OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arizonasaure

L'arizonasaure (Arizonasaurus) és un gènere d'arcosaure tenosauríscid que va viure al Triàsic mitjà, fa 240 milions d'anys. Les restes fòssils de l'arizonasaure foren trobades a la formació de Moenkopi del nord d'Arizona, Estats Units. Sterling Nesbitt va trobar un esquelet gairebé complet l'any 2002. Aquesta criatura presentava una llarga vela a l'esquena formada per les espines neurals elongades de les vèrtebres. L'espècie tipus, Arizonasaurus babbitti, va ser anomenada per Samuel Paul Welles l'any 1947.

## Referències

* Osteologia de l'arcosaure pseudosuqui del Triàsic mitjà Arizonasaurus babbitti
* Descripció inicial de l'esquelet complet per Sterling Nesbitt al Royal Society Biology Letters
* Capsa cerebral de Arizonasaurus babbitti
# Hemangioma cavernós del sistema nerviós central

L'hemangioma cavernós del sistema nerviós central és un hemangioma cavernós que sorgeix en el sistema nerviós central (SNC). Pot ser considerat com una variant d'hemangioma que es caracteritza per grans vasos sanguinis dilatats i grans canals vasculars, menys ben circumscrit, i més involucrat amb estructures profundes, amb una única capa d'endoteli i una absència de teixit neuronal dins de les lesions. Aquests vasos de fines parets presenten cavitats sinusoidals plenes de sang estancada. Els vasos sanguinis en pacients amb malformació cavernosa cerebral (MCC) poden anar des d'uns pocs mil·límetres fins a diversos centímetres de diàmetre. La majoria de les lesions es produeixen en el cervell, però qualsevol òrgan pot estar afectat.

## Incidència

La incidència en la població general és més o menys d'un 0,5%, i els símptomes clínics típicament apareixen entre 20 a 30 anys. Inicialment s'havia considerat congènita, però s'ha donat casos d'aparició posterior. També pot aparèixer esporàdicament o presentar-se per dominància genètica.

## Símptomes

Els símptomes clínics amb origen al SNC inclouen mals de cap recurrents, dèficits neurològics, vessament cerebral, i atacs epilèptics, però l'hemangioma cavernós també pot ser asimptomàtic. La naturalesa i la severitat dels símptomes depèn de la ubicació de la lesió.

## Referències

* 1 2 Batra, S.; Lin, D.; Recinos, P. F.; Zhang, J.; Rigamonti, D. «Cavernous malformations: Natural history, diagnosis and treatment». Nature Reviews Neurology, 5, 12, 2009, pàg. 659–670. DOI: 10.1038/nrneurol.2009.177. PMID: 19953116.

## Enllaços externs

* Aliança d'angioma, proporciona informació i suport per aquells afectat (anglès)
* Cavernoma Regne Unit d'aliança - una caritat creada per i per les persones van afectar per cavernoma. (anglès)
# Espaguetització

En astrofísica, l'espaguetització o efecte agulla és l'estirament vertical i la compressió horitzontal d'objectes que els converteix en formes llargues i primes (com espaguetis) en un camp gravitatori molt fort; és causada per forces de marea extremes. En els casos més extrems –prop de forats negres– l'estirament és tan potent que cap cos el pot aguantar. En una regió petita, la compressió horitzontal compensa l'estirament vertical, de manera que els objectes petits que són espaguetitzats no experimenten cap canvi net de volum.
Al seu llibre A Brief History of Time (1988) Stephen Hawking descriu el vol d'un astronauta fictici que, en passar per l'horitzó d'esdeveniments d'un forat negre, és «estirat com un espagueti» pel gradient gravitacional, de cap a peus. Tanmateix, el terme espaguetització fou establert anteriorment: Nigel Calder, per exemple, el fa servir en el seu llibre The Key to the Universe: A Report on the New Physics (1977).

