OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Província de Hunedoara

La província de Hunedoara (IPA: [hu.ne.'dwa.ra]; hongarès: Hunyad) és un Judeţ, una divisió administrativa de Romania, a Transsilvània, amb capital a Deva.

## Límits

* Província d'Alba a l'est i al nord.
* Província d'Arad, província de Timiş i província de Caraş-Severin a l'oest.
* Província de Gorj al sud.
La Província també forma part d'Euroregió de Danubi-Kris-Mures-Tisza.

## Demografia

El 2002, tenia 485,712 i una densitat de població de 69 h/km².
* Romanesos - 92%
* Hongaresos - 5%
* Gitanos - 2%
* Alemanys ètnics menys de l'1%.
A la vall minaire del riu Jiu, hi ha un grau molt alt d'industrialització que ha provocat l'arribada de molta gent d'altres regions de Romania.
| Any | Població |
| 1948 | 306,955 |
| 1956 | 381,902 |
| 1966 | 474,602 |
| 1977 | 514,436 |
| 1992 | 547,950 |
| 2002 | 485,712 |

## Divisió Administrativa

La Província té 7 municipalitats, 7 ciutats i 55 comunes.

### Municipalitats

* Deva - capital. Població: 77,259
* Hunedoara
* Brad
* Lupeni
* Orăștie
* Petroșani
* Vulcan (Hunedoara)

### Ciutats

* Aninoasa
* Călan
* Geoagiu
* Hațeg
* Petrila
* Simeria
* Uricani

### Comunes

| Baia de Criş Balşa Băniţa Baru Băcia Băiţa Bătrâna Beriu Blăjeni Boşorod Brănişca Bretea Română Buceş Bucureşci | Bulzeştii de Sus Bunila Burjuc Cerbăl Certeju de Sus Cârjiţi Crişcior Densuş Dobra General Berthelot Ghelari Gurasada Hărău Ilia | Lăpugiu de Jos Lelese Lunca Cernii de Jos Luncoiu de Jos Mărtineşti Orăştioara de Sus Pestişu Mic Pui Rapoltu Mare Răchitova Ribiţa Râu de Mori Romos Sarmizegetusa | Sălaşu de Sus Sântămăria-Orlea Şoimuş Teliucu Inferior Tomeşti Topliţa Toteşti Turdaş Vaţa de Jos Vălişoara Veţel Vorţa Zam |

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# Aristeu

Aristeu és el nom dels següents personatges:
* Aristeu (mitologia), divinitat grega
* Aristeu (filòsof), filòsof pitagòric grec
* Aristeu de Cirene, fundador de Cirene
* Aristeu de Corint, militar corinti que va dirigir les tropes enviades per Corint en ajut de la revolta de Potidea el 432 aC
* Aristeu de Corint (almirall), almirall de Corint
* Aristeu de Crotona, o Aristeu el Vell, matemàtic grec
* Aristeu d'Esparta, militar espartà
# Barbatula altayensis

Barbatula altayensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 Zhu, S.-Q., 1992. Three new species of Nemacheilinae fishes from China (Cypriniformes: Cobitidae). Acta Zootaxon. Sin. v. 17 (núm. 2): 241-247.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Zhu, S.-Q. 1992. Three new species of Nemacheilinae fishes from China (Cypriniformes: Cobitidae). Acta Zootaxon. Sin. v. 17 (núm. 2): 241-247.
# Jaume March

Jaume March és el nom dels següents personatges:
* Jaume March I (Barcelona, 1300-1375), senyor d'Eramprunyà i Albalat, i cavaller de Sant Jordi, fill de Pere March lo Prohom i Maria i pare dels poetes Jaume i Pere March
* Jaume March II (València, ~1334-1410), senyor de la baronia d'Eramprunyà i poeta, fill de Jaume March I i Guillemona d'Esplugues i germà de Pere March
* Jaume March (professor) (Pollença, 1955- Palma, 2019), professor i alt càrrec del govern balear
# Habitatge Casa Mora

