OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Île de Saint Paul

L'illa de Sant Pau (Île de Saint Paul) fou un territori francès format per l'illa de Sant Pau (avui dia illa de la Reunió o Réunion). No s'ha de confondre aquesta illa amb l'illa de Sant Pau, una de les illes dels Territoris Australs i Antàrtics Francesos, més a l'est de l'oceà Índic.

## Història

La moderna illa de la Reunió o Réunion és una de les poques illes de la regió de la qual els primers habitants van ser europeus. De fet, l'illa estava completament deshabitada abans de ser descoberta pels vaixells portuguesos en ruta cap a l'Índia. Si bé les dates del seu descobriment són vers 1500, els exploradors àrabs sembla que ja l'havien vist en els cinc segles anteriors.
Un navegant portuguès Diogo Dias, hi hauria anat a parar al juliol de 1500. Un altre navegant portuguès Pedro de Mascarenhas hi va arribar el 9 de febrer de 1512 o 1513, el dia de Santa Apolònia, en el seu camí a Goa; el navegant va donar a aquesta illa i altres de la regió el nom general de illes Mascarenyes (Mascarenhas). L'illa en concret apareix a continuació, en els mapes portuguesos sota el nom de Santa Apolonia i vers el 1520, les modernes Réunion, Maurici i Rodrigues són anomenades en conjunt Arxipèlag Mascarenhas del nom del navegant esmentat. Avui dia encara aquestes tres illes es diuen comunament les Mascarenyes.
A principis del segle xvii, l'illa era una parada en el camí a l'Índia per als vaixells holandesos i anglesos. El 23 de març de 1613, l'almirall holandès Pierre-Guillaume Veruff, al retorn a Java, es va aturar a l'illa. Un altre navegant angles la va batejar per la mateixa època com England's Forest, quan encara estava deshabitada.
El 1638 els francès Salomon Goubert la va reclamar per a França i li va donar el nom d'illa Sant Pau (Île Saint Paul). Els francesos van arribar a l'illa Sant Pau per prendre possessió oficial en nom del rei el setembre l'any 1642. El 1646 dotze amotinats expulsats de Madagascar foren abandonats a l'illa. El 1649 França li va donar oficialment el nom d'Illa Borbó.

## Referències

* Yvan Combeau (dir.) La Réunion et l'Océan indien de la décolonisation au XXIe siècle, 2008, 260 pag.
* Traducció parcial de l'article "La Réunion" a la viquipèdia en francès.
# Ànec de Meller

L'ànec de Meller (Anas melleri) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita llacs, estanys i aiguamolls de Madagascar oriental.
# Conjunt de cases del Passeig, del 40 al 62

El Conjunt de cases del Passeig del 40 al 62, és un conjunt d'edificis històrics de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) de titularitat privada situat entre els números 40 i 62 del carrer el passeig d'aquesta localitat. En l'actualitat l'edifici es troba dins de l'inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Castellar del Vallès i és considerat un Bé amb Protecció Urbanística.

## Arquitectura

Conjunt d'habitatges entre mitgeres de planta i Pis amb coberta de teula de dos vessants perpendiculars al carrer. Les façanes a nivell carrer són línies molt senzilles: planta baixa amb portal en un arc escarser i una primera planta amb balcó. El remat de coberta amb cornisa per a recollida d'aigua té la mateixa pendent del carrer, dissimulant així el petit desnivell que entra cada casa.

## Història

El Passeig es va obrir per iniciativa del Dr. Josep Tolrà i Abella l'any 1870, quan era alcalde de manera que connectava el nucli de la vila amb la carretera que portava a Sabadell. A partir de l'any 1872 es va començar a edificar i a plantar els plataners a banda i banda de manera que es crearia un conjunt de cases amb un estil comú que es podria datar de l'any 1875. L'estructura d'aquestes cases és de caràcter similar a les que trobem a la l'altre costat del Passeig que presenten planta baixa, eixida i dos pisos. El 1932 l'Ajuntament republicà instal·là l'enllumenat i replantà els arbres de les voreres. Durant el franquisme es va rebatejar el passeig com a avinguda General Primo de Rivera que no es va recuperar fins al 1979 amb la reinstauració de la democràcia. L'any 1990 es va inaugurar la reforma del Passeig, la qual va consistir en la substitució de les estretes voreres, el canvi de l'asfalt del carrer, que va ser aprofitat per passar-hi serveis i la substitució de l'arbrat

