OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marie Kondo

Marie Kondo (japonès: 近藤 麻理恵) (Tòquio, 9 d'octubre de 1984) és una autora japonesa i consultora d'organització. Ha escrit quatre llibres sobre l'art d'organitzar coses i porta venuts gairebé quatre milions d'exemplars en 33 estats. Ha estat traduïda a múltiples idiomes, entre ells, el coreà, xinès, francès, alemany, anglès, espanyol i català. El seu llibre La màgia de l'ordre: eines per ordenar casa teva... i la teva vida! li ha obert les portes al mercat en català. Ha estat inclosa en la llista de les 100 persones més influents del món elaborada per la revista Time el 2015, i és l'única japonesa d'aquesta llista, juntament amb l'escriptor Haruki Murakami.
Kondo es va interessar des dels cinc anys per les revistes de decoració que comprava la seva mare i pel katazuke, terme japonès que fa referència a les accions de netejar i ordenar. Sent la mitjana de tres germans passava molt temps tota sola mentre el seu germà gran jugava als videojocs i la seva mare cuidava la seva germana petita, que encara era un bebè. Quan anava a l'institut li agradava ordenar les prestatgeries mentre els seus companys practicaven esport i en els anys d'universitat posar les coses en ordre l'ajudava a superar la pressió dels exàmens. Un dia va experimentar un estat de consciència d'ordre perfecte i va decidir fer de la seva passió la seva professió amb el seu senzill mètode KonMari, que conjumina la filosofia oriental, el fengshui i el coaching inspiracional.
El seu mètode va aparèixer en el context del triomf al Japó del danshari, una pràctica budista d'ordenar coses que estava de moda quan es publicaren els llibres de M. Kondo.

## Llibres
### En japonès

* Jinsei ga Tokimeku Katazuke no Maho (人生がときめく片づけの魔法), Sunmark Shuppan, Tòquio, 2011, ISBN 978-4-7631-3120-1
* Jinsei ga Tokimeku Katazuke no Maho 2 (人生がときめく片づけの魔法2), Sunmark Shuppan, Tòquio, 2012, ISBN 978-4-7631-3241-3
* Mainichi ga Tokimeku Katazuke no Maho (毎日がときめく片付けの魔法), Sunmark Shuppan, Tòquio, 2014, ISBN 978-4-7631-3352-6
* Irasuto de Tokimeku Katazuke no Maho, The Illustrated Guide to the Life-Changing Magic of Tidying Up (イラストでときめく片付けの魔法, Sunmark Shuppan, Tòquio, 2015, ISBN 978-4-7631-3427-1

### En català

* La màgia de l'ordre. Ara Llibres, 2015 ISBN 978-8416154579
* La felicitat després de l'ordre. Ara Llibres, 2016 ISBN 978-8416154845
* La màgia de l'ordre. La novel·la. Ara Llibres, 2018 ISBN 978-8416915590
* Felicitat a la feina. Ara Llibres, 2020 ISBN 978-8417804497

## Referències

* ↑ «Marie Kondo, la japonesa que pone orden en las casas de medio mundo» (en castellà). 20 minutos. [Consulta: 19 juny 2016].
* ↑ «Marie Kondo» (en anglès). Time, 16-04-2015. [Consulta: 19 juny 2016].
* ↑ Alt, Matt «The United States of Japan». The New Yorker, 04-05-2018 [Consulta: 19 maig 2018].

## Enllaços externs

* Marie Kondo - Lloc web oficial (anglès)
# Cases Volart i Estany

Les Cases Volart i Estany són un conjunt arquitectònic situat a l'avinguda Diagonal, 482-488 i la Via Augusta, 1-3 de Barcelona.