L'Habitatge Casa Mora és una obra modernista de Tortosa inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a la confluència entre el carrer de la Sang i la Plaça de l'Àngel. La planta ha estat refeta modernament, tant a l'interior com a la façana, mentre que els quatre nivells superiors conserven l'estructura i decoració exterior original. L'accés a les vivendes, algunes d'elles desocupades, es realitza mitjançant una estreta escala encaixada, sense llum central ni vestíbul d'accés. L'arrebossat de la façana simula carreus encoixinats en els forjats, que són substituïts a les separacions de pisos i emmarcament de finestres per bandes esgrafiades. Els esgrafiats són força esquemàtics a les línies de separació i simulen garlandes de llaços i temes vegetals més naturalistes en els emmarcaments.
# Andreas Hallén

Johan Andreas Hallén (Göteborg, 22 de desembre de 1846 - Estocolm, 11 de març de 1925) fou un compositor suec.
Des de 1866 fins al 1871 va aprendre la música a Leipzig amb Reinecke; a Múnic amb Rheinberger i a Dresden amb Rietz. De 1842 a 1878 fou director dels concerts de l'Associació musical de Göteborg i després va romandre cert temps a Berlín. El 1883 tornà a Göteborg, i el 1884 va ser nomenat director de la Societat Filharmònica d'Estocolm i el 1892 mestre de capella de la Reial Òpera d'aquella capital. El 1902 es traslladà a Malmö com a director de l'Associació Filharmònica del Sud de Suècia.
Se li deuen les òperes:
* Harald der Wiking (Leipzig, 1881);
* Hexfällen Estocolm, 1896);
* Der Schatz des Waldemar (Estocolm, 1896);
* diverses obres corals amb orquestra;
* els poemes simfònics Stern Sture i Aus der Waldemarsage;
* dues rapsòdies sueques, romances per a violí, cantates, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 593 (ISBN 84-239-4527-8)
# Plaça de la Font Castellana

La Plaça de la Font Castellana és una plaça barcelonina a cavall dels barris del Baix Guinardó i de Can Baró. El nom de la plaça prové d'una antiga font que existia a la zona. La plaça és un important nus de vies de circulació de la zona. A la part central de la plaça hi ha una intersecció giratòria ovalada en la qual hi conflueixen l'avinguda de la Mare de Déu de Montserrat, el carrer de les Camèlies, el carrer de Polònia, el carrer de Tenerife i el carrer de Thous. La plaça està formada per unes voreres laterals de fins a 15 metres d'amplada i la part interior de la glorieta hi ha dos sortidors d'aigua a cada extrem i una esplanada central amb bancs, oms de Sibèria i un mosaic ceràmic decoratiu de l'artista Madola en homenatge a Joan Miró.

## Referències

* ↑ Informació de la plaça a la web de l'empresa d'obres artístiques Madola
* ↑ Informació de la plaça a la web de xtec

## Vegeu també

* Plaça Catalana
# Capis (fill d'Assàrac)

Capis (en grec antic Κάπυς) va ser, en la mitologia grega un rei de Troia, fill d'Assàrac. Es casà amb Temiste que li donà dos fills, Ilos i Anquises. Aquest esdevindria l'últim rei de Dardània i seria pare d'Eneas.
Les llegendes posteriors parlen d'un company d'Eneas també anomenat Capis, que va fundar la ciutat de Càpua, a la Campània. Però en altres versions s'explicava que Càpua havia estat fundada per un fill d'Eneas, Romus, i que li va donar el nom com a homenatge al seu besavi Capis.
De vegades Capis, company d'Eneas, és considerat fundador de la ciutat de Cafies, a l'Arcàdia.
Les tradicions també diuen que Càpua no va ser fundada per un troià, sinó per un samnita homònim. Podria ser que el nom de Càpua fos un derivat d'una paraula etrusca que designava el falcó, i en general, tots aquells que tenen "el dit gros del peu girat cap endins".

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 43. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 87. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Barbatula zetensis

Barbatula zetensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Fa 6,6 cm de llargària màxima.
* L'origen de l'aleta pelviana es troba per sota de la base dels radis ramificats de l'aleta dorsal.
* El dors (entre el clatell i el final de la base de l'aleta dorsal) presenta entre 2 i 4 taques fosques.
* Aleta caudal lleugerament dentada.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat, el qual viu als rierols i rius de substrat pedregós i de grava de la conca del llac Skadar (conca del riu Morača, Montenegro i Albània).

## Observacions

És inofensiu per als humans i la seua longevitat és de 2 anys.

