OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillem Rosselló Bordoy

Guillem Rosselló i Bordoy (sa Casa Blanca, Palma, 27 de març de 1932 - Santanyí, 13 d'agost de 2024) fou un historiador mallorquí. Es llicencià en filologia semítica per la Universitat de Barcelona el 1955 i en història per la Universitatde Barcelona el 1960. Doctor en Arqueologia (1973) per la Universitat de Barcelona, i en Estudios Árabes per la Universidad Complutense de Madrid (2003) amb Premi Extraordinari de Doctorat. A finals dels anys 50, amb Maria Petrus, María Luisa Serra Belabre i Eduardo Ripoll i Perelló. va formar part de l'equip d'investigació liderat per Lluís Pericot. Va ser director del Museu de Mallorca des del 1965 al 2002 i va publicar articles d'història a Mayurqa. Va ser un expert en arqueologia, prehistòria, història medieval i Madīna Mayūrqa.
Fou membre de la Societat Arqueològica Lul·liana, de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando des del 1972, de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona des del 1976, de la Maioricensis Schola Lullistica des del 1977 de la Reial Acadèmia de la Història des de 1994. El 2008 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Obres

* El túmulo escalonado de Son Oms (1963)
* L'Islam a les Illes Balears (1968)
* La cultura talayótica en Mallorca (1979).
* Els oblidats: petites històries de mallorquins (1990)
* Remembrança de Nunyo Sanç. Una relació de les seves propietats a la ruralia de Mallorca (1993) amb Antoni Mut Calafell.
* Escrit sobre la terra: estudis de toponímia (1994)
* Ceràmica popular a les Balears (1997) amb Baltasar Coll Tomàs.
* Espanyols i Pacs: poder i cultura a la Mallorca del segle XV (1999) amb Maria Barceló Crespí i Baltasar Coll Tomàs
* La ciudad de Mallorca. La vida cotidiana en una ciudad mediterránea medieva (2006) amb Maria Barceló Crespí.

## Referències

* ↑ Torío, Marcos. «Mor l'arqueòleg mallorquí Guillem Rosselló Bordoy a 92 anys», 13-08-2024. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «Prehistoria y arqueologia de las islas Baleares. VI Symposium de Prehistoria Peninsular - PE_24_VI_Symposium-re.pdf» (en castellà). Universitat de Barcelona. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ «Guillem Rosselló i Bordoy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 29 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Bartomeu Bestard. «La "Mallorca musulmana" de Guillem Rosselló Bordoy» (en castellà). Diario de Mallorca, 09-12-2007. Arxivat de l'original el 24 juliol 2012. [Consulta: 29 desembre 2017].
* «Guillermo Roselló-Bordoy a Dialnet» (en castellà). Arxivat de l'original el 30 de desembre 2017. [Consulta: 29 desembre 2017].
* «Homenatge a Guillem Rosselló - Ponències». PDF
# Arte y Cinematografía

Arte y Cinematografia, publicada entre 1910 i 1936, va ser la primera revista cinematogràfica de Catalunya i de l'Estat Espanyol.
Va ser fundada per J. Firmat Noguera, dirigida primer per Josep Solà, el 1912 A. Ginestà va passar a ser director literari, i a partir de 1921 J. Freixes va ser el director artístic. Va ser un referent del comerç i la indústria cinematogràfica de l'època, publicant-se primer quinzenalment i després mensualment. També va editar tres números especials dedicats al 25è aniversari de la invenció del cinema (1920), a la producció nacional i el Madrid cinematogràfic (1926) i al 25è aniversari de la revista (1936).
Van ser col·laboradors de la revista: A. Pérez de la Mota, Manuel Vidal Españó, G. Giménez Botey, A. Tramullas, A. Furnó, Ruiz Margarit, S. de Togores, J. Biosca, C. Martel, J. Ardid, i F. i A.P.Requena.
Alguns dels números es poden consultar en línia a través del repositori de la Filmoteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Repositori digital de la Filmoteca».