## Referències

* ↑ Royo, Fina; Joaquim Royo, Eulàlia Costa, Sílvia Sáiz, Raquel Lacuesta, Imma Vilamala, Àlvar Caixal,Albert López. Inventari del Patrimoni Històric, Arquitectònic i Ambiental Castellar del Vallès. Barcelona: Diputació de Barcelona [Consulta: 18 setembre 2014]. Arxivat 23 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Prat Paz, Esteve. Arxiu d'Història de Castellar. L'art castellarenc : arts plàstiques i visuals : del neolític als temps presents. ISBN 9788460412977 [Consulta: 10 setembre 2014].
* 1 2 E. Costa.; R. Lacuesta, F. Royo, J. Royo, S. Sáiz, I.Vilamala «Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Castellar del Vallès 2008-2010». DIBA.cat. Diputació de Barcelona [Barcelona]. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ Navas Ortiz, Manuel «Epigrafia de Castellar i personatges de l'època». Plaça Vella. Arxiu d'Història de Castellar del Vallès [Castellar del Vallès], 52, 9-2008, pàg. 49-94 [Consulta: 16 juliol 2014].
* ↑ Vergés i Mirassó, Mn. Antoni. Història de Castellar del Vallès: segons el seu manuscrit del 1872, guardat a l'arxiu parroquial de Castellar i fins ara inèdit. Barcelona: Editorial Montblanc-Martin, 1974.
# Obaga de la Coma

L'Obaga de la Coma és una extensa obaga del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de la caseria dels Masos de la Coma.
Es troba al sector nord-occidental del terme, prop dels límits amb el Pallars Sobirà i l'Alt Urgell. És entre la Serra del Pi, que queda a ponent, i el Serrat de la Capella, que és a llevant. Queda emmarcada tant al nord com al sud pel paratge de Sant Andreu. Més a llevant, tota la zona obaga del sud de la Coma d'Orient rep també aquest nom.
# Cal Peret de l'Isidret

Cal Peret de l'Isidret és una casa de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa mitgera de planta baixa i dos pisos, amb l'interior completament reformat i de construcció d'aquest segle. Els elements més destacats són la porta d'entrada -ben treballada- i una finestra del darrere que dona al carrer del Vall núm. 18, que reflecteixen l'obra d'un artista local. Ambdós elements formaven part en principi de la casa del costat al Carrer Major núm. 25 també inventariada.

## Referències

* ↑ «Cal Peret de l'Isidret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Île des Cygnes

L'Île des Cygnes o l'Île aux Cygnes (illa dels Cignes, en català) és el nom de diverses illes de França:
* L'Île des Cygnes, situada sobre el riu Sena a París.
* L'antiga Île des Cygnes, que estava en un altre punt del riu Sena a París.
* L'Île des Cygnes, situada al llac d'Annecy, a l'Alta Savoia.
# Ànec de Salvadori

L'ànec de Salvadori (Salvadorina waigiuensis) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita corrents fluvials de muntanya de Nova Guinea. És l'única espècie del gènere Salvadorina.
# Conjunt urbà del carrer Raurich (Sant Boi de Llobregat)

El Conjunt urbà del carrer Raurich és una obra de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt urbà format per cases entre mitgeres de planta baixa i un o dos pisos que conserven certa unitat derivada de la repetició de tipologies constructives d'una mateixa època. Cal remarcar la casa núm. 41 -amb arcs rebaixats, llindes i brancals de pedra característics de tantes masies del segle xix. La casa núm. 43-45, construïda el 1874 i la núm. 52 més tardana. La casa núm. 64 és una torre modernista amb jardí. Destaca, però, especialment la casa Figueres.

## Referències

* ↑ «Conjunt urbà del carrer Raurich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Norah Jones

Geethali Norah Jones Shankar, més coneguda simplement com a Norah Jones (Nova York, 30 de març de 1979) és una cantant, pianista i actriu americana. És la filla de l'americana Sue Jones i el sitarista indi Ravi Shankar i germanastra d'Anoushka Shankar. Al llarg de la seva carrera ha guanyat nou premis Grammy i ha venut més de 50 milions de discos. Ha estat reconeguda com una de les artistes més populars de la dècada dels 2000. La seva música és una fusió de jazz amb country, blues, folk i pop. Els discos de Norah Jones solen gaudir d'una bona acollida per part de la crítica i ha fet gires per Àsia, Amèrica, Europa i Oceania.

## Cinema

Si bé la seva faceta més coneguda és la de músic, Norah Jones també ha treballat en el món del cinema. El seu debut a la gran pantalla fou fent un cameo a Amor amb preavís dirigida per Marc Lawrence el 2003. També feu un altre cameo a Ted (2012). Com a actriu, treballà amb el director hongkongnès Wong Kar-wai a My Blueberry Nights (2007). A més a més, també participà en la banda sonora d'aquesta pel·lícula.