## Història i descripció

El 1857, Ramon Campmany i Casimir Volart fundaren una societat a Barcelona per a fabricar mantellines, que es va presentar a l'Exposició Industrial del 1860 i a la Universal del 1888, on guanyaren una medalla de plata per les seves blondes i puntes. Posteriorment, Campmany deixà el negoci, continuant-lo en solitari Casimir Volart, que va morir el 7 de febrer del 1898, essent succeït pels seus fills Ramon, Joan i Dolors Volart i Costa sota la raó social Fills de Casimir Volart. Poc després, Joan morí i l'empresa quedà en mans del seu germà Ramon, associat amb el seu cunyat Isidre Valls. El 1913, Ramon Volart va demanar permís per a construir una fàbrica al carrer del Dos de Maig, 234, prop de la Sagrada Família.
Posteriorment, i coincidint amb el soterrament del Ferrocarril de Sarrià a Barcelona, ell i la seva família van adquirir uns terrenys a l'avinguda d'Alfons XIII (actualment Diagonal) i el carrer del Carril (actualment Via Augusta), on entre 1927 i 1928 l'arquitecte Enric Sagnier projectà dos edificis en un estil monumentalista: un per al mateix Volart (núm. 482), i l'altre per a la seva filla Elvira Volart i Pich i el seu gendre Josep Maria Estany (núms. 484-486), ampliats posteriorment als dos extrems.
Hi destaca el cos del xamfrà, amb tribunes semicirculars (replicades a l'ampliació de la Diagonal), trec de l'àtic, on hi un balcó amb balustrada. Està coronat per una cúpula poligonal, amb coberta de pissarra i relleus ornamentals que remeten al barroc.

## Vegeu també

* Villa Paulita
* Unión Suiza de Relojería
* Casa Lluís Eduard Pellerín

## Referències

* 1 2 3 4 Cabana, 1992.
* ↑ «Ramon Volart. Dos de Maig 234. Sol·licitar permís per a construir quadra». Q127 Eixample 6898/1913. AMCB.
* ↑ «Cessió de terrenys del c. Carril i av. Alfonso XIII, propietat de Ramon Volart i Paula Pich, a canvi de la cessió de part de la riera de Malla». Q101 Urbanització i reforma 237/9. AMCB, 1927.
* ↑ «Jose Maria Estany Jimenena». geneanet. cecil3.
* ↑ «RAMÓN VOLART. ALFONSO XIII (actual Avinguda Diagonal 482 i 484-486, Via Augusta 1-3)». Q127 Eixample 39099/1928. AMCB.
* ↑ «Casa Ramon Volart d'Estany». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Cabana, Francesc «Les mantellines dels Volart». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.

## Enllaços externs

* «Casa Ramon Volart d'Estany». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Budens

Budens és una freguesia portuguesa del municipi de Vila do Bispo, amb 45,69 km² d'àrea i 1.854 habitants (al cens del 2021). La densitat de població n'és de 40,6 hab/km², i és per això que pertany a una Àrea de Baixa Densitat (ordenança 1467-A/2001).
És una de les freguesies incloses al Parc Natural del Sud-oest Alentejà i Costa Vicentina.

## Població

Amb llogarets d'aquesta freguesia es creà per la Llei núm. 1739, de 09/02/1925, la freguesia de Barão de S. Miguel.

## Patrimoni

* Capella de Santo António (Budens).
* Estació arqueològica de Vale Boi.
* Ruïnes lusitanoromanes de Boca do Rio.

## Referències

* ↑ INE. «Censos 2021 - resultados preliminares» (en portugués). Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ Teixeira, Ângelo José Lopes (2006). Tipologia sócio-económica das freguesias da Região do Algarve, 1991 - 2001, Dissertação de mest., Economia Regional e Desenvolvimento Local,Faculdade de Economia, Univ. do Algarve

## Enllaços externs

* Pàgina Vicentina® sobre Budens amb informació turística i econòmica Arxivat 2012-04-04 a Wayback Machine.
* http://travelingluck.com/Europe/Portugal/Faro/-2160355_Budens.html
# Ocell senil

L'ocell senil (Hypergerus atriceps) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae i l'únic membre del gènere Hypergerus. Es distribueix a l'oest d'Àfrica, des del sud del Senegal a Camerun i el nord de Zaire.