## Bibliografia

* "Diccionario del cine español" Madrid: Alianza Editorial, 1998.
* Romaguera i Ramió, J. "Diccionari del cinema a Catalunya" Barcelona: Enciclopèdia catalana, 2005.
# Hostatgeria de Puig-l'agulla

L'Hostatgeria de Puig-l'agulla és una obra del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga hostatgeria, avui convertida en hostal. És un edifici de planta rectangular amb la façana orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos. El portal és de forma rectangular amb la llinda datada, a cada costat hi ha finestres. Al primer pis hi ha tres balcons amb baranes de ferro i al central hi ha un escut de pedra. Al segon pis s'obren tres finestres amb els ampits motllurats i a les golfes també hi ha una petita obertura. És coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. A tramuntana s'obren diverses finestres amb ampits, a llevant s'hi adossa un cos rectangular de menys alçada i amb un teulat que vessa les aigües a aquest sector. La part de migdia es troba adossada a la capella. És construïda amb maçoneria, arrebossada i pintada. També presenta elements de pedra picada.

## Història

A les acaballes del segle xvii es va veure la necessitat de refer la capella de Puig-l'agulla, que havia començat sent un pedronet però que la vocació mariana l'havia anat ampliant i embellint al llarg dels anys. Quan es va refer la capella es pensà també de fer-hi un lloc per a l'ermità a fi que el temple no es quedés tan solitari. Així doncs, l'any 1704 es comencen les obres de l'actual hostatgeria, essent rector Francesc Reig, el qual creà una associació a fi d'ampliar l'obra. La llinda del portal duu la data de l'inici de les obres i damunt, a una llinda del balcó del primer pis hi ha un escut amb lleons que honora la simbologia del lloc.

## Referències

* 1 2 3
# Horta d'en Romau

L'horta d'en Romau és un espai d'horta del terme municipal de Sabadell, al riu Ripoll. Té una extensió aproximada de 35.000 m², dels quals uns 10.000 m² són de propietat municipal. Avui s'hi compten 68 parcel·les.
Els orígens de l'horta d'en Romau es remunten al segle xiv. Aleshores s'anomenava horta del Pedregar i el camí que hi duia des de la vila sabadellenca també tenia aquest nom, el qual ha perdurat en el carrer del Pedregar actual. Més tard, es va anomenar horta d'en Romau, ja que part de les terres eren del mas Romau, situat on segles més tard es va construir el barri de Torre-romeu. També hi tenien horts habitants de la vila de Sabadell i dels masos més propers, que pagaven censos als senyors de Sabadell i Arraona.

## Referències

* 1 2 3 Lluís Fernàndez i Cesc Prat (coord.). Quatre itineraris pel Ripoll a Sabadell. Sabadell: Amics del Ripoll, 2004, p. 57.
# Esquirol de Berdmore

L'esquirol de Berdmore (Menetes berdmorei) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Cambodja, la Xina, Laos, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam. S'alimenta de grans. El seu hàbitat natural són els boscos i les seves zones limítrofes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del capità Thomas Matthew Berdmore.

## Referències

* ↑ Entrada «Menetes» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Walston, J.; Duckworth, J. W. Menetes berdmorei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 agost 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 39. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Alexandre de Cabanyes i Marquès

Alexandre de Cabanyes i Marquès (Barcelona, 1877 - Vilanova i la Geltrú, 1972) va ser un pintor vilanoví important a la primera meitat del segle xx.

## Biografia

Fill de Llorenç de Cabanyes i d'Olzinelles i de Leonor Marquès Riba, va estudiar a l'Escola d'Arts i Oficis i al Cercle Artístic de Sant Lluc. Va freqüentar Els Quatre Gats, lloc de trobada d'artistes i intel·lectuals de la Barcelona modernista a principis del segle xx i es va relacionar amb altres pintors a París i a Múnic. La seva primera exposició va tenir lloc a finals de l'any 1900, a Vilanova i la Geltrú, i el 1904 va exposar a la sala Parés de Barcelona, on hi va realitzar d'altres exposicions. També va exposar a les Galeries Laietanes. L'any 1913 participà en l'Exposición d'Artistas Catalanes a Montevideo. Va morir el 23 de març de 1972 a Vilanova i la Geltrú.

## Obra

Les pintures més conegudes d'Alexandre de Cabanyes són les marines de la platja de Vilanova i la Geltrú, població a la que sempre va estar molt lligat. Actualment es poden trobar pintures seves al Museu Nacional d'Art de Catalunya, al Museu d'Art Modern de Madrid, al Saló de Sant Jordi del Palau de la Generalitat de Catalunya, a la Biblioteca-Museu Víctor Balaguer i a la Masia d'en Cabanyes de Vilanova i la Geltrú.

## Reconeixement

* Fill predilecte de Vilanova i la Geltrú (1957)
* L'Orde d'Alfons X el Savi (1972)
* El seu municipi natal li va dedicar un carrer.