## Discografia

* Come Away with Me (2002)
* Feels Like Home (2004)
* Not Too Late (2007)
* The Fall (2009)
* Little Broken Hearts (2012)
* Day Breaks (2016)
* Begin again (2019)
* Pick Me Up Off the Floor (2020)
* I Dream of Christmas (2021)

## Guardons
### Premis

* 2003: Grammy al millor nou artista

## Referències

* ↑ «Me and Norah Jones» (en anglès). Mail online. [Consulta: 15 novembre 2013].
* ↑ «Grammy Stars Make Beeline for Korea». The Chosun Ilbo, 12-10-2012.
* ↑ «Two Weeks Notice». [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ «Ted». [Consulta: 29 octubre 2019].
# Cal Pifarré

Cal Pifarré és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa unifamiliar que el seu emplaçament ja la fa singular, es troba en una cantonada però l'angle que dibuixa el carrer és molt tancat i l'arquitecte optà per aprofitar tot el solar. Té planta baixa, primer pis i posteriorment s'hi afegiren unes golfes.
La planta baixa és notablement més ampla, és hi havia el magatzem de la casa. El forjat actual no és l'original, que resta sota el nou. Sota hi ha setze cups d'oli i gra. La façana té un ordre compositiu de forats, trencat a la part baixa per la porta d'entrada i la finestra circular. Totes les obertures originals estan remarcades per motllures sobresortints a les que hi predomina la línia corba, a més a més són de color blanc i creen un gran contrast cromàtic amb la façana. El balustres dels balcons és de forja. Cal destacar la línia de forjat que separa les dues plantes, ornamentada amb petites rajoles amb formes vegetals. L'interior de l'habitatge ha estat remodelat i adaptat a les noves necessitats.
Cal fer especial menció també a una columna de ferro colat situada al centre del magatzem. La seva situació no és casual, ni ornamental, ja que sosté l'embigat que formen l'estructura de la casa. No té cap base, tot i que a la zona del peu té una decoració de grans fulles d'acant, després té un tros del fust estriat però també a la zona baixa, la major part d'aquest fust esvelt és llisa. Al centre hi ha una inscripció que posa C. Piqué Borjas Blancas, un dels primers propietaris de l'immoble. Tot seguit, abans d'arribar al capitell hi ha un collaret d'on arrenquen estries, en relleu i diferent mida a la part superior, i enfonsades i iguals a la inferior. Ja per acabar trobem el capitell, força gran, amb volutes i guarnit per àmplies fulles d'acant estilitzades que es perllonguen cap al fust.

## Història

La casa Sumalla no s'anomenava així en un principi. Sembla que el primer propietari fou un empresari de les Borges Blanques, C. Piqué, d'aquí també el nom de cal Piqué. El nom el trobem a la columna de ferro que hi ha al magatzem (vegeu fitxa núm. 13898) i al medalló central de la finestra circular de la planta baixa.
La façana actual és fruit d'una remodelació: a la planta primera s'ha reduït l'alçada de l'obertura dels balcons que coincidia amb la motllura, de manera que el sostre s'ha rebaixat. Damunt s'han afegit les golfes. A la façana nord-oest, al nivell de la planta baixa, s'ha tapat una porta, encara visible des de l'exterior. La gran finestra d'obertura circular, inicialment tenia vitralls de colors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Pifarré». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Distichodus noboli

Distichodus noboli és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel, 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1899. Matériaux pour la faune du Congo. Zoologie.--Série I. Poissons nouveaux du Congo. Quatrième Partie. Polyptères, Clupes, Mormyres, Characins. Ann. Mus. Congo (Ser. Zool.) v. 1 (fasc. 4): 59-96, Pls. 30-39.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Matthes, H., 1964. Les poissons du lac Tumba et de la région d'Ikela. Étude systématique et écologique. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sér. in-8°, Sci. Zool. 126:1-206.
* ↑ Petrovicky, I., 1988. Aquarium fish of the world. Hamlyn Publishing Group Ltd., Londres. 499 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Òliba de Madagascar

L'òliba de Madagascar (Tyto soumagnei) és un ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae). Habita les selves de Madagascar. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Òliba de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 247. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Red Owl. Tyto soumagnei» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Corabia

Corabia (pronunciació en romanès: [koˈrabi.a]) és un petit port del Danubi situat al comtat d'Olt, Oltènia, Romania, que abans formava part del comtat de Romanați ja dissolt abans de la Segona Guerra Mundial. A l'altre costat del Danubi, des de Coràbia, es troba el poble búlgar de Gigen.
La ciutat té 16.441 habitants segons un cens del 2011.