## Referències

* ↑ Hawking, Stephen. A brief history of time : from the big bang to black holes (en anglès). Bantam edition reissued. ISBN 978-0-85750-100-4.
* ↑ Calder, Nigel. The key to the universe: a report on the new physics (en anglès). Harmondsworth: Penguin Books, 1978, p. 199. ISBN 0-14-005065-5.
# Espai les Monges (Linyola)

L'Espai les Monges és una obra de Linyola (Pla d'Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

En els inicis l'esplanada fou ocupada per un casalot que venia de mitjans del segle xvi, en un moment que a Linyola es construïa l'església o l’actual ajuntament. Segurament al terreny hi hagi diferents sitges. Una propietària de la casa en va fer donació al Bisbat d’Urgell perquè si fes un col·legi religiós.
Durant una part del segle XX -entre 1923 i 1968- hi hagué el col·legi/convent de les monges de la Sagrada Família. A finals del segle XX l'edifici fou enderrocat i l'esplanada fou coneguda popularment com el Patí de les Monges.
El patí de les monges és un solar situat entre la capçalera de l'església de Santa Maria i el carrer Pi i Margall.
L’any 2015 es va trobar una sitja que excavada va donar llum a objectes que formaren part d’una vaixella del segle XVI.

## Història

Durant una part del segle XX -entre 1923 i 1968- hi hagué el col·legi de les monges. A finals del segle XX l'edifici fou enderrocat i a inicis del segle XXI s'hi establí el pessebre vivent de Linyola que es representa cada any amb gran èxit.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Espai subaracnoidal

L'espai subaracnoidal és l'espai comprès entre l'aracnoide i la piamàter que conté el líquid cefalorraquidi. Totes les estructures que circulen entre el sistema nerviós central i la coberta òssia que el protegeix han de travessar l'espai subaracnoidal.
Viccionari
# Espardenya de mar

L'espardenya de mar (Parastichopus regalis), coneguda també com a llongo, llonguet, sola o cogombre de mar, és una espècie d'equinoderm holoturoïdeu de l'ordre Synallactida, de la família dels esticopòdids, present al litoral dels Països Catalans i molt cotitzat en gastronomia.

## Característiques

Té el cos allargat, amb la superfície ventral xafada i reptant, proveïda de peus ambulacrals. Els exemplars adults tenen una longitud d'uns 30 cm i són de color vermell marronós amb taques blanques.
L'espardenya presenta una simetria bilateral secundària, ja que internament la disposició dels òrgans segueix sent fonamentalment pentarradial, com la immensa majoria d'equinoderms.

## Història natural

Alguns exemplars allotgen un peix comensal, (Carapus acus, anomenat pixota, pixota de llanguet, pamfort, entre altres noms) a l'interior del tub digestiu. Quan l'animal és molestat expulsa el tub digestiu, que més tard regenera. Aquesta tàctica defensiva és comuna a tots els holoturioïdeus, i els serveix també com a estratègia per fugir dels depredadors.

## Gastronomia

L'espardenya és molt apreciada en gastronomia. Històricament ha estat consumida per pescadors de la costa mediterrània, especialment a Catalunya, País Valencià i Balears, però avui en dia es tracta d'un producte molt cotitzat a totes les cuines, i el seu alt preu es justifica per les tècniques de pesca especialitzades que requereix la seva captura. De l'animal només es menja la musculatura longitudinal, que és de color blanc groguenc i fa uns cinc centímetres de longitud, i que recorda en forma i textura un canyut o navalla.

## Referències

* ↑ https://dlc.iec.cat/Results?DecEntradaText=cogombre
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Parastichopus regalis (Cuvier, 1817)» (en anglès). [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ Ramon, M., J. Lleonart and E. Massutí.- 2010. Royal cucumber (Stichopus regalis) in the northwestern Mediterranean: distribution pattern and fishery. Fish. Res. 105:21-27.
# Esparver cuatacat

L'esparver cuatacat (Tachyspiza trinotata; syn: Accipiter trinotatus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos i manglars de Cèlebes i les properes illes Talisei, Muna i Butung. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver cuatacat estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver cuatacat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Spot-tailed Goshawk. Accipiter trinotatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Esparver de flancs vermells

L'esparver de flancs vermells (Aerospiza castanilius; syn: Accipiter castanilius) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la selva de l'Àfrica central i Occidental, al sud de Nigèria i de Camerun, República Centreafricana, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, Zaire i oest d'Uganda. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver de flancs vermells estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Aerospiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver de flancs vermells». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chestnut-flanked Sparrowhawk. Accipiter castanilius» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
# Esparver del Chaco

L'esparver del Chaco (Accipiter erythronemius; syn: Accipiter striatus erythronemius) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos, selves i matolls del centre i sud-est d'Amèrica del Sud, a l'est de Bolívia, el Paraguai, est del Brasil, Uruguai i nord de l'Argentina.
Sovint és considerat una subespècie d'Accipiter striatus.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie de l'esparver americà (Accipiter striatus chionogaster).

