OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aqueront

L'Aqueront (grec: Αχέροντας, Akherondas; en grec antic: Ἀχέρων) és un riu de Grècia que neix a la regió de l'Epir i desemboca a la mar Jònica, davant l'illa de Gaios. És conegut perquè, a l'antiguitat, era considerat l'entrada a l'Inframon.
Segons la mitologia grega, Aqueront fou un déu fluvial, fill d'Hèlios i de Gea. Tenia una mainadera que es deia Mormo, o Mormòlice. Fou transformat en riu i precipitat al Tàrtar perquè havia donat aigua als titans (o als gegants) que lluitaven contra els olímpics durant la titanomàquia.
A l'Odissea apareix en una descripció del món subterrani dels Infens, juntament amb els rius Flegetont i Cocit. És el riu que han de travessar les ànimes per arribar a l'Hades, després de passar per la llacuna Aquerúsia. Les seues aigües, amargues i tèrboles, gairebé estancades, amb unes ribes fangoses i cobertes de canyissars, eren el camí per on la barca de Caront conduïa els difunts a la seua llar definitiva. És per això que el nom d'Aqueront fou donat més tard, en sentit general, al món inferior.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 41. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, p. 23. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Os de Plata

L'Os de Plata (en alemany: Silberne Bär) és el segon premi de cinema de la Berlinale. L'estatueta, dissenyada per l'artista alemanya Renée Sintenis, s'entrega des del 1956, juntament amb el premi principal del festival, l'Os d'Or. El trofeu representa un petit os erigit i sostenint-se amb les dues potes traseres, a sobre d'una base de marbre.
El jurat de la Berlinale entrega un total de sis Ossos de Plata entre les pel·lícules que formen part de la secció de competició del festival. A més del Gran Premi del Jurat, l'Os de Plata s'entrega a les categories millor direcció, millor interpretació femenina, millor interpretació masculina i, finalment, una recompensa especial que reconeix una contribució artística excepcional.
De manera separada, el jurat internacional dels curtmetratges entrega també un Os de Plata a la segona millor producció en competició.
El 2008, per primer cop el festival va entregar també un premi al millor guió. Per contra, la recompensa a la millor banda sonora, que s'havia entregat entre 2002 i 2007, va ser cancel·lada.

## Categories

| Categoria | Entregat des de |
| Gran Premi del Jurat | 1965 |
| Millor direcció | 1956 |
| Millor interpretació femenina | 1956 |
| Millor interpretació masculina | 1956 |
| Millor curtmetratge | 1956 |
| Contribució artística excepcional | 1978 |
| Millor banda sonora | 2002 |
| Millor guió | 2008 |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Berlinale (alemany)
# Bernard Edouard Millont

Bernard Edouard Millont (Manòsca, Alps de l'Alta Provença, 1820 - [...?]) fou un violinista i compositor francès del Romanticisme.
Després d'haver estudiat sota la direcció de Charles Bouchet a Marsella, ingressà el 1835 en el Conservatori de París, i el 1842 s'establí en aquella ciutat mediterrània, on el 1849 fundà la Société des quatuors, de la que en fou director. Aquesta societat exercí notable influència en el desenvolupament de l'art musical de Marsella, i en aquesta Millont es distingí com un notable violinista per la puresa del seu estil i perfecta execució, sobre tot en la música de cambra.
Va escriure diverses composicions per a violí, entre elles:
* Pensées fugitives,
* Capriccio,
* 1er. Nocturne,
* Fantaisie sur Lucie,
* Souvenirs des Alpes,
* Souvenirs de Mountvert,
* Réveríe,
* Berceuse,
* Echos du soir,
* Fantaisie sur une romance à Aug. Morel; totes aquestes composicions es donaren a imprimir.
A més, va compondre: Six grandes études, 2n. Nocturne, Etudes pour l'archet, Six morceaux característiques, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 325/26. (ISBN 84-239-4535-9)
# Orquestra de Filadèlfia

L'Orquestra de Filadèlfia, en anglès Philadelphia Orchestra, és una prestigiosa orquestra simfònica dels Estats Units. La seva seu està, com indica el seu nom, a la ciutat de Filadèlfia, a Pennsilvània. Des del 2001 ofereix els seus concerts en el Kimmel Center for the Performing Arts del Verizon Hall, al costat de l'Acadèmia de Música de Filadèlfia, antic lloc de residència de l'orquestra.
Fritz Scheel va fundar l'orquestra el 1900, però va ser Leopold Stokowski, el seu director principal des de 1912, qui li donà un prestigi internacional. Va ser Stokowski el responsable de la banda sonora de la pel·lícula de Walt Disney, Fantasia. De 1936 a 1938, Leopold Stokowski i Eugene Ormandy es van repartir la direcció de l'orquestra. Després, Ormandy va quedar com a únic director durant 44 temporades aconseguint una extraordinària qualitat en les interpretacions de l'orquestra que es pot constatar en els nombrosos enregistraments discogràfics realitzats.

