OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atròfia muscular espinal

L'atròfia muscular espinal (sigles en anglès SMA, spinal muscular atrophy) és una malaltia degenerativa que afecta la medul·la espinal i els nervis i que té com a resultat atròfia i debilitat muscular.

## Causes

En ser un trastorn autosòmic recessiu pot afectar homes i dones i es necessiten dues còpies del gen, una heretada de cadascun dels progenitors, per a desenvolupar el trastorn.
Es va descobrir un gen anomenat neurona motriu de la supervivència (sigles en anglès SMN), amb una zona anormal en més del 95% dels casos d'aquesta malaltia.
Quan tots dos pares són portadors, hi ha un 25% de probabilitats de tenir un fill amb SMA.

## Símptomes

L'atròfia muscular espinal acostuma a ser difícil de diagnosticar, ja que els símptomes poden ser semblants als d'altres quadres clínics o problemes mèdics. Cada infant pot experimentar els símptomes de manera diferent. Hi ha 4 tipus d'atròfia muscular:
* Tipus I, el més greu els nadons poden tenir problemes per aguantar el cap i de mobilitat i generalment moren entre els 2 i els 6 anys per problemes respiratoris.
* Tipus II s'observa en infants de 7 a 18 mesos, tenen debilitat muscular generalitzada i els cal aparells ortopèdics. L'expectativa de vida és de 20 a 30 anys. (
* Tipus III afecta a infants més grans de 18 mesos amb debilitament muscular lleu, viuen fins avançada l'edat adulta.
* Tipus IV Aquesta forma afecta els adults d'entre 30 i 40 anys i porta a una discapacitat per a caminar.

## Tractament

Els individus afectats poden viure més temps i en millors condicions de vida amb tecnologia d'assistència medica com ventiladors, cadires de rodes autònomes i accessos modificats per ordinadors.
Els tractaments experimentals inclouen la manipulació genètica i nous medicaments.

## Referències

* ↑ Kostova FV, Williams VC, Heemskerk J, et al. «Spinal muscular atrophy: classification, diagnosis, management, pathogenesis, and future research directions». J. Child Neurol., 22, 8, agost 2007, pàg. 926–45. DOI: 10.1177/0883073807305662. PMID: 17761647.

## Enllaços externs

* The Ally Cadence Trust for Spinal Muscular Atrophy - http://www.actsma.co.uk - Web britànica d'ajuda als afectats
* GeneReview/NCBI/NIH/UW Entrada a Spinal Muscular Atrophy, X-Linked Infantile
* TV3 (2019-12-15). La Marató: Alba Buendía té atròfia muscular espinal. Consulta: 2019-12-17.
# Atsawaka

L'atsawaka, també anomenada atsahuaca, o atsawaka-yamiaka, és una llengua pano extingida del Perú. Atsahuaca és el nom que la tribu s'anomena a si mateixa, que significa "fills de la mandioca" en el seu propi idioma. Les grafies alternatives del nom de la llengua són atswakak, Atsawaca, Astahuaca, Yamiaca, Yamiaka, Atsawaka-Yamiaka, i Atsahuaca-Yamiaca. Tenia 20 parlants el 1904.

## Alfabet

L'alfabet atsawaka empre habitualment 24 lletres, i té 8 caràcters usats com a vocals.
| Caràcter comí | Versió alternativa | Símbol IPA |
| a | | a |
| e | i, ï, y | i |
| i | | i |
| u | o | ʊ ~ o |
| an | ã | ã |
| en | ẽ | ẽ |
| in | ĩ | ĩ |
| un | õ | õ |
| c | k, qu | k |
| d | r | d |
| ch | č | tʃ |
| f | | ɸ ~ β |
| h | j | h |
| m | | m |
| n | | n |
| p | | p |
| qu | | k |
| r | | ɾ |
| s | | s |
| x | sh, š | ʃ ~ ʂ |
| t | | t |
| ts | | ts |
| w | hu | w |
| y | | j |

## Vocabulari

    Home - t'harki
    Dona - tcinani
    Si - ei
    No - tcama
    Te - ita
    Arbre - isthehowa

## Referències

* ↑ Farabee, William Curtis. Indian Tribes of Eastern Peru. Cambridge, Massachusetts: The Museum, 1922, p. 162.
* ↑ «Atsahuaca Pronunciation and Spelling Guide». www.native-languages.org/. Native Languages of the Americas website, 2015. [Consulta: 2 desembre 2016].
# Aubertita

L'aubertita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany i dona nom al grup de l'aubertita. Va ser descoberta l'any 1978, i rep el seu nom del geofísic francès J. Aubert (1929-).