## Referències

* ↑ «Alexandre de Cabanyes i Marquès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mestres, Francesc X. Puig Rovira amb la col·laboració de Judith Barbacil. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú : dones i homes que han fet història. 1a ed.. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003. ISBN 84-85960-83-1 [Consulta: 22 novembre 2013].
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 52. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 13 agost 2013].
* ↑ Trullén, Josep Maria (dir). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les Col·leccions del Museu. Organisme Autònom BMVB, 2001, p.21. ISBN 84-931438-3-9.
* ↑ Carrer Alexandre de Cabanyes 41° 12′ 50.19″ N, 1° 43′ 7.42″ E﻿ / ﻿41.2139417°N,1.7187278°E﻿ / 41.2139417; 1.7187278

## Bibliografia

* Oriol Pi de Cabanyes, «Alexandre de Cabanyes (1877-1972)». Retrat núm. 14, editat per l'ajuntament de Vilanova i la Gelstrú, novembre 2000.
# Óblast de Txeliàbinsk

L'óblast de Txeliàbinsk (en rus Челя́бинская о́бласть, tr. Txeliàbinskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia. La seva capital és la ciutat de Txeliàbinsk, la vuitena ciutat més poblada del país.

## Vegeu també

* Roza
* Mejoziorni
# Arthur Edward Stahlschmidt

Arthur Edward Stahlschmidt (Londres, Anglaterra, 5 de desembre de 1863 - Nova York, Estats Units d'Amèrica, 18 de març de 1942) fou un escriptor i compositor musical anglès. Estudià a Londres en la famosa Escola Guildhall, al Conservatori de Leipzig i després els de cant a Viena i Milà. Després d'haver-se donat a conèixer al seu país, el 1887 s'establí a Nova York com a professor de cant, implantant una ensenyança original a base de psicologia i d'un sistema de fiscalització mental conscient en totes les formes de l'activitat física d'expressió. Va musicar poesies de Rudyard Kipling i altres autors, com Barrack Room Ballads; Recessional; Serenade in Seville; Herod's Lament for Marianne, etc. També va publicar poemes, articles i altres treballs literaris.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 953 ISBN 84 239-4556-1
# Hynerpeton bassetti

Hynerpeton bassetti fou una espècie de tetràpodes carnívors. Com a molts altres tetràpodes primitius, l'hi sol referir com un amfibi, malgrat no ser un membre de la classe Amphibia. En el Devonià tardà les plantes van evolucionar a arbres i es van desenvolupar vastes extensions de boscos, la qual cosa va provocar un increment de l'oxigen atmosfèric. Hynerpeton posseïa pulmons desenvolupats, la qual cosa li permetia aprofitar les condicions regnants. Els seus pulmons possiblement tenien la forma dels sacs d'aire característics dels vertebrats moderns.

## Referències

* ↑ Entrada «Hynerpeton bassetti» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 març 2025].
# Hospital (Tivissa)

L'Hospital de Tivissa és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al carrer de l'Hospital, davant del carrer del Martell. Edifici cantoner de planta irregular que consta de tres façanes vistes, en una de les quals hi ha l'accés a la Casa de la Vila. Consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El frontis s'obre amb dos portals d'arc de mig punt adovellat; el primer té una creu gravada a la clau i la part superior amb l'indicatiu "HOSPITAL MUNICIPAL" pintat amb lletres blaves, mentre que el segon té la data "1724" a la clau. El segon portal dona accés a la Capella de la Mare de Déu dels Desemparats. Aquesta presenta una única volta de canó a la part de l'absis i un senzill cor sostingut amb bigues de fusta. Els pisos superiors del frontis s'obren amb finestres d'arc de mig punt arrebossat, agrupades de dos en dos, excepte la que hi ha sobre el portal de la capella, que té forma d'òcul. En una façana lateral de l'edifici hi ha l'entrada a l'ajuntament, d'arc escarser adovellat. A l'interior d'aquesta part, reformat en època contemporània, s'hi conserven voltes amb arcs apuntats, que podrien correspondre's amb restes del castell de Tivissa. En aquesta mateixa reforma, es va afegir una torre amb rellotge sobre la coberta. El ràfec està acabat amb una imbricació de rajols i teules ceràmiques pintades de blanc. L'acabat exterior de l'edifici és arrebossat i pintat de color blanc, amb els angles cantoners definits amb carreus escairats.