## Directors titulars

* Christoph Eschenbach (2003-)
* Wolfgang Sawallisch (1993-2002)
* Riccardo Muti (1980-1992)
* Eugene Ormandy (1936-1980)
* Leopold Stokowski (1912-1938)
* Carl Pohlig (1908-1912)
* Fritz Scheel (1900-1907)

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Philadelphia Orchestra
* La Philadelphia Orchestra a Art of the States Arxivat 2006-02-11 a Wayback Machine.
* La Philadelphia Orchestra interpreta les nou simfonies de Beethoven a la National Public Radio
# Os escatós

L'os escatós és un os del cap dels vertebrats superiors a l'escata del temporal. És el component principal de la zona de la galta al crani. Se situa a sota de la sèrie temporal i l'escotadura òtica, i limita al davant amb el postorbitari. Al darrere, s'articula amb els elements posteriors del complex palatal, és a dir, el quadrat i el pterigoides. L'escatós limita anteroventralment amb el jugal i ventralment amb el quadratojugal.

## Referències

* ↑ «escatós». CiT Terminologia de Ciències i Tecnologia. Institut d'Estudis Catalans.
# Orquestra del Gewandhaus de Leipzig

L'Orquestra del Gewandhaus de Leipzig és una orquestra simfònica amb seu a Leipzig, Alemanya. S'anomena així per la sala de concerts on té la seu, el Gewandhaus ("Sala de Cotes (vestits)").
Els concerts a Leipzig daten d'inicis del segle xviii. Primer s'oferien en cases privades, i després en una fonda, abans que l'orquestra es traslladés a la Gewandhaus el 1781. A principis del segle xix, Felix Mendelssohn va ser el mestre de capella (kapellmeister). El 1885, l'orquestra es va traslladar a una nova sala de concerts, sala que va ser destruïda el 1944.
L'actual Gewandhaus és el tercer edifici amb aquest nom i va ser inaugurada el 1981. Hi ha un gran orgue a la sala, que des de fa molt temps porta el lema de l'orquestra, de 1781: res severa verum gaudium ("el verdader plaer és una seriosa empresa").
Entre els seus principals directors d'orquestra cal destacar: Arthur Nikisch, Wilhelm Furtwängler, Bruno Walter, Vaclav Neumann, i entre 1970 i 1996 Kurt Masur. Des de 1998 el director ha estat Herbert Blomstedt i l'any 2005 el va succeir Riccardo Chailly.

## Directors

* Riccardo Chailly (2005–)
* Herbert Blomstedt (1998-2005)
* Kurt Masur (1970-1996)
* Vaclav Neumann (1964-1968)
* Franz Konwitschny (1949-1962)
* Herbert Albert (1946-1949)
* Hermann Abendroth (1934-1945)
* Bruno Walter (1929-1933)
* Wilhelm Furtwängler (1922-1928)
* Arthur Nikisch (1895-1922)
* Carl Reinecke (1860-1895)
* Julius Rietz (1847-1854)
* Felix Mendelssohn (1835-1847)
* Johann Adam Hiller (1827-1835)
* Johann Gottfried Schicht (1810-1827)
* Johann Philipp Christoph Schulz (1785-1810)
* Christian August Pohlenz (1781-1785)

## Enllaços externs

* Edyth Walker mezzosoprano.
* Pàgina Web
* Una altra pàgina web Arxivat 2003-12-03 a Wayback Machine.
* Article a allmusic.com
* Article Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Atemptat contra Joan Prim i Prats

L'atemptat contra Joan Prim i Prats, conegut com a general Prim, va tenir com a conseqüència la seva mort.

