-02-1904.
* ↑ «126. Edifici de vivendes, Pau Claris, 133-135 - Barcelona». Sagnier. L'arquitecte amb major nombre d'edificis.
* ↑ «Fons Patronat Dominga Juera Patxot». Arxiu Municipal de Sant Feliu de Guíxols.
* ↑ Rodrigo y Alharilla, 2007, p. 271.
* ↑ «Camilo Julià Vilasendra». DB-e. Real Academia de la Historia.
* ↑ «Camilo M. Julià. Mallorca 264. Construir una casa de semisoterrani, entresol i quatre pisos amb dependencies de servei al terrat». Q127 Eixample 12030/1909. AMCB, 01-06-1909.
* ↑ «183. Edifici de vivendes, Mallorca, 264 / Pje. De Els Camps Elisis, 10 Barcelona». Sagnier. L'arquitecte amb major nombre d'edificis.
* ↑ «Camilo María Juliá y Vilar». geneanet. Luis Manuel de Villena Cabeza.
* ↑ AMCB, Q127 Eixample 12030/1909, 11-1911.
* 1 2 Garcia Espuche, 1990.

## Vegeu també

* Torre dels Marquesos de Julià
* Casa Domínica Juera

## Bibliografia

* Barjau, Santi. Antoni Sagnier. Enric Sagnier, l'arquitecte, 2007. ISBN 978-84-612-0215-7.
* Garcia Espuche, Albert. El Quadrat d'or: 150 cases al centre de la Barcelona modernista. Ajuntament de Barcelona, 1990, p. 98. ISBN 978-84-7609-372-6.
* Rodrigo y Alharilla, Martín. Indians a Catalunya: Capitals cubans en l'economia catalana. Barcelona: Fundació Noguera, juny 2007. ISBN 978-84-9779-529-6.

## Enllaços externs

* «Casa Marquès de Julià». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse.
# Corydoras duplicareus

Corydoras duplicareus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras duplicareus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Sands, D. D. 1995. Four new Corydoras (Callichthyidae) species from Upper Negro River tributaries and a range extension, together with a discussion of Corydoras bicolor Nijssen & Isbrücker. Freshwater Mar. Aquar. v. 18 (núm. 7): 8-12, 14, 16, 18.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Star Trader

Star Trader és un videojoc de 1974 i un dels primers exemples del gènere comercial espacial. El joc consisteix en un sol jugador que es mou d'estrella a estrella en un mapa de la galàxia, comprant i venent quantitats de sis tipus de mercaderies per guanyar diners. El joc va ser desenvolupat per Dave Kaufman per a ordinadors el 1973, i el seu codi font en BASIC va ser imprès a l'exemplar de gener de 1974 de la People's Computer Company Newsletter. Va ser reimprès en el llibre de 1977 What to Do After You Hit Return. El joc va ser la inspiració de la sèrie de jocs multijugador Trade Wars, a partir de 1984, i és a través d'aquesta sèrie l'antecedent de gran part del gènere comercial espacial.

## Referències

* ↑ «Star Trader for Commodore 64 (1984) - MobyGames» (en anglès). MobyGames. [Consulta: 1r maig 2018].

## Enllaços externs

* History Of Trade Wars Variants Timeline of the history of Trade Wars variants
* Star Traders Versions of Star Traders for Linux, as well as for CP/M-80, CP/M-86, MS-DOS and Windows 3.1
# Bryconamericus bolivianus

Bryconamericus bolivianus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Beni.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pearson, N. E. 1924. The fishes of the eastern slope of the Andes. I. The fishes of the Rio Beni basin, Bolivia, collected by the Mulford expedition. Indiana University Studies v. 11 (núm. 64): 1-83, Pls. 1-12.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Cabanyes

Can Cabanyes és una masia situada a la Rambla de Sant Joan, 59-77 del barri de Nova Lloreda de Badalona, catalogada com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

De façana neoclàssica, l'edifici compta amb planta baixa, un pis i golfes. A cada costat hi ha sengles galeries amb columnes toscanes sobre base de carreus, amb balustrades i acabament en frontó. A la teulada presenta una torre central. El jardí, desfigurat per la construcció de l'autopista C-31, compta amb palmeres i també un curiós safareig circular. Tot el conjunt de la finca ofereix un aspecte colonial.

### Capella del Sant Crist

A l'entrada de la finca hi ha una capella dedicada al Sant Crist, que ja existia en el darrer quart del segle xviii, segons el plànols conservats de l'antiga masia de can Peixau. La llegenda diu que la imatge arribà en aquest punt per una rierada des del monestir de Sant Jeroni de la Murtra.

## Història

El 1575, Eleonor Rovira, vídua de l'anterior propietari Pere Soley, es va casar amb Salvador Cabanyes d'Argentona, en un matrimoni doble en què també es casava la seva filla i pubilla (Jerònima Soley) amb Jaume Cabanyes, segons condicions estipulades al testament per a poder heretar la casa i propietats.
El 1636, el propietari Francesc Cabanyes va encarregar unes reformes al mestre de cases Joan Clot. La masia va ser reformada al segle xviii i novament al segle xix, que li donà l'aspecte actual.
Actualment és propietat de l'Ajuntament, i s'utilitza com a centre cívic i seu del Districte 2. A més, cada any anualment s'hi celebra la Festa Indiana, on s'acostuma a servir tripes i a realitzar activitats culturals amb diverses entitats dels barris del districte.