## Referències

* ↑ «Esparver del Chaco». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 280. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Esparver menut de Nova Bretanya

L'esparver menut de Nova Bretanya (Tachyspiza brachyura; syn: Accipiter brachyurus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de Nova Bretanya, a l'arxipèlag de Bismarck. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver menut de Nova Bretanya estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver menut de Nova Bretanya». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «New Britain Sparrowhawk. Accipiter brachyurus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Espasa de Sæbø

L'Espasa de Sæbø (també anomenada Espasa Thurmuth) és una espasa vikinga de començaments del segle ix, trobada en un túmul de Sæbø, Vikøyri, a la zona noruega de Sogn, el 1825. Ara es troba al Museu de Bergen, Noruega.
L'espasa té una inscripció a la fulla, que Stephens (1867) va identificar com una inscripció rúnica amb un símbol d'esvàstica. La fulla està mal conservada i la inscripció és a penes llegible, però si la interpretació de Stephens és correcta, seria un exemple únic d'una espasa de l'era vikinga amb una inscripció de fulla rúnica.

## Descripció

L'espasa s'ha classificat com a 'Tipus C' d'acord amb la tipologia de Petersen (1919), que assenyala que és una espasa única perquè mostra restes d'un fil de metall als costats amples de l'empunyadura superior, en comparança amb altres espècimens que mostren crestes horitzontals o vores sobreïxents o, menys comunament, ratlles forjades incrustades o motllures que semblen ser imitacions de fil tort o llis.

## Inscripció

George Stephens, un arqueòleg i filòleg anglés especialitzat en inscripcions rúniques d'Escandinàvia, va descriure l'espasa al 1867 en el seu llibre Handbook of the Old-Northern Runic Monuments of Scandinavia and England. Hi mostra un dibuix de l'espasa amb una inscripció molt clara composta per cinc runes o lletres semblants a runes amb un símbol d'esvàstica al mig. Segons Stephens, la inscripció diu oh卍muþ de dreta a esquerra. Va interpretar l'esvàstica com si s'usàs en escriptura jeroglífica per a representar la síl·laba þur del déu Tor i, per tant, amplià la lectura a oh Þurmuþ que significa "Propietari [de mi], Thurmuth". Aquesta lectura s'inspirà en la idea que l'esvàstica s'usava com a símbol de Tor (més precisament, del martell de Tor, Miòlnir) en el paganisme nòrdic de l'era vikinga. Fou tema de discussió acadèmica en el Congrés Internacional d'Antropologia i Arqueologia Prehistòrica de Budapest del 1876, en què l'opinió predominant fou que l'esvàstica significava 'benedicció' o 'bona sort'.
El 1889, en una ressenya d'un llibre d'A. L. Lorange, Stephens va notar que l'espasa havia estat tractada amb àcid mentre era al Museu Danés, la qual cosa causà que l'espasa i la inscripció resultassen greument danyades, i la inscripció mostrada en una placa acolorida en el llibre de Lorange era indesxifrable.

## Referències

* ↑ «Song og Fjordane». [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ Petersen, Jan. «Den ældste vikingtid, Type C.». A: De Norske Vikingesverd, 1919, p. 66–70.
* ↑ Stephens, George. Handbook of the old-northern runic monuments of Scandinavia and England. London : Williams and Norgate ; Cheapinghaven : H. H. J. Lynge, 1884.
* ↑ Wilson 1896, p. 93.
* ↑ Stephens 1889, p. 407.
# Espatlla Chausenque

L'Espatlla Chausenque o Epaule Chausenque és un cim de 3.154 m d'altitud, amb una prominència de 7 m, que es troba a la cresta entre el Petit Vinyamala i la Punta Chausenque, al massís del Vinyamala, departament dels Alts Pirineus (França).
El nom el deu a Vincent Chausenque (1782-1868), oficial topogràfic i gran pirineista.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Ollivier, Robert. Vignemale - Monte Perdido. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-14929-1968.
# Especificitat química

L'especificitat química (en anglès: Chemical specificity) és la capacitat d'un lloc d'enllaç d'una proteïna per enllaçar un lligand específic. Com més pocs lligands pugui enllaçar una proteïna, més gran serà la seva especificitat. La base tècnica de l'especificitat química és el mesurament experimental de la cinètica enzimàtica. L'especificitat d'un conjunt de lligands no està relacionada amb la capacitat d'un enzim de catalitzar una reacció donada,amb el lligand com a substrat. Pocs enzims tenen una especificitat química absoluta, és a dir enzims que només catalitzen una sola reacció. Un exemple d'alta especificitat és el sistema anticòs - antigen.