## Història

El castell de Tivissa estava situat en l'actual barri del Castell. Aquest va ser destruït pels volts de 1725. Sobre les seves restes es van construir nous edificis, entre els quals hi ha el de l'Hospital, on al segle xviii s'hi habilità l'ajuntament. Durant la Guerra de la Independència una bona part del poble va ser cremat, junt amb l'ajuntament i els arxius municipals. Va reconstruir-se entre finals del segle xix i principis del XX, i modernitzat durant el darrer terç del segle xx.

## Referències

* 1 2
Viccionari
# Esquirol de Davao

L'esquirol de Davao (Sundasciurus davensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de la regió de Davao (Filipines). Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris i secundaris de plana. Com que no se sap amb certesa si és un animal gaire abundant, es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Chiozza, F. Sundasciurus davensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Arthur Foote

Arthur William Foote (Salem, Massachusetts, 5 de març de 1853 – Boston, Massachusetts, 8 d'abril de 1937) fou un compositor estatunidenc. Fou alumne de John Knowles Payne al seu país. Va compondre una sèrie d'obres orquestrals Simfonia, Serenata per a instruments de corda, ouverture the mountains, interludis de Francesca da Rimini, obres de música de cambra i balades corals per a orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 24, pàg. 367 (ISBN 84-239-4524-3)

## Notes

* ↑ Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1034. SARPE, (ISBN 84-7291-255-8)
# Hotel Concorde Lafayette

L'hotel Concorde La Fayette és un gratacel situat a París, a França, al 17è districte prop de la porte Maillot.
Amb els seus 137m d'alçària, es tracta de l'hotel més alt de França (i del 3r edifici de la ciutat de París després de la torre Eiffel i la torre Montparnasse, però més petit que alguns dels immobles del barri de La Défense situat a la vora); l'antena situada sobre la seva teulada li permet fins i tot arribar als 190m d'alçada. Amb 33 pisos, conté més de 1000 cambres. Amb el Palau de Congressos situat just al costat, constitueix un dels centres de congressos de París.
El terreny sobre el que està l'hotel era abans un erm sobre el que s'hi establien els parcs d'atracció durant l'estiu. Després de la Segona Guerra Mundial, s'hi van crear immobles temporals per tal d'albergar certs ministeris. El 1960, de resultes del creixement ràpid del turisme i dels congressos, la cambra de comerç i de la indústria i el comitè del turisme van decidir implantar-hi un palau de congressos.
Els arquitectes seleccionats van ser Henri Guibout, Serge Maloletenkov i Yves Betin. Durant el seu estudi, va ser decidida la construcció d'un gran hotel de luxe prop del palau de congressos.

## Enllaços externs

* Hôtel Concorde Lafayette Arxivat 2010-08-08 a Wayback Machine. (Web de l'Hotel)
* Concorde Hotels & Resorts Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. (Web de la marca)
* Palais des Congrès de Paris
* Hôtel Concorde Lafayette
# Hospital (districte de València)

L'Hospital fou un antic districte de la ciutat de València existent entre aproximadament la fi del segle XIX i l'any 1939. El districte ocupava els actuals barris d'El Mercat, Sant Francesc i Velluters al districte de Ciutat Vella; La Roqueta i Arrancapins al districte d'Extramurs; La Raïosa i La Creu Coberta al districte de Jesús i el barri de Patraix al districte homònim.
Es pot dir que el traçat del districte anà paral·lel al del camí vell de Picassent. El districte rep el nom d'Hospital per ser on es trobava llavors l'antic Hospital General de València i l'antiga Facultat de Medicina que actualment són la Biblioteca Pública de València.

## Seccions censals

* Secció 56: C/ Quevedo
* Secció 57: C/ Guillem de Castro
* Secció 58: Pl/ Pellicers, 4
* Secció 59: C/ Presseguer, 5
* Secció 60: C/ Maldonado, 35
* Secció 61: C/ del Pilar, 15
* Secció 62: C/ Hospital, 13
* Secció 63: C/ Conca
* Secció 64: C/ Guillem de Castro, 37
* Secció 65: C/ Cervantes, 9
* Secció 66: C/ Convent Jerusalem
* Secció 67: C/ Sant Vicent, 246
* Secció 68: C/ Sant Vicent, 253
* Secció 69: C/ Jesús, 14
* Secció 70: Escola de La Closa
* Secció 71: La Creu Coberta
* Secció 72: C/ Nicolás Factor, 20
* Secció 73: Camí de Picassent