## Referències

* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 Šorič, V. M., 2000. Intraspecific variations of stoneloach Orthrias barbatulus (Cobitidae) in southeastern Europe and description of Orthrias barbatulus zetensis sp. nov. Ichthyologia v. 32 (núm. 1): 59-69.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Bohlen, J., Sletchtova, V., Sanda, R., Kalous, L., Freyhof, J., Vukic, J. i Mrdak, D., 2003. Cobitis ohridana and Barbatula zetensis in the River Moraça Basin, Montenegro: distribution, habitat, population structure and conservation needs. Folia Biologica 51(Suppl.): 147-153. «PDF». Arxivat de l'original el 2012-03-04. [Consulta: 8 juliol 2012].
* ↑ Dhora, D., 2010. Regjistër I specieve të faunës së Shqipërisë 2010 (Registre d'espècies de la fauna d'Albània, 2010). Shkodër: Camaj-Pipa, 208 f.; 17 cm.
* ↑ V. M. Šorić, 2006. Specificity of the Ichthyofauna of Lake Skadar, part of the Ohrid-Drimskadar System in Montenegro. Arch. Biol. Sci., Belgrado, 58 (3), 25P-26P. «PDF».
* ↑ Biodiversity of Ichthyofauna from Lake Prespa, Lake Ohrid and Lake Skadar (anglès)
* ↑ Radek Šanda, Jasna Vukić, Lukáš Choleva, Josef Křížek, Alena Šedivá, Spase Shumka i Iain F. Wilson, 2008. Distribution of loach fishes (Cobitidae, Nemacheilidae) in Albania, with genetic analysis of populations of Cobitis ohridana. Folia Zool. – 57(1–2): 42–50. «PDF». Arxivat de l'original el 2011-07-01. [Consulta: 9 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Barcodes of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* AQUATAB (txec)
# Habitatge a Casafort

L'Habitatge a Casafort és un edifici del nucli de població de Casafort al municipi de Nulles (l'Alt Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És conegut com a ca l'Hereu o cal Lluc.

## Descripció

Edifici situat a l'interior del nucli de Casafort. Té una façana extensa, estructurada en angle. Consta de planta baixa i un pis, i presenta una distribució irregular d'obertures. A la part esquerra hi hael garatge i la porta d'accés, d'arc rebaixat, amb un escut de pedra a la dovella central. L'escut té la inscripció de l'any 1767 i hi ha una creu, una espasa i una branca d'olivera, símbols vinculats al Sant Ofici i s'hi pot llegir, en llatí, "El Senyor promou la teva causa i la jutja". Al pis hi ha un balcó, situat damunt la porta d'accés. L'edifici es corona amb un ràfec.

## Història

D'acord amb la inscripció que apareix a la façana, la casa va ser construïda durant la segona meitat del segle xviii, època de màxima esplendor del nucli de Casafort.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Habitatge a Casafort». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Acanthobrama

Acanthobrama és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Acanthobrama centisquama (Heckel, 1843)
* Acanthobrama hadiyahensis (Coad, Alkachem & Behnke, 1983)
* Acanthobrama hulensis (Goren, Fishelson & Trewavas, 1973)†
* Acanthobrama lissneri (Tortonese, 1952)
* Acanthobrama marmid (Heckel, 1843)
* Acanthobrama mirabilis (Ladiges, 1960)
* Acanthobrama telavivensis (Goren, Fishelson & Trewavas, 1973)
* Acanthobrama terraesanctae (Steinitz, 1952)
* Acanthobrama tricolor (Lortet, 1883)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Heckel, J. J. 1843. Ichthyologie [von Syrien]. A: J. von Russegger. Reisen in Europa, Asien und Africa, mit besonderer Rücksicht auf die naturwissenschaftlichen Verhältnisse der betreffenden Länder unternommen in den Jahren 1835 bis 1841, etc. Stuttgart. Ichthyol. von Syrien v. 1 (pt 2): 990-1099.
* 1 2 Goren, M., L. Fishelson & E. Trewavas. 1973. The cyprinid fishes of Acanthobrama Heckel and related genera. Bull. Br. Mus. (Nat. Hist.) Zool. v. 24 (núm. 6): 293-315.
* ↑ Tortonese, E. 1952. On a new cyprinoid fish of the genus Acanthobrama from Palestine. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 5 (núm. 51): 271-272.
* ↑ Ladiges, W. 1960. Süsswasserfische der Türkei, I. Teil Cyprinidae. Mitt. Hamb. Zool. Mus. Inst. v. 58: 105-150.
* ↑ Steinitz, H. 1952. Acanthobrama terrae-sanctae, sp.n., from Lake Tiberias, Israel. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 5 (núm. 51): 293-298.
* ↑ Lortet, L. 1883. Études zoologiques sur la faune du lac de Tibériade, suivies d'un aperçu sur la faune des lacs d'Antioche et de Homs. I. Poissons et reptiles du lac de Tibériade et de quelques autres parties de la Syrie. Arch. Mus. Hist. Nat. Lyon v. 3: 99-189, Pls. 6-18.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ 2008 IUCN Red List of Threatened Species (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
* CTD (anglès)
# Andreas Werckmeister