## Característiques

L'aubertita és un sulfat hidratat de coure i alumini, de fórmula química CuAl(SO₄)₂Cl·14H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic i la seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la l'aubertita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: magnesioaubertita, svyazhinita, khademita, rostita, jurbanita, minasragrita, ortominasragrita, anortominasragrita, bobjonesita, amarantita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Formació i jaciments

Es troba a les zones oxidades dels dipòsits de coure. Sol trobar-se associada a altres minerals com: copiapita, botriògen, amarantita, parabutlerita i metahohmannita. La seva localitat tipus és la mina Queténa, a Chuquicamata (Antofagasta, Xile). També se n'ha trobat a l'Argentina, Grècia, Itàlia i el Perú.

## Grup de l'aubertita

El grup de l'aubertita està integrat per tres espècies minerals:
| Espècie | Fórmula |
| Aubertita | CuAl(SO₄)₂Cl·14H₂O |
| Magnesioaubertita | (Mg,Cu)Al(SO₄)₂Cl·14H₂O |
| Svyazhinita | (Mg,Mn$^{2+}$,Ca)(Al,Fe$^{3+}$)(SO₄)₂F·14H₂O |

## Referències

* ↑ «Aubertite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ «Aubertite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 setembre 2015].
* 1 2 «Aubertite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges (anglès)
# Aucuba japonica

L'aucuba o llorer tacat (Aucuba japonica), és una espècie de planta fanerògama pertanyent a la família Garryaceae. De fet el nom de llorer tacat o aucuba tacada correspon a la cultivar més conreada, Aucuba japonica 'Crotonifolia'.
Distribuït al Japó (sud), Corea i la Xina; a la Xina al sud de Zhejiang i Taiwan. Conreat habitualment als jardins de tota la Xina, és un preciós arbust tolerant a l'ombra. És extremadament tolerant a l'ombra, no li agrada la llum solar directa i creix lentament si no té prou ombra amb un potencial de creixement feble.
Les fulles de l'aucuba són verdes i brillants, amb taques generalment rodones i grosses. És molt adequat per a plantar en llocs ombrejats en jardins, sota els arbres, o com a bardisses al costat nord dels edificis.

## Descripció

És un arbust que pot fer de 1 a 5 m d'alçada i és originari dels boscos humits de valls i muntanyes del Japó, d'on neix el seu nom, així com de la Xina. Aucuba japonica és dioic, és a dir, presenta diferents plantes per al sexe masculí i femení. La principal diferenciació, és pels vistosos fruits vermells que donen les aucubes femenines durant la tardor i l'hivern.
Són plantes de jardí molt populars tant als Països Catalans com al Regne Unit, on és considerada com una de les millors plantes per al jardí en tenir la distinció Award of Garden Merit, atorgada per la Reial Societat d'Horticultura. Aquest arbust és també molt popular als Estats Units, on és comunament conegut com a Gold Dust Plant (planta de pols daurada).

## Taxonomia

Aucuba japonica va ser descrita per Carl Peter Thunberg i publicat en Nova Genera Plantarum 3: 62. 1783.

### Sinonímia

* Aucuba japonica var. japonica
* Aucuba luteocarpa Dombrain
* Eubasis dichotoma Salisb.

## Galeria

* Detall de les fulles.
* Detall dels fruits, en procés de maduració.
* Detall dels fruits, un cop madurs.