## Descripció

Fa uns 20 cm de llarg incloent-hi la cua. Té potes fortes i un llarg bec negre. Els adults són de color oliva clar a la part superior, groc a la part inferior i tenen una caputxa negra. Tots dos sexes són similars en aparença, però els joves són de coloració més apagada.

## Comportament

Habita típicament a matolls densos, generalment a prop de l'aigua. Construeix un gran niu desordenat suspès de fulles de palmera. Com la majoria dels cisticòlids, és insectívor. El cant és un sonor xiulet a duet "toooo-ooo-eee-oooo, oooo-ooo-eee-oooo". El mascle sempre guia el duet i les femelles responen, encara que això es fa d'una manera temporalment més solta.

## Referències

* ↑ «Ocell senil». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 21/01/2023(català)
* ↑ «Results for 'Hypergerus atriceps'» (en anglès). Xeno-canto. [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ Slater, P.J.B.; Gil, Diego; Barlow, Clive R. and Graves, J.A.; ”Male-led duets in the Moho, Hypergerus atriceps, and Yellow-crowned Gonolek, Laniarius barbarus”; in Ostrich: Journal of African Ornithology Volumen 73, edición 1-2, 2002 p. 49-51
* ↑ Brumm, Henrik and Slater, Peter; “Animal Communication: Timing Counts” en Current Biology Volumen 17, edició 13, 3 de juliol de 2007, p. 521–R523

## Bibliografia

* Birds of The Gambia by Barlow, Wacher and Disley, ISBN 1-873403-32-1
* Ryan, Peter (2006). Family Cisticolidae (Cisticolas and allies). pp. 378–492 in del Hoyo J., Elliott A. & Christie D.A. (2006) Handbook of the Birds of the World. Volume 11. Old World Flycatchers to Old World Warblers Lynx Edicions, Barcelona ISBN 978-84-96553-06-4
* Nguembock B.; Fjeldsa J.; Tillier A.; Pasquet E. (2007): A phylogeny for the Cisticolidae (Aves: Passeriformes) based on nuclear and mitochondrial DNA sequence data, and a re-interpretation of a unique nest-building specialization. Molecular Phylogenetics and Evolution 42: p. 272–286.
# Cantherhines rapanui

Cantherhines rapanui és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'illa de Pasqua.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ de Buen, F., 1963. Los peces de la Isla de Pascua. Catálogo descriptivo e ilustrado. Boletín de la Sociedad de Biología de Concepción v. 35/36 (1960-61): 3-80.
* 1 2 3 4 «Cantherhines rapanui» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Hutchins, J.B. i J.E. Randall, 1982. Cantherhines longicaudus, a new filefish from Oceania, with a review of the species of the Cantherhines fronticinctus complex. Pac. Sci. 36(2):175-185.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Monacanthidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 3. FAO, Roma. pag. var.
* Hutchins, J.B., 2001. Monacanthidae. Filefishes (leatherjackets). p. 3929-3947. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Randall, J. E., 1964: A revision of the filefish genera Amanses and Cantherhines. Copeia 1964 (núm. 2): 331-361.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ülkerspor

L'Ülker Gençlik ve Spor Kulübü conegut comunament com a Ülker o Ülkerspor, era un club de bàsquet professional turc amb seu a Istanbul. El club va competir a la Lliga turca de bàsquet i jugava els seus partits a l'Abdi İpekçi Arena.
El 2006, la corporació Ülker, propietària i patrocinadora del club, va decidir abolir l'equip, convertint-lo en l'humil club Alpella i, en canvi, patrocinar el club turc Fenerbahçe que va passar a anomenar-se Fenerbahçe Ülker.