Andreas Werckmeister (Beneckenstein, 30 de novembre, 1645 – Halberstadt, 26 d'octubre, 1706) fou un organista i compositor alemany. Cursà les ensenyances de l'escola de Nordhausen i posteriorment les de Quedlinburg, completant la seva educació musical sota la direcció dels seus oncles Erik Christian i Erik Víctor, ambdós notables organistes. Des de 1696 ocupà la magistralia de l'església de Sant Martí, d'Halberstadt, que desenvolupà fins a la seva mort. No s'ha conservat de Werckmeister només que una sola obra musical, la col·lecció de peces per a violí, amb baix continu, titulada Musikalische Privatlust, publicada el 1689. En canvi les seves obres de teoria musical, editades a partir de 1681, foren nombroses i aconseguiren gran autoritat en la seva època.

## Obres principals

* Musicae mathematica hodegus curiosus, oder Richtiger musikalischer Wegweiser (tractat d'intervals);
* Der edlen Musik-Kunst Würde Gebrauch und Missbrauch (1691);
* Musikalische Temperatur, oder deutlicher und wahrer mathematischer Unterricht, wie man durch Anweisung des Monochordi ein Klavier, sonderlich die Orgelwerke, Positive, Regale, Spinetten und dgl. Wohltemperiert stimmen könne (1691), obra importantíssima des del punt de vista històric-musical, ja que és la primera que s'ocupa del temperament amb relacions constants;
* Cribrum musicum oder musikalisches Sieb (1700);
* Harmonologia musica, oder kurze Anleitung zur musikalischen Komposition (1700);
* Die norwendigsten Anmerkungen und Regeln, wie der Bassus continuus oder Generalbass wohl Könne traktiert werden;
* Musikalische Paradoxaldiskurse, oder ungemeine Vorstellungen, wie die Musik einen hohen und göttlichen Ursprung habe, etc.(1707).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 87 ISBN 84-239-4570-7
# Firar

Firar, és una pel·lícula turca del 1984 dirigida per Şerif Gören, una adaptació d'una història d'Osman Şahin. La pel·lícula es va rodar a la Fortalesa Presó de Sinop. Yeni Türkü va compondre la banda sonora.

## Argument

Durant anys Yasar ha ajornat el matrimoni amb Ayse amb diversos pretexts, ja que està casat amb la seva cosina i té quatre filles. Alhora, Ayse té dues filles seves. Quan Ayse s'assabenta del matrimoni de Yasar, tot i que aquest li diu que la deixarà, s'enfada i decideix matar-lo. Tancada a la presó, durant molt temps no rep notícies de les seves filles.

## Repartiment

* Hülya Koçyiğit - Ayşe Sarıca
* Talat Bulut - Topal Gardiyan Mahmut
* Metin Çekmez - Madenci
* Haldun Ergüvenç - Yaşar
* Asuman Arsan - Asuman
* Meral Çetinkaya - Meral
* Pınar Avşar
* Melda Arat
* Hayrettin Aslan
* Akif Kilman
* Tuncer Sevi - Rıza
* Ahmet Açan - Ustabaşı
* İhsan Gedik - Gardiyan
* Hale Akınlı
* Hülya Özgür

## Premis

* 7ns Premis de cinema turc Siyad (1985): tercer millor pel·lícula

## Referències

* ↑ Türkiye Turizm. «Sinop cezaevi, film turizminde», 04-05-2008.
* ↑ «Firar». www.tsa.org.tr, 26-03-2018.