## Vegeu també

* Masia d'en Cabanyes de Vilanova i la Geltrú
* Cal Cabanyes de La Granada

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia de Can Cabanyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 Lladó, Francesc; Padrós, Joan Antoni. «Can Cabanyes» (PDF). Inventari de protecció del patrimoni cultural europeu, 1980. Arxivat de l'original el 2014-11-08.
* ↑ Oliva Ricós, Benet. La generació de Feliu de la Penya. Burgesia Mercantil i Guerra de Successió. Universitat de Lleida, 2001, p. 74-75.
* 1 2 «Can Cabanyes». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Centre Cívic Can Cabanyes». Ajuntament de Badalona.}}
* ↑ «Oficina municipal de Districte núm. 2 Can Cabanyes». Ajuntament de Badalona. Arxivat de l'original el 17-01-2016. [Consulta: 8 agost 2013].
* ↑ Redacción «Callos con garbanzos para celebrar la Fiesta Indiana de Badalona». La Vanguardia, 24-05-2013.

## Enllaços externs

* «Can Cabanyes». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Duttaphrynus crocus

Duttaphrynus crocus és una especie de gripau de la família dels bufònids. Va ser descrit com a Bufo crocus per Guinevere Wogan et alii el 2003 i va ser reclassificat com D. crocus el 2006.
És un gripau de bosc que viu en bosc primari de fulla perenne. Es reprodueix estacionalment en hàbitats d'aigua dolça. Se suposa que té una estratègia de reproducció de desenvolupament larvari.

## Distribució

Conegut només de dues localitats de la divisió Rakhine al sud-oest de Myanmar continental, per sota dels cent metres d'altitud.
Manquen dades sobre la població, però la sobreexplotació del bosc primari on viu és una amença.

## Referències

* ↑ Wogan, Guinevere O. U.; Win, Htun; Thin, Thin; Lwin, Kyi Soe; Shein, Awan Khwi «A new species of Bufo (Anura: Bufonidae) from Myanmar (Burma), and redescription of the little-known species Bufo stuarti Smith 1929». Proceedings of the California Academy of Sciences, 4th series, 54, 14-03-2003, pàg. 141–153. ISSN: 0068-547X.
* ↑ Frost, Darrel R.; Grant, Taran; Faivovich, Julián; Bain, Raoul H.; Haas, Alexander «The amphibian tree of life» (en anglès). Bulletin of the AMNH, núm. 297, 2006.
* ↑ Wogan, Guinevere «Duttaphrynus crocus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2004. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2004.RLTS.T54620A11175808.en.
* 1 2 Frost, Darrel R. «Duttaphrynus crocus (Wogan, Win, Thin, Lwin, Shein, Kyi, and Tun, 2003)» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Arsenie Boca

Arsenie Boca (Vața de Sus, província de Hunedoara, 29 de setembre de 1910 - Sinaia, 28 de novembre de 1989), sacerdot ortodox romanès, teòleg i artista (muralista).
Va ser abat del monestir de Sâmbăta de Sus i després del monestir de Prislop, on per seva personalitat va a atraure a milers de creients, fet pel qual va ser assetjat per la Securitate. El règim comunista romanès va sotmetre'l a una vigilància constant i va empresonar-lo en diferents ocasions.
Finalment va retirar-se al monestir de Sinaia, on treballà en l'embelliment de l'església de Drăgănescu, dedicada a Sant Nicolau. Un cop mort, segons el seu desig, fou enterrat al monestir de Prislop el 4 de desembre de 1989.
És considerat un dels majors representants de l'ortodòxia romanesa del segle xx. La seva tomba al monestir de Prislop aplega centenars de pelegrins que hi arriben tots els dies. Durant el 2015 la metropolia de Transsilvània i l'eparquia de Devei i Hunedoarei van iniciar el seu procés de canonització.

## Filocalia

Gràcies al seu viatge al Mont Atos, d'on va poder recollir diferents manuscrits, va col·laborar amb el pare Dumitru Stăniloae (que fou abans professor seu a Sibiu) en la traducció al romanès de la Filocalia. També va ser responsable de crear-ne la coberta.

## Obres pòstumes

* Cărarea împărăţiei (Camí al Regne). Ed. Episcopiei Ortodoxe Romane a Aradului; 1995.
* Lupta duhovnicească (Lluita espiritual). Ed. Agaton, Fagaras; 2009.
* Trepte spre vieţuirea în monahism (Passos a través de la vida monàstica). Ed. Teognost, Cluj-Napoca; 2003.

## Referències

* ↑ «Biserica din Draganescu». [Consulta: 6 març 2016].
* ↑ «Romanian Pilgrims Flock to Saint's Shrine» (en anglès). [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Religious Romania: Churches and monasteries that attract the largest crowds of pilgrims every year». Arxivat de l'original el 2016-01-30. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Sfântul ARSENIE BOCA. Au început demersurile pentru canonizarea celui pe care îl iubeşte toată România». [Consulta: 24 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Biografia de la fundació al seu nom Arxivat 2015-10-02 a Wayback Machine. (en romanès)