## Referències

* ↑ «Com mana la tradició». La Vanguardia, 06-12-2001.
* ↑ «Aucuba tacada | Verd urbà». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Aucuba japonica 'Crotonifolia' (f/v) | Japanese laurel 'Crotonifolia' Shrubs/RHS» (en anglès britànic). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «BBC - Gardening: Plant Finder - Spotted laurel». [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ «See RHS Award of Garden Merit (AGM) plant, fruit & veg award winners / RHS Gardening» (en anglès britànic). [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ «Aucuba japonica “Variegata,” Aucuba, Gold Dust Plant» (en anglès). Universitat d'Arkanses. Arxivat de l'original el 2020-09-24. [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ «Aucuba japonica». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 27 març 2014].

## Bibliografia

* Fell, Derek (1990), The Essential Gardener, Michael Freedman Publishing Group.
# Aurelia aurita

L'aurèlia (Aurelia aurita) és una espècie de medusa de la classe dels Escifozous, una de les més abundants. La seva distribució és cosmopolita i es troba en aigües de tot el món menys en les frígides dels pols. A l'Àsia, particularment a la Xina i Indonèsia, s'utilitza per a consum humà. La forma més habitual de menjar-la és després d'haver-la bullit i macerat amb oli de sèsam.
És una de les meduses freqüents al litoral català.

## Descripció

Té un cos circular, en forma de copa. El diàmetre de l'ombrel·la varia entre 250 i 400mm. La seva endoderma és de color blanc i transparent, i el seu ectoderma és transparent i sovint lleugerament blavós o rosat. La seva ombrel·la està envoltada per centenars de llargs i prims tentacles filamentosos i urticants, que capturen i paralitzen el zooplàncton del qual s'alimenta. També el pot atrapar sobre l'ombrel·la gràcies a un mucus enganxós pel qual llisca fins a la seva boca. Les seves nombroses terminacions nervioses blanques són visibles en el seu endoderma, des del centre fins a la vora de l'ombrel·la. Posseeix quatre gònades de ferradura disposades simètricament al voltant del centre de l'endoderma. En els mascles, les gònades són blanques o grogues i en les femelles roses o morades. Posseeix també quatre tentacles bucals translúcids que envolten el seu manubri (apèndix bucal). Neda contraient el seu cos en ondulacions regulars. Se la troba tant en alta mar com a prop de la costa, solitària o en grups. Freqüentment viatja a la deriva amb el plàncton, deixant-se arrossegar pel corrent. A vegades és llançada a terra en gran nombre, ja que no és una nedadora especialment poderosa i viu en aigües superficials de tots els mars del món.

## Reproducció

Es reprodueixen tant sexual com asexualment i per fecundació interna. Aconsegueixen la seva maduresa sexual a la primavera i estiu. La reproducció sexual té lloc mitjançant la unió de gàmetes i posteriorment els ous es desenvolupen en les gònades ubicades a les borses formades pels braços orals, a la part inferior de l'estómac. Després que els ous s'han convertit en larves, aquestes neden lliurement adherint-se a substrats durs i desenvolupant-se en petits animals sèssils (Scyphistomae). Aquests es reprodueixen asexualment i s'alimenten de plàncton fins a aconseguir arribar a la seva maduresa sexual després de tres mesos. Hi ha dimorfisme sexual entre mascles i femelles i no hi ha cura parental.

## Alimentació

S'alimenten principalment de plàncton i altres petits invertebrats com crustacis, poliquets, protozous, diatomees i ctenòfors.

## Distribució i hàbitat

Es troben generalment en aigües, llacs i llacunes costaneres d'esculls, principalment en aigües amb baixes concentracions de sal. La temperatura òptima per a aquests animals oscil·la entre els 9 i 19 graus Celsius, encara que es poden trobar també en aigües càlides.

## Observacions

És inofensiva per a l'home, malgrat la seva picada dolorosa.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 25 febrer 2020].
* 1 2 3 Rodriguez, R. Aurelia aurita. University of Michigan, 1999.
* 1 2 Heard, R. Aurelia aurita. The marine life information Network, 2004.
# Aureïna

L'aureïna és una família de pèptids antibacterians que són secretats per unes glàndules dorsals de les granotes Litoria aurea, Litoria raniformis, Litoria citropa i per granotes del gènere Uperoleia.