## Descripció dels fets

Quan el cotxe de cavalls en què viatjava el general Prim amb Ángel González Nandín i el general Moya sortia del carrer del Turco (actualment carrer del Marqués de Cubas), a Madrid, tres cotxes bloquejaren al de Prim i uns individus armats amb trabucs varen obrir foc després d'encerclar el vehicle. Els trets varen ser a boca de canó sobre Prim i els dos altres ocupants. El general va rebre ferides a l'espatlla, el braç esquerre i la mà dreta, i la cara li va quedar plena de grans de pólvora, i ferint González Nandín.
Tot i que les ferides de Prim no eren massa greus, el fet que se l'infectessin li va provocar la mort tres dies després.
José Paúl y Angulo va dirigir l'escamot de republicans, instigat per Francisco Serrano y Domínguez, regent d'Espanya, o Antoni d'Orleans, el duc de Montpensier.

## Referències

* ↑ Felis, Clara. «Las dos muertes del general Prim» (en castellà). El Mundo, 31-07-2014. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ Marimon, Sílvia «Les 10 morts més misterioses de la història». Sàpiens [Barcelona], núm. 80, 6-2009, pàg. 40-45. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Esculies, Joan «Qui va matar Joan Prim?». Sàpiens [Barcelona], núm. 103, 5-2011, pàg. 40-47. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Pérez Abellán, Francisco. Matar a Prim : por fin se resuelve el asesinato que cambió la historia de España (en castellà). Editorial Planeta, 2014, p. 30. ISBN 8408124544.
# Casa Llorca

La casa Llorca és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un habitatge situat a la cantonada entre l'avinguda de Catalunya, núm. 1, i el passeig de l'Ebre, núm. 10, al barri de Ferreries. Consta de planta i dos pisos, en els quals s'obren sengles balconades als dos carrers. Es tracta de balconades de pedra amb plafons frontals treballats en calat. Hi ha també quatre balcons ampitadors amb barana treballada amb el mateix motiu. Les portes són allindades i les finestres amb arc escarser o de mig punt. L'angle de les dues façanes fa xamfrà i és on es troba la porta principal d'accés als pisos i una tribuna poligonal a nivell del primer pis, amb finestres emmarcades per columnes clàssiques i ample entaulament a sobre. Al pis superior es transforma en balconada. Com a remat superior de les façanes hi ha una ampla barana en forma de plafó continuat.
L'arrebossat simula carreus en els forjats i presenta decoració senzilla de tipus vegetal als emmarcaments.

## Història

Es tracta de l'antiga clínica de Llorca, metge ja mort. En un dels murs mitgers, més alt que el de la construcció contigua, s'hi podia llegir encara la placa que cita: «Dr. Llorca/ Medicina General/ Rayos X/ Gabinete de Electroterapia/ Corrientes Electricas. Diatecmia/ Rayos ultravioleta».

## Referències

* 1 2 3 «Casa Llorca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Vegeu també

* Casa Camós

## Enllaços externs

* «Casa Llorca». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Congochromis

Congochromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Congochromis dimidiatus (Pellegrin, 1900)
* Congochromis pugnatus (Stiassny & Schliewen, 2007)
* Congochromis sabinae (Lamboj, 2005)
* Congochromis squamiceps (Boulenger, 1902)

## Referències

* ↑ Pellegrin, J. 1900. Poissons nouveaux du Congo francais. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 1) v. 6 (núm. 3): 98-101.
* ↑ Stiassny, M.L.J. & U.K. Schliewen. 2007. Congochromis, a new cichlid genus (Teleostei: Cichlidae) from central Africa, with a description of a new species from the upper Congo River, Democratic Republic of Congo. American Museum Novitates. 3576:1-14.
* ↑ Boulenger, G. A. 1902. Contributions to the ichthyology of the Congo.--II. On a collection of fishes from the Lindi River. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London v. 1 (pt 2): 265-271, Pls. 28-30.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
# Impuls específic

L'impuls específic és una mesura de l'eficiència dels motors de coets i motors de reacció. Per definició és l'impuls per unitat de propel·lent consumit, i equival dimensionalment a l'impuls generat pel cabal unitari de propel·lent.
Equival al nombre de segons que 1 kg de combustible pot desenvolupar una força de g (gairebé 10) newtons. També es pot definir com el nombre de quilograms d'impuls que pot generar la cremada d'un quilogram de combustible per segon. Per tant, la unitat és el segon, però també es pot multiplicar per g, donant com a resultat la velocitat efectiva d'escapament en m/s.
Es fa servir per mesurar l'aptitud d'un combustible com combustible de coets. Aquests en són alguns exemples:
* hidrogen líquid amb oxigen líquid: aprox. 390
* hidrogen-fluor 410
* N₂O₄ - hidrazina 270
* H₂O₂ - peròxid d'hidrogen 140
La xifra exacta depèn segons la font que s'utilitzi. Això és degut al fet que l'impuls específic depèn del disseny utilitzat en el motor.
# Orquestra del Mozarteum de Salzburg

L'Orquestra del Mozarteum de Salzburg (Mozarteum Orchester Salzburg) és l'orquestra principal a Salzburg, Àustria. Va ser fundada el 1841 i el nom actual es va fixar el 1908. Té una activitat molt destacada dins del famós Festival de Salzburg. Entre els directors convidats hi ha hagut de molt renom com per exemple el letó Olgerts Bistevins entre d'altres famosos. Des del 2004 el seu director titular és Ivor Bolton.