## Enllaços externs

* SinemaTürk Firar
# Actes de Llàtzer

Actes de Llàtzer és una narració fantàstica catalana d'autor desconegut que va ser publicada el segle xv. Va ser impresa acompanyada de dos relats més, Gamaliel, la història d'un rabí fariseu, i La destrucció de Jerusalem.
Les Actes parlen de la vida d'ultratomba i la resurrecció de Llàtzer de Betània. S'hi descriuen a bastament les penes de l'Infern i es creu que el relat va servir de model per a la representació artística d'aquestes. Per exemple, parla de la roda com a mètode de tortura per als superbs, i de la caldera plena de metalls per als avariciosos.
Dins el mateix relat també hi apareix un col·loqui entre Jesús i la Mare de Déu i un recull de diverses històries religioses: la corona d'espines, el lladre impenitent, els Sants Innocents i una revelació a Joan Baptista.
Hi ha diverses impressions, la majoria sense peu d'impremta. Entre les que hi ha documentades podem trobar-ne una de l'any 1493 feta a Barcelona, una de l'any 1502 de l'impressor barceloní Joan Luschner, i una altra de 1510 de l'impressor barceloní Carles Amorós.

## Referències

* 1 2 «Acts of Llàtzer | National Public Library - eBooks | Read eBooks online». [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Actes de Llàtzer | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ Salvà Picó, Maria Gracia «[http://e-spacio.uned.es/fez/eserv.php?pid=bibliuned:ETFSerie7-353BA027-ADB1-0BCE-0562-37C252BED0B9&dsID=Documento.pdf Los frescos góticos lineales de la iglesia de Sant Valenti de les Cabanyes (Barcelona)]». Espacio, Tiempo y Forma, 1992, pàg. 53-96.
* ↑ González i Pastor, Joan «La narrativa bíblica catalana medieval». Catalunya Cristiana, 1984, pàg. 24.
* ↑ Lamarca, Montserrat. La impremta a Barcelona (1501-1600). Barcelona: Biblioteca de Catalunya i Departament de Cultura, 2015, p. 1285. Arxivat 2020-08-28 a Wayback Machine.
* ↑ Garcia Sempere, Marinela «Vides exemplars en la literatura catalana medieval». Actes del Quinzè Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes, 2009.
# Capolador

Un tallador, capolador, post o taula de trinxar, és un objecte de la vaixella tradicional, de fang o de fusta, usat preferentment per a tallar i capolar el producte de la matança del porc. Morfològicament són diferents els talladors ceràmics, recipients sense anses, de fons pla o lleugerament còncau, del tallador de fusta, en general rodó, gruixut, pla i amb un ressalt al centre.

## El tallador de terrissaire

En la península ibèrica, el tallador de terrissaire està documentat arqueològicament d'ençà del segle xiv i descrit com a font amb anillo solero, paret curvilínia i llavi triangular caigut. L'interior, única part de la peça engalbada, sol decorar-se en algunes zones amb la tècnica coneguda com a verd i morat. S'han trobat talladores de dues grandàries: mitjà i gran.Diversos estudis defensen i documenten la personalitat morfològica del tallador, diferenciant-ho de plats, fonts, escudelles i cassoles. Ja el 1944, Manuel González Martí parlava dels talladors, descrivint-los com a plats per a trinxar grans i plans de la família de les plates valencianes. Olatz Villanueva ho desglossa d'un grup genèric d'uns sis-cents exemplars de la vaixella catalogada en una sèrie de prospeccions arqueològiques a la ciutat de Valladolid. Martí i Pascual la consideren peça aliena a la ceràmica islàmica i justifiquen la seva presència en la vaixella baixmedieval valenciana per influència de l'àrea cristiana catalana. Per a altres especialistes, existeixen concomitàncias en forma i ús en exemplars de cadafs musulmans localitzats en jaciments de Mallorca (Santa Catalina de Sena) i València cabdal. Se'n conserven exemples en els museus arqueològics de Terol i Saragossa.
A Àvila, on és part de la vaixella tradicional, s'acompanya d'una mitjalluna.