## Història

A sota de Corabia, al voltant de l'antic poble de Celei, hi ha les restes de Sucidava, una antiga ciutat i fortalesa dacies i romanes. Prop de la ciutat, l'emperador Constantí el Gran va construir el pont europeu més llarg sobre el Danubi (2,437 m.). El pont va ser destruït durant les invasioavaresars, probablement al segle VII. Les ruïnes també contenen un antic bany romà i una antiga basílica. El nom Corabia reflecteix el fet que el nou assentament es va construir a partir de les restes d'un cotxe destrossat genovès vaixell (Corabia és la llengua romanesa terme per "vaixell de vela", que s'utilitza específicament per a la "cuina"). Es va convertir en un port pròsper a la dècada de 1880.
Sota el règim comunista, Corabia es va desenvolupar com una ciutat fabril considerable, amb una fàbrica de sucre, fàbrica de mobles, adoberia, una planta de fabricació de fibra i diverses altres instal·lacions. No obstant això, en temps més recents la població de la ciutat ha disminuït. Molts habitants han emigrat a ciutats més grans arran del tancament de moltes fàbriques de Corabia.

## Geografia

Corabia segueix sent un dels punts centrals del comtat d'Olt; la ciutat administra dos pobles, Tudor Vladimirescu i Vârtopu. La ciutat alberga un club de futbol, diverses botigues i bars, les restes del castrum romà Sucidava, que es remunta a l'època romana i que inclou la "Font secreta" (una obra d'enginyeria inusual); la catedral ortodoxa de la Santíssima Trinitat (un dels edificis més grans d'aquest tipus a Romania), així com una estàtua monumental al mig de la plaça de la ciutat que commemora l'ús de les instal·lacions de Corabia durant l'atac inicial durant la Guerra d'Independència de Romania de 1877. Corabia també té un important museu arqueològic amb, entre altres, una notable col·lecció de ceràmica romana. Des del port de la ciutat es poden fer excursions al llarg del Danubi, amb parades a la propera illa Băloi.

## Fills il·lustres

* Pavel Chihaia
* Theodor Danetti
* Nicolae Dobrescu
* Valentin Al. Georgescu
* Pola Illéry
* Șerban Ionescu
* Theodor D. Ionescu
* Virgil Mazilescu
* Ion Oblemenco
* Ion Rîmaru
* Robert Săceanu
* Vladimir Screciu
* Cristina Vărzaru
* Ștefan Voitec

## Galeria

* Casa de Cultura i Museu Arqueològic
* Centre de la ciutat
* Danubi a Corabia
* Monument dels herois de la guerra de la independència de 1877
* Carrer 1 de maig
* La font secreta de Sucidava
* Catedral de la Santíssima Trinitat

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07.
# Obaga de la Font del Comí

L'Obaga de la Font del Comí és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de la caseria de la Coma d'Orient.
Es troba al sector nord-occidental del terme, prop dels límits amb el Pallars Sobirà i l'Alt Urgell. És tot el vessant septentrional de la Serra de Boumort, a migdia dels Escards de la Font del Comí i de la mateixa Font del Comí, que dona el nom als altres topònims circumdants.
# Cal Salvador

Cal Salvador és una casa antiga al Carrer de l'Amargura, nucli primigeni poble de Castellcir al terme municipal del mateix nom, a la comarca del Moianès. La casa antiga és una de les dues que foren aprofitades per a la Casa de la Vila, la paret oriental de les quals encara és perfectament visible. L'altra casa és Cal Carreter.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* Cal Salvador en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bouazzerita

La bouazzerita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de Bou Azer, al Marroc, la seva localitat tipus.

## Característiques

La bouazzerita és un arsenat de fórmula química Bi₆(Mg,Co)$_{11}$Fe$_{14}$$^{3+}$(AsO₄)$_{18}$(OH)₄O₁₂·86H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2005. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Presenta una combinació única d'elements. És el primer mineral amb nanoclusters de Bi-As-Fe.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bouazzerita pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, whiteïta-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(MnFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(CaFeFe), jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita i englishita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al filó núm. 7 de Bou Azer, al districte homònim de Tazenakht, a la província d'Ouarzazate (Regió de Souss-Massa-Draâ, Marroc). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bouazzerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 abril 2019].