## Directors titulars

* Ivor Bolton (2004
* Hubert Soudant (1995-2004)
* Hans Graf (1984-1994)
* Leopold Hager (1969-1981)

## Enllaços externs

* Orquestra del Mozarteum de Salzburg - Lloc web oficial
# Archamia

Archamia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apogònids.

## Taxonomia

* Archamia ataenia (Randall & Satapoomin, 1999)
* Archamia biguttata (Lachner, 1951)
* Archamia bilineata (Gon & Randall, 1995)
* Archamia bleekeri (Günther, 1859)
* Archamia buruensis (Bleeker, 1856)
* Archamia flavofasciata (Gon & Randall, 2003)
* Archamia fucata (Cantor, 1849)
* Archamia leai (Waite, 1916)
* Archamia lineolata (Cuvier, 1828)
* Archamia macroptera (Cuvier, 1828)
* Archamia mozambiquensis (Smith, 1961)
* Archamia pallida (Gon & Randall, 1995)
* Archamia zosterophora (Bleeker, 1856)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Randall, J. E. & U. Satapoomin, 1999. Archamia ataenia, a new species of cardinalfish (Perciformes: Apogonidae) from the Andaman Sea and Mentawai Islands. Phuket Mar. Biol. Center Res. Bull. Núm. 62: 1-8.
* ↑ Lachner, E. A., 1951. Studies of certain apogonid fishes from the Indo-Pacific, with descriptions of three new species. Proceedings of the United States National Museum v. 101 (núm. 3290): 581-610.
* 1 2 Gon, O. & J. E. Randall, 1995. Descriptions of three new species of the cardinalfish genus Archamia (Perciformes; Apogonidae). Israel J. Zool. v. 41: 539-550.
* ↑ Günther, A., 1859. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. Gasterosteidae, Berycidae, Percidae, Aphredoderidae, Pristipomatidae, Mullidae, Sparidae. Cat. Fishes v. 1: i-xxxi + 1-524.
* ↑ Bleeker, P., 1856. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Boeroe. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 11: 383-414.
* ↑ Gon, O. & J. E. Randall, 2003. Revision of the Indo-Pacific cardinalfish genus Archamia (Perciformes: Apogonidae), with description of a new species. Indo-Pac. Fishes Núm. 35: 1-49, Pls. 1-3.
* ↑ Cantor, T. E., 1849. Catalogue of Malayan fishes. J. Asiatic Soc. Bengal v. 18 (pt 2): i-xii + 983-1443, Pls. 1-14.
* ↑ Waite, E. R., 1916. A list of the fishes of Norfolk Island, and indication of their range to Lord Howe Island, Kermadec Island, Australia, and New Zealand. Trans. R. Soc. S. Aust. v. 40: 452-458, Pls. 44-46.
* 1 2 Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 2: i-xxi + 2 pp. + 1-490, Pls. 9-40.
* ↑ Smith, J. L. B., 1961. Fishes of the family Apogonidae of the western Indian Ocean and the Red Sea. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 22: 373-418, Pls. 46-52.
* ↑ Bleeker, P., 1856. Beschrijvingen van nieuwe of weinig bekende vischsoorten van Manado en Makassar, grootendeels verzameld op eene reis naar den Molukschen Archipel in het gevolg van den Gouverneur Generaal Duymaer van Twist. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 1: 1-80.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Os marí de Juan Fernández

L'os marí de Juan Fernández (Arctocephalus philippii) és un os marí que es reprodueix a les illes Juan Fernández, davant de les costes de Xile. És la segona espècie de pinnípede més petita (després del seu parent proper, l'os marí de les Galápagos). Descoberta pel navegant Juan Fernández al segle xvi, aquest otàrid esdevingué l'objectiu de caçadors de foques al segle següent. A principis del segle xx ja gairebé s'havia extingit (només en quedaven 200 exemplars), però des que està protegida les poblacions han crescut molt. Es creu que avui en dia n'hi ha uns 10.000.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Incendi de Table Mountain del 2021