## Palmarès

* Lliga turca
** Campions (4): 1994–95, 1997–98, 2000–01, 2005–06
** Finalistes (5): 1993–94, 1995–96, 2001–02, 2002–03, 2003–04
* Copa turca
** Campions (3): 2002–03, 2003–04, 2004–05
** Finalistes (2): 1999–00, 2005–06
* Copa presidencial turca
** Campions (6): 1995, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005
** Finalistes (2): 1998, 2000

## Referències

* ↑ «Men's Turkish League Champions». Arxivat de l'original el 2017-11-07. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Men's Turkish Cup Champions». Arxivat de l'original el 2009-04-22. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Men's Turkish Presidential Cup Champions». Arxivat de l'original el 2008-05-18. [Consulta: 11 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Eduardo Bottigliero

Eduardo Bottigliero (Portici, (Campània), 7 d'abril de 1864 – id. 16 de març de 1937) fou un organista i compositor italià.
Estudià el contrapunt amb el mestre Gennaro Giordano, Bossi i de Terrabuzio, ensems que emprenia profunds estudis històricsen el Collegio greco de Roma. El 1902 fundà la Schola Gregoriana, amb el fi de propagar la teoria coral dels benedictins de Solesmes.
Va publicar notables treballs sobre música religiosa en diferents revistes italianes, i alguns cants i composicions per a orgue i piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 336. (ISBN 84-239-4509-X)
# Phrygilus

Phrygilus és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Frigil capgrís (Phrygilus gayi Gervais, 1834)
* Frigil de la Patagònia (Phrygilus patagonicus Lowe, 1923)
* Frigil capnegre (Phrygilus atriceps d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Frigil del Perú (Phrygilus punensis Ridgway, 1887)

## Referències

* ↑ «Phrygilus (Phrygilus sp.) - Avibase». [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Phrygilus Cabanis, 1844» (en anglès). [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 19 febrer 2025].
# Cases entremitgeres del XVI-XVII al Pont Major

Les Cases entremitgeres del XVI-XVII al Pont Major és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es poden diferenciar les csaes dels segles xvi i xvii de les del segle xix. Són cases aixecades segons l'evolució del barri, de diferents èpoques. El barri sempre ha estat lligat a l'activitat comercial de la carretera de la que depèn.

## Descripció
### Edificis dels segles xvi i segle XVII]

Són cases entre mitgeres de planta baixa més un o dos pisos de façanes arrebossades i teulats de teula àrab amb careners paral·lels a la façana. Tenen les obertures de pedra picada, balcons de llosana de pedra i baranes de forja. Les façanes són sense composició clara. Destaquen algunes finestres amb motius goticitzants florals: les núm. 62, 70, 74, 109, 123. D'altres presenten inscripcions: núm. 66 i 107, AVE MARIA SIN PECADO CONCEBIDA - 1687; núm. 99, 1564; núm. 61, FRANCESCH ROURA DIA 18 DE MATX / AVE MARIA SIN PECADO CONCEBIDA - 1763. La núm. 90 (actualment enderrocada) tenia una finestra d'arquet conopial de motiu floral i espitllera (c/ del comerç). Totes les finestres solen esser de llinda planera. Les cases amb composicions simètriques i en vertical.

### Edificis del segle xix

Són edificis entre mitgeres de façanes de composicions simètriques i motius, segons estils. De 2-3 crugies, amb obertures, balcons, amb balustres o baranes de forja. Teulat de teula àrab amb careners paral·lels a façana, o terrasses, amb remats de baranes i cornises amb motllures. Les cases del costat de riu solen formar galeries d'arquets (núm. 125-117). Al primer pis solen tenir balcons units continus. Són de planta baixa més un o dos pisos i solen tenir esgrafiats. Destaquen les núm. 125 (1885), 117 (1851), 72 (1887), 45-47, 22 (1890). Solen tenir façanes posteriors interessants amb jardins. Cal incloure els apartats de magatzems de l'època: destil·leries Gerunda i Regàs, magatzems Vich del XX i modernistes.
La casa del núm. 85, restaurada al 1979, té dues finestres del segle XVI: la finestra més propera al carrer del Pont és de llinda planera amb data 1585 amb un motiu floral i una creu. Té un guardapols amb caps de petxines, escantonat. L'altra finestra és més senzilla, de llinda planeta amb motiu floral.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cases entremitgeres del XVI-XVII al Pont Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Cases entremitgeres del XVI-XVII al Pont Major, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Ochsenwerder Schöpfwerksgraben