## Vegeu també

* Tauler de tallar
* Escudella
* Mitjalluna

## Referències

* ↑ El legado judío en Aragón.
* ↑ González Martí, Manuel. La cerámica del Levante Español. Siglos Medievales. I: Loza.. Editorial Labor. Barcelona (pp. 284), 1944.
* ↑ Villanueva Zubizarreta, Olatz. Actividad alfarera en el Valladolid Bajomedieval. Secretariado de Publicaciones e Intercambio Científico. Univ. de Valladolid (pp. 231-232), 1998. ISBN 84-7762-809-2.
* ↑ Martí, J. / Pascual, J.. "Tradición e innovación en el repertorio formal de la cerámica valenciana tardomedieval". Spanish Medieval Ceramics in Spain and the British Isles. BAR Internacional Series núm. 610 (pp. 170 y 174), 1995.
* ↑ Diccionario Etimológico Abreviado Espasa-Calpe (tomo VII). Madrid, 1957.
# Omikuji

L'omikuji (おみくじ・お神籤・お御籤・お仏籤・御神籤・御御籤・御仏籤・おみ籤) o mikuji (みくじ・神籤・御籤・仏籤) són tires de paper que contenen escrits de forma aleatòria sobre la fortuna i que es distribueixen en els santuaris sintoistes i temples budistes en el Japó. Literalment significa "loteria sagrada" i són atorgats quan un realitza una ofrena petita (com donar una moneda de 5 iens) i tria un paper a l'atzar d'una caixa, esperant que aquest paper li dicte la bona fortuna (encara que en l'actualitat és més comú obtenir un omikuji a través d'una màquina expenedora). L'omikuji es mostra enrotllat o doblegat i en obrir el paper es revela la fortuna escrita, que només es mostrarà un grau de fortuna per paper. Els graus de fortuna són els següents:
* Bona sort excel·lent (大吉, daikichi)
* Bona sort normal (中吉, chūkichi)
* Xic de Bona sort (小吉, shōkichi)
* Bona sort (吉, kichi)
* Meitat de Bona sort (半吉, hankichi)
* Bona sort incerta (末吉, suekichi)
* Bona sort escassa i incerta (末小吉, sueshōkichi)
* Mala Sort (凶, kyō)
* Xic de mala sort (小凶, shōkyō)
* Meitat de mala sort (半凶, hankyō)
* Maledicció incerta (末凶, suekyō)
* Maledicció o Gran mala sort (大凶, daikyō)
A part del grau de fortuna, l'omikuji descriu aspectes específics de la vida personal tals com:
* Desitjos personals (願事, negaigoto),
* Una persona que està esperant (待人, machibito),
* Articles perduts (失せ物, usemono),
* Viatges (旅立ち, tabitachi),
* Negocis (商い, akinai),
* Estudis (學問, gakumon),
* Especulació de mercat (相場, sōba),
* Disputes (爭事, arasoigoto),
* Relacions amoroses (戀愛, ren'ai),
* Mudances o canvi de residència (tenkyo),
* Naixença o embaràs (出產, shussan),
* Malaltia (病気, byōki),
* Compromisos o propostes de matrimoni (縁談, endan).
Quan la predicció és de sort dolenta, s'acostuma a doblegar el paper i lligar-lo en un pi situat en el temple. La raó és que la sort dolenta es quedarà esperant en el pi (realment és un joc de paraules en japonès amb matsu, que pot significar pi (松, matsu) com substantiu i esperar (待つ, matsu) com verb), i no anirà al portador. Si l'omikuji és de bona sort, el portador pot guardar el paper.
Etimològicament el terme kuji té dos sentits: el d'impartir a l'atzar un veredicte imparcial i el de consultar a la voluntat divina una decisió impartida pel kami. Pel que el terme mikuji pot ser pres com una voluntat divina impartida a l'atzar.

## Vegeu també

* Art endevinatòria

## Referències

* ↑ Havens, Norman; Inoue, Nobutaka. An Encyclopedia of Shinto (Shinto Jiten): Jinja (en anglès). Institute for Japanese Culture and Classics Kokugakuin University, 2006, p. 44. ISBN 4905853125.

## Bibliografia

* Le Japon : Dictionnaire et civilisation, Louis Frédéric, Editions Robert Laffont, Collection Bouquins, 1470 p, (1999) ISBN 2-221-06764-9

## Enllaços externs

* Omikuji - Encyclopedia of Shinto (anglès)
* Omikuji Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine. (anglès)