L'incendi de Table Mountain del 2021 (també conegut com el foc de Rhodes Memorial o el foc de Newlands) va ser un incendi important que va començar el 18 d'abril de 2021 a la zona del Parc Nacional de Table Mountain i als barris de Newlands, Rosebank, Mowbray i Rondebosch a Ciutat del Cap, Sud-àfrica. Els danys causats a la muntanya inclouen el Memorial de Rhodes, on es va cremar una cafeteria; el campus superior de la Universitat de Ciutat del Cap, on es va destruir una part de la Biblioteca Jagger de la Universitat de Ciutat del Cap, i el Molí de Mostert, un molí de vent històric que també es va cremar.

## Cronologia

El foc es va iniciar el matí del 18 d’abril a prop del Memorial de Rodes, al parc nacional de Table Mountain. Els bombers van rebre l'avís a les 08:45 SAST (06:45 UTC). S'especula que es va tractar d'un foc de pólvora, possiblement provocat per un foc solitari encès per un vagabund que viu a la muntanya. El foc es va propagar ràpidament a través de pins vells i runa, i va generar el seu propi vent, estenent-se pel parc nacional, el campus universitari i la ciutat. Hi havia una alerta de perill d'incendi extrem, amb temperatures elevades i humitat baixa.
Inicialment, els corrents ascendents de fum i de vent causats pel foc van evitar que es pogués desplegar suport aeri contra incendis. Més tard, més de 100 bombers van participar en la lluita contra el foc i es van utilitzar quatre helicòpters per llançar aigua al foc.
A les 14:10 SAST estudiants de la Universitat de Ciutat del Cap van ser evacuats i es van emetre avisos oficials perquè les persones de Rondebosch i la zona del bosc de Newlands del Parc Nacional de la Muntanya de la Taula també poguessin evacuar. A les 16:05 SAST SANParks va anunciar que el restaurant del Rhodes Memorial havia estat destruït per l'incendi. També es va tancar la carretera M3, amb el foc que es va estendre a l’altra banda.

## Impacte

El foc va cremar un restaurant al Rhodes Memorial, i va afectar el campus superior de la Universitat de Ciutat del Cap. Això incloïa la Biblioteca Jagger, el que va provocar la pèrdua de part de les 1.300 col·leccions i més de 85.000 llibres i altres articles de la biblioteca.
També es va destruir el molí de Mostert, el molí de vent en funcionament més antic de Sud-àfrica, construït el 1796 i quatre cases rurals de palla al darrere.
Dos bombers van ser hospitalitzats per cremades. Centenars d'estudiants van ser evacuats del campus universitari. A les 18:00 UTC no es va informar de cap pèrdua de vides.
El portaveu del centre de gestió de riscos de desastres de Ciutat del Cap va dir que no hi havia motiu de preocupació per als residents en l'etapa actual i va demanar mesures preventives com tancar totes les finestres i esmorteir els jardins posteriors amb aigua.

## Referències

* 1 2
* 1 2 3
* 1 2 3
* ↑ «Table Mountain Wildfire Threatens University of Cape Town». Reuters, 18-04-2021. Arxivat de l'original el 23 d’abril 2021.
* 1 2 3 4 5
* 1 2 3
* 1 2 3
* 1 2
* 1 2
# Bernat Estrús

Bernat Estrús o Estruç (Girona?, segle xv) va ser un poeta català.
Identificat amb un donzell que va lluitar a l'armada del rei Alfons el Magnànim i que el 1457 va ser procurador fiscal de Girona. D'acord amb aquesta afirmació, era fill de Bernat Estrús, membre del braç militar, i de Margarida, i es casà amb Elionor Miquel, dona procedent d'una família burgesa gironina. Va morir el 7 de setembre de 1501, a Lleida.
Va ser autor d'unes Cobles de gran devoció e contemplació a glòria e labor de Nostre Senyor Déu Jesuchrist e de la Sacratíssima Verge Maria mare sua (Girona, 1501), una composició d'un total de setanta cobles de nou versos de síl·labes i una tornada de cinc, de to ascètic i amb confessions personals, que retraten el testimoni d'un home desenganyat del món.

## Referències

* 1 2 «Bernat Estrús». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 23 abril 2020].
* 1 2 Clara i Resplandis, Josep «Aproximació a Bernat Estruç, poeta català del segle XV». Arxiu de Textos Catalans Antics, núm. 22, 2003, pàg. 621-631.