## Referències

* ↑ Merriam-Webster
* ↑ Worthington
# Espectrometria de masses per plasma d'acoblament inductiu

L'espectrometria de masses per plasma d'acoblament inductiu (ICP-MS, de l'anglès Inductively Coupled Plasma - Mass Spectrometry), és una tècnica d'anàlisi instrumental que permet la detecció i quantificació de la major part d'elements (metalls i alguns no-metalls) a concentracions que poden estar per sota de la part per bilió (10$^{12}$) (equivalent a l'anglesa part per trillion o ppt). Es basa en l'ús d'una torxa de plasma com un mètode per produir ions (ionització) que posteriorment són separats i detectats amb un espectròmetre de massa.
És una tècnica d'anàlisi qualitativa i quantitativa
Aquest mètode té els avantatges d'alta rapidesa, precisió i sensibilitat comparat amb les tècniques de l'espectroscòpia d'absorció atòmica.
Té més aplicacions que la tècnica de ICP-OES i inclou l'especiació isotòpica. Per la seva possible aplicació en tecnologia nuclear el maquinari està subjecte a normes d'exportació especials.

## Components
### Introducció de la mostra

Per a mostres líquides, la forma més comuna d'introduir-la és mitjançant l'ús d'un nebulitzador, que converteix els líquids en un aerosol. Normalment, aquest aerosol és tractat per tal de seleccionar-ne les gotes de diàmetre més petit, de manera que tan sols entre un 2 i un 5% de la mostra inicial acaba arribant al plasma.
Per a mostres sòlides es poden emprar tècniques com l'ablació làser.

### Torxa de plasma

És un plasma que conté suficient concentració d'ions i electrons per a fer elèctricament conductor el gas. El plasma usat en anàlisi espectroquímica són essencialment neutres elèctricament, amb cada càrrega positiva en un anió equilibrada per un electró lliure.

### Espectròmetre de masses

Per l'acoblament a un espectròmetre de massa els ions del plasma s'extreuen fins a un espectròmetre de massa. La concentració d'una mostra es pot determinar a través de calibratges amb un material de referència certificat.

## Quantificació de proteïnes i biomolècules mitjançant ICP-MS

Es pot usar ICP-MS combinat amb separació per cromatografia i electroforesi per identificar i quantificar les metal·loproteïnes (proteïnes que contenen un cofactor metàl·lic) en biofluids. També es pot analitzar l'estatus de fosforilació de les proteïnes.

## Ús

La tècnica ICP-MS es fa servir en medicina, especialment en toxicologia, ja que es poden detectar enverinaments per metalls pesants, problemes metabòlics i hepatològics. També es poden analitzar aigües i sòls. Es fan anàlisi en les indústries per detectar contaminació que puguin afectar els treballadors (les mostres poden ser de sang o orina)

## Bibliografia

* Thomas, Robert. Practical Guide to ICP-MS. A tutorial for Beginners (en anglès). 2a edició. Boca Ratón: CRC Press, 2008. ISBN 1420067869.
# Espectroscòpia de fotoelectrons emesos per raigs X

L'espectroscòpia de fotoelectrons emesos per Raigs X (XPS) és una Espectroscòpia semi-quantitativa i de baixa resolució espacial que habitualment s'utilitza per estimar l'estequiometria (amb un error del 10% aproximadament), estat químic i l'estructura electrònica dels elements que hi ha en un material. Els espectres XPS són obtinguts quan una mostra és irradiada per raigs X (habitualment l'ànode potser d'Al o Mg) mentre es mesura l'energia cinètica i el nombre d'electrons que escapen de la superfície del material analitzat.
Per a una mesura de XPS calen condicions d'ultraalt buit pel fet que a pressions majors la taxa dadsorció de contaminació sobre la mostra pot ser de l'ordre de diverses monocapes atòmiques per segon, impedint la mesurament de la superfície que realment es vol analitzar.

## Vegeu també

* Espectroscòpia electrònica Auger

## Referències

* ↑ Siegbahn, K.; Edvarson, K. I. Al «β-Ray spectroscopy in the precision range of 1 : 1e6». Nuclear Physics, 1, 8, 1956, pàg. 137–159. Bibcode: 1956NucPh...1..137S. DOI: 10.1016/S0029-5582(56)80022-9.