## Referències

* ↑ Rozek T, Wegener KL, Bowie JH, Olver IN, Carver JA, Wallace JC, Tyler MJ «The antibiotic and anticancer active aurein peptides from the Australian Bell Frogs Litoria aurea and Litoria raniformis the solution structure of aurein 1.2». Eur. J. Biochem., 267, 17, 9-2000, pàg. 5330–41. DOI: 10.1046/j.1432-1327.2000.01536.x. PMID: 10951191.
* ↑ Wegener KL, Wabnitz PA, Carver JA, Bowie JH, Chia BC, Wallace JC, Tyler MJ «Host defence peptides from the skin glands of the Australian blue mountains tree-frog Litoria citropa. Solution structure of the antibacterial peptide citropin 1.1». Eur. J. Biochem., 265, 2, 10-1999, pàg. 627–37. DOI: 10.1046/j.1432-1327.1999.00750.x. PMID: 10504394.
# Auriacusita

L'auriacusita és un mineral de la classe dels arsenats que forma part del grup de l'olivenita. Rep el seu nom del llatí auri (groc daurat) i acus (agulla), en referència al seu color i a la morfologia dels seus cristalls. Va ser descoberta l'any 1993 a Montana, Estats Units.

## Característiques

L'auriacusita és un arsenat amb fórmula química Fe³⁺Cu²⁺(AsO₄)O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic formant agulles aciculars, allargades al llarg de [001], de fins a 0,1 mm. És isostructural amb l'olivenita, pertanyent també al grup amb el mateix nom, i l'anàleg amb Fe$^{3+}$ de la zincolivenita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'auriacusita pertany a «08.BA: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: ambligonita, montebrasita, tavorita, triplita, zwieselita, sarkinita, triploidita, wagnerita, wolfeïta, stanĕkita, joosteïta, hidroxilwagnerita, arsenowagnerita, holtedahlita, satterlyita, althausita, adamita, eveïta, libethenita, olivenita, zincolibethenita, zincolivenita, paradamita, tarbuttita, barbosalita, hentschelita, latzulita, scorzalita, wilhelmkleinita, trol·leïta, namibita, fosfoel·lenbergerita, urusovita, theoparacelsita, turanita, stoiberita, fingerita, averievita, lipscombita, richel·lita i zinclipscombita.

## Formació i jaciments

Es troba com a mineral secundari a la zona d'erosió de dipòsits sulfarsenurs polimetàl·lics. Sol trobar-se associada a altres minerals com: tetraedrita, segnitita, quars, pirita, malaquita i brochantita. La seva localitat tipus és la mina Black Pine (John Long Mts, Philipsburg, Granite Co., Montana, Estats Units). També se n'ha trobat auriacusita a Huércal-Overa (Almería) i a Perranzabuloe (Cornualla, Anglaterra).

## Referències

* ↑ «Auriacusite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ «Auriacusite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 6 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges (anglès)
# Auroraceratop

L'auroraceratop (Auroraceratops, "cara banyuda de l'alba") és un gènere de dinosaure ceratop basal que va viure al Cretaci inferior (Aptià). Les seves restes fòssils s'han trobat al nord de la Xina central. L'etimologia del nom genèric fa referència al seu estatus de ceratopsià primerenc i també a Dawn Dodson, la dona de Peter Dodson, un dels paleontòlegs que el van descriure.
# Austempering

L' austempering és un tractament tèrmic que s'aplica a l'acer. Amb aquest tractament isotèrmic es pretén obtenir peces amb una estructura bainita, que siguin dures però no extremadament fràgils. Sol aplicar-se a acers amb un contingut en carboni alt.
S'utilitza per a peces com engranatges, eixos, i, en general, parts sotmeses a fort desgast que també han de suportar càrregues. Pot substituir el processos com el tremp per inducció i el tremp convencional.

## Propietats

* Amb aquest mètode es poden obtenir peces amb duresa fins a 55 HRC.
* Comparant amb altres tractaments, el Austempering redueix les tensions internes i la probabilitat de xoc tèrmic.
* Bona ductilitat, considerant la duresa.