## Demografia

Evolució demogràfica d'Hospital :
| Any | 1887 | 1924 | 1930 | 1939 |
| Població | 18.529 | 28.588 | 33.586 | 40.734 |

## Representació electoral

La següent taula presenta un resum dels regidors elegits al districte durant les eleccions municipals al tems que va existir el districte.
| Candidatura | Candidatura | 1901 | 1903 | 1905 | 1909 I | 1909 II | 1911 | 1913 | 1915 | 1917 | 1920 | 1922 | 1931 |
| | FR/PURA | 1 | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | - | - | - | 2 | 2 |
| | PL | 1 | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | 1 | - |
| | PC | 0 | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | 0 | - |
| | CT | - | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | - | - |
| | PSOE | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 1 |
| | Ind. | 0 | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | - | 2 |
| Regidors | Regidors | 2 | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | n/a | 3 | 5 |
| Fonts: Las Provincias ||||||||||||||

## Referències

* ↑ https://www.valencia.es/estadistica/CatPub/files/Els%20Nous%20Districtes%201981.pdf
* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/ca/catalogo_imagenes/grupo.do?path=2000661238&posicion=1&registrardownload=0
* ↑ Oficina d'estadística de València
* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/ca/catalogo_imagenes/grupo.do?path=2000790509
* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/ca/catalogo_imagenes/grupo.do?path=2000798488&posicion=1&registrardownload=0
# Esquirol de Douglas

L'esquirol de Douglas (Tamiasciurus douglasii) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Cascàdia a la costa occidental de Nord-amèrica. S'alimenta de brots de coníferes, l'escorça d'arbres, vegetació verda, fruita, baies, pinyons, saba, fongs i núcules. Els seus hàbitats naturals són els boscos d'avets, pícees, pins o apiàcies. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del botànic i viatger escocès David Douglas.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Tamiasciurus douglasii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 octubre 2015.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 116. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Öræfajökull

L'Öræfajökull és un volcà cobert de gel del sud-est d'Islàndia. És el volcà en actiu més gran del país i a la seva banda nord-occidental es troba el Hvannadalshnúkur, el cim més alt d'Islàndia. Geogràficament, l'Öræfajökull es considera part de la glacera Vatnajökull i l'àrea coberta per la glacera està dins dels límits del Parc Nacional Skaftafell.

## Activitat

Öræfajökull ha entrat en erupció dues vegades, el 1362 i el 1728.

### Erupció de 1362

El 1362, el volcà feia erupció explosivament amb expulsió de quantitats enormes de tefra. Va ser d'una escala similar a l'erupció de 1991 del mont Pinatubo. El districte de Litla-Hérað es va destruir per les inundacions i la caiguda de lava i cendra. Van passar més de 40 anys perquè la zona tornara a ser poblada i coneguda com a Öræfi. El nom literalment significa 'zona sense port', però va prendre el sentit de 'terra erma' en islandès.

### Erupció de 1728

Una erupció més petita l'agost de 1727 va provocar tres víctimes a causa de les inundacions que s'hi esdevingueren.

### Activitat de 2017

Augment de l'activitat del terratrèmol en forma de petits tremolors que van des d'una profunditat d'1,5 a 10 km sota el cràter del cim, va començar l'agost de 2017 segons l'Oficina Meteorològica d'Islàndia.
El codi de colors de l'aviació dels Estats Units es va elevar a groc el 17 de novembre de 2017, després de l'aparició d'un calder de gel dins del cràter principal i l'augment de l'activitat geotèrmica sota la glacera.

### Activitat de 2018

L'activitat sísmica i geotèrmica que va començar l'agost de 2017 va continuar el 2018, però a nivells reduïts. El 4 de maig de 2018, l'Oficina Meteorològica d'Islàndia va reduir el codi de colors de l'aviació a verd.

## Referències

* 1 2 «About Öræfajökull | Vatnajokull National Park». Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «History of Öræfajökull | VolcanoCafe».
* ↑ Ravilious, Kate. «Terrawatch: the reawakening of Öræfajökull», 03-12-2017.
* ↑ Ravilious, Kate. «Terrawatch: the reawakening of Öræfajökull», 03-12-2017.
* ↑ «A new ice-cauldron in Öræfajökull volcano | News». Icelandic Meteorological office.
* ↑ Smithsonian Institution, Global Volcanism Program, Activity Archives for Öræfajökull, Retrieved Aug. 26, 2021.