L'Ochsenwerder Schöpfwerksgraben o canal de l'estació de desguàs d'Ochsenwerder és un wettern al barri d'Ochsenwerder dels Marschlande a l'estat d'Hamburg (Alemanya).
Aquest canal transversal nord-sud connecta l'estació de desguàs al Gose Elbe a ambdós canals col·lectors que desguassen els pòlders del poble d'est a oest: l'Ochsenwerder Südlicher Sammelgraben i l'Ochsenwerder Nördlicher Sammelgraben.

## Referències

* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg mit Ausflugstipps, Hamburg, PAS Verlags GmbH, s.d., pàgines 63 i 74 ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine., Magdeburg, Flussgebietsgemeinschaft Elbe Geschäftsstelle, 2011 (traducció: Llista de les vies aquàtiques de la conca de l'Elba)
# Canthigaster figueiredoi

Canthigaster figueiredoi és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja vegetals, porífers, crustacis i mol·luscs.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-35 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des del sud del Carib fins a Santa Catarina (el Brasil), incloent-hi Fernando de Noronha.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Moura, R. L. de i R. M. C. Castro, 2002: Revision of Atlantic sharpnose pufferfishes (Tetraodontiformes: Tetraodontidae: Canthigaster), with description of three new species. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 115 (núm. 1): 32-50.
* 1 2 3 4 «Canthigaster figueiredoi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Carvalho-Filho, A., 1999. Peixes: costa Brasileira. 3a edició. São Paulo, Melro. 320 p.
* ↑ Carvalho-Filho, A., 1999.
* ↑ Figueiredo, J.L. i N.A. Menezes, 2000. Manual de peixes marinhos do sudeste do Brasil. VI. Teleostei (5). Museu de Zoologia, Universidade de São Paulo. Brasil. 116 p.
* ↑ Mago, F., 1970. Lista de los peces de Venezuela. Ministerio de Agricultura y Cría, Oficina Nacional de Pesca, Caracas, Veneçuela.
* ↑ Szpilman, M., 2000. Peixes marinhos do Brasil: guia prático de identificação. Rio de Janeiro, Instituto Ecológico Aqualung. 288 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Matsuura, K., 2001. Tetraodontidae. Puffers. p. 3954-3957. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Polyerata

Polyerata és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae).

## Taxonomia

Les espècies que formen aquest gènere eren adés incloses a Amazilia, gènere que es va demostrar polifilètic arran un estudi molecular publicat el 2014. Aquesta troballa va propiciar que fora ressuscitat el gènere Polyerata. Avui és separat en tres espècies:
* Polyerata amabilis - colibrí amazília amable.
* Polyerata decora - colibrí amazília encantador.
* Polyerata rosenbergi - colibrí amazília de Rosenberg.

## Referències

* ↑ McGuire, Jimmy A; Witt, Christopher C; Altshuler, , Douglas L; Remsen, J V «Phylogenetic Systematics and Biogeography of Hummingbirds: Bayesian and Maximum Likelihood Analyses of Partitioned Data and Selection of an Appropriate Partitioning Strategy» (en anglès). Systematic Biology, 56, 5, 10 2007, pàg. Pages 837–856. DOI: https://doi.org/10.1080/10635150701656360 [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Hummingbirds» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 2 març 2025].