## Procés

* Escalfament per sobre de la temperatura crítica.
* Refredament brusc en un bany de sals o plom fos fins a una temperatura compresa entre la temperatura martensítica i 450 º. Ha de ser prou ràpid per evitar la formació de perlita
* Manteniment d'aquesta temperatura fins que tota l'austenita s'ha transformat en bainita.
* Refredament a l'aire.
# Austenita

L'austenita és una forma d'ordenament diferent dels àtoms de ferro i carboni. Aquesta és la forma estable del ferro pur a temperatures que oscil·len entre els 900 a 1400 °C. Està format per una dissolució sòlida del carboni de ferro, fet que suposa un percentatge màxim de C del 2%. És dúctil, tova i tenaç. És la forma cúbica centrada en les cares (FCC) del ferro. També se'l coneix com a austerita. Admet el tremp, però no és ferromagnètica, a diferència de la ferrita. L'estructura cristal·lina de l'austenita és del tipus cúbica, de cares centrades, on es dilueixen en solució sòlida els àtoms de carboni en els intersticis, fins a un màxim tal com ho mostra el diagrama de fase Fe-C. Aquesta estructura permet una millor difusió amb el carboni, accelerant així el procés de carburació de l'acer. La solubilitat màxima és només de l'1,67%. Cal recordar que, per definició, els acers contenen menys d'1,67% de carboni i poden tenir dissolt el carboni completament a altes temperatures. L'austenita no és estable a temperatura ambient excepte en acers fortament aliats com alguns inoxidables. L'austenita és tova i dúctil i, en general, la majoria de les operacions de forja i laminat d'acers s'efectua a aproximadament els 1.100 °C, quan la fase austenítica és estable.

## Vegeu també

* Martensita
* Acer inoxidable

## Bibliografia

* Pere Molera i Solà; Marc J. Anglada i Gomila (versió anglesa original: W.D. Callister); Introducción a la ciencia e ingeniería de los materiales, Llibre I, Edicions Reverté, 1995, ISBN 84-291-7253-X
* Pere Molera i Solà; Marc J. Anglada i Gomila (versió anglesa original: W.D. Callister); Introducción a la ciencia e ingeniería de los materiales, Llibre II, Edicions Reverté, 1996, ISBN 84-291-7254-8
# Austral (moneda)

L'austral fou la unitat monetària argentina entre el 15 de juny de 1985 i el 31 de desembre de 1991. Se subdividia en 100 centaus (en espanyol centavos). El símbol era una A majúscula barrada amb una línia horitzontal (vegeu la imatge); aquest símbol apareixia a totes les monedes d'austral, fins i tot als centaus, per distingir-les de les de les unitats monetàries anteriors. El codi ISO 4217 era ARA.
Va substituir el peso a raó de 1.000 pesos per austral i va ser substituït altre cop per una nova modalitat de peso el 1992 a raó de 10.000 australs per peso.
Emès pel Banc Central de la República Argentina (Banco Central de la República Argentina), se'n van emetre monedes de ½, 1, 5, 10 i 50 centaus i d'1, 5, 10, 100, 500 i 1.000 australs, i bitllets d'1, 5, 10, 50, 100, 500, 1.000, 5000, 10.000, 50.000, 100.000 i 500.000 australs, valors que anaven en augment a mesura que s'incrementava la inflació i que finalment van requerir el canvi de l'austral per un nou peso.

## Referències

* ↑ Oddone, Nahuel. Mercados Emergentes y Crisis Financiera Internacional (en castellà). Juan Carlos Martínez Coll, 2004, p.101. ISBN 84-688-8059-0 [Consulta: 26 agost 2012]. Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Monedes de l'Argentina (anglès)
* Bitllets de l'Argentina Arxivat 2008-03-10 a Wayback Machine. (anglès)
* Banc Central de la República Argentina (castellà) (anglès)
* Bitllets argentins (castellà) (anglès)
# Auto Esporte Clube (PI)

L'Auto Esporte Clube, o simplement Auto Esporte, és un club de futbol brasiler de la ciutat de Teresina a l'estat de Piauí.

## Història

El club va ser fundat l'1 de maig de 1951. El club guanyà el campionat piauiense el 1983. Participà en el Campeonato Brasileiro Série A l'any 1984, on fou eliminat pel Joinville.

## Estadi

El club disputa els seus partits com a local a l'Estadi Lindolfinho. Té una capacitat per a 8.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat piauiense:
** 1983

## Referències

* 1 2 3 4 5 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 139. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «Piauí State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ Ricardo Pontes; Julio Bovi Diogo; Marcelo Leme de Arruda. «Brazil 1984». RSSSF Brasil, 12-08-2008. [Consulta: 7 juliol 2009].
# Autogovern

L'autogovern és l'autonomia d'una jurisdicció que es regeix a si mateixa, en què cap poder extern té autoritat sobre aquesta. L'autogovern constitueix una forma de sobirania. En el dret, l'autogovern pot referir-se a nacions, ciutats i altres entitats en el dret públic i a associacions en el dret privat.
En la filosofia política, quan el terme autogovern és emprat per a referir-se a una nació o democràcia acostuma a intercanviar-se amb el d'autodeterminació o sobirania nacional. En canvi, quan el terme es refereix al projecte polític de l'anarquisme es refereix a l'ordre legal voluntari, d'una societat sense Estat, basat en la sobirania individual.

## Vegeu també

* Autogestió
* Associació voluntària
* Sobirania popular

## Enllaços externs

* Cap a l'autogovern, una crítica al poder polític Arxivat 2007-10-24 a Wayback Machine., per Alberto Benegas Lynch (castellà)
* Autogovern policial, per Raúl Marcelo Cheves (castellà)
# Autogàmia

L'autogàmia és un tipus de fecundació (autofertilització) que ocorre en organismes hermafrodites on els gàmetes femenins són fecundats per gàmetes masculins provinents del mateix individu.
També s'anomena autogàmia la unió de dos nuclis pròxims, procedents de la divisió d'un de primitiu, a l'interior de la cèl·lula. Aquest tipus d'autogàmia es dona en algunes algues i fongs, encara que també alguns protozous presenten aquest fenomen, com per exemple els membres del fílum dels ciliats.
La repetició de l'autogàmia porta cap a l'homozigosi.
L'autogamia del primer tipus és freqüent en les plantes però és rara en els animals, per exemple passa en alguns gastròpodes i nematodes.
En les plantes amb flors els gàmetes masculins (del pol·len) que fecunden els gàmetes femenins (pistil) poden tenir el seu origen en la mateixa flor, situació que s'anomena autogàmia estricta, o bé de pol·len d'una altra flor però de la mateixa planta, situació coneguda com a gitonogàmia o geitonogàmia.
En alguns casos (cleistogàmia) la flor s'autofecunda donat que roman tancada i l'autogàmia és obligada. Això s'esdevé en molts cereals com per exemple el blat i també en altres plantes cultivades com la mongetera i la pesolera.
L'autogàmia és rarament, en les angiospermes mai ho és, l'únic mecanisme de propagació. Totes les espècies caracteritzades com a obligatòriament autògames tenen una part de la seva reproducció no autògama.
Aquest tipus de reproducció és afavorida per l'agricultura encara que sigui menys rica en diversitat genètica que el terme oposat a l'autogàmia: l'al·logàmia.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-05-13. [Consulta: 12 agost 2010].
# Avalanche Peak (Yukon)

L'Avalanche Peak és una muntanya de les Muntanyes Saint Elias que es troba al territori del Yukon, al Canadà, molt a prop de la frontera amb Alaska. El cim s'alça fins als 4.228 msnm i té una prominència de 588 m.
La seva situació remota i dificultat tècnica ha fet que la primera ascensió del cim no fos fins al 1969.

## Referències

* ↑ «Avalanche Peak, Yukon Territory». peakbagger.com. [Consulta: 2 gener 2017].
* 1 2 «Avalanche Peak». Bivouac.com. [Consulta: 2 gener 2017].