OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quallallet

L'espunyidella groga, o quallallet (Galium verum) és una espècie de planta del gènere Galium, de la família de les rubiàcies. És originària d'Euràsia.

## Descripció

És una planta lleument enfiladissa amb tiges de fins a 120 cm que molt sovint arrelen quan toquen terra. Les fulles són piloses de color verd fosc i d'un a tres cm de llargada. Les flors són agrupades i de color groc.
A la mitologia escandinava, l'espunyidella groga era l'herba de la deessa Frigg.

## Usos

Les flors s'utilitzaven antigament per quallar la llet i també per a tenyir roba de color vermell. El nom "espunyidella" o "espunyidera" prové d'espunyir o esprémer amb els punys les plantetes després de remullar-les un temps, per a extreure'n el líquid.

## Referències i enllaços externs

* ↑ espunyidella, Diccionari de la llengua catalana de l'IEC
* ↑ Kevin Leahy, Anglo-Saxon Crafts, p. 75-76. (anglès)
# Corydoras solox

Corydoras solox és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras solox» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. & I. J. H. Isbrücker. 1983. Sept espèces nouvelles de poissons-chats cuirassés du genre Corydoras Lacepède, 1803, de Guyane française, de Bolivie, d'Argentine, du Surinam et du Brésil (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Rev. Fr. Aquariol. v. 10 (núm. 3): 73-84.
# Institut de Medicina Legal i Ciències Forenses de Catalunya

L'Institut de Medicina Legal i Ciències Forenses de Catalunya és un òrgan tècnic al servei de l'Administració de justícia, adscrit al Departament de Justícia, Drets i Memòria i dependent de la Secretaria per a l'Administració de Justícia, amb seu a la Ciutat de la Justícia de Barcelona i l'Hospitalet de Llobregat. L'Institut té una doble missió d'auxiliar els jutjats, tribunals, fiscalies, etc. mitjançant la pràctica de proves pericials mèdiques previstes en la normativa i de realitzar docència i investigació relacionades amb la medicina legal i forense.
El Servei de Clínica Medicoforense desenvolupa funcions de realització de peritatges medicolegals, control periòdic de lesionats i valoracions de danys corporals que siguin objecte d'actuacions processals així com de l'assistència o vigilància facultativa de detinguts. En depenen la Secció de Psiquiatria i la Unitat de Psicologia composta per psicòlegs i no per metges. Els psicòlegs forenses, en aquest cas, tindrien funcions d'auxiliar als metges forenses en les exploracions psicològiques, auxiliar als òrgans judicials en referència a temes psicològics i emetre dictàmens pericials sol·licitats per metges forenses, fiscalia o per jutjats i tribunals.

## Referències

* ↑ «Institut de Medicina Legal i Ciències Forenses de Catalunya». Gencat.cat. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2021-05-18. [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ «Cataluña.-El Instituto de Medicina Legal de Catalunya se muda a la Ciudad de la Justicia de L'Hospitalet (Barcelona)» (en castellà). El economista. Ecoprensa, S.A, 22-12-2008. [Consulta: 23 gener 2013].
* 1 2 Diversos Autors. Temari Específic Cos de Psicòlegs Generalitat de Catalunya. Barcelona: Adams, 2010. ISBN 978-84-9943-483-4.
* ↑ «L'Institut de Medicina Legal estudia els casos de mort sobtada per evitar que es repeteixin en una família». 324.cat. CCRTV, 06-07-2012. [Consulta: 29 gener 2013].
* ↑ «DECRET 302/2001, de 20 de novembre, pel qual es crea l'Institut de Medicina Legal de Catalunya». DOGC. Generalitat de Catalunya, 27-11-2011. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 29 gener 2013].
# Bandera de Calldetenes

La bandera oficial de Calldetenes té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb tres peres verdes d'altura cadascuna d'elles d'1/6 de l'alt de la bandera, posades dos i una, i centrades dins d'un quadrat imaginari situat al cantó superior del pal de costat d'1/2 de l'altura.

## Història

Es va aprovar el 20 d'agost del 1993 i fou publicada al DOGC núm. 1792 el 3 de setembre del mateix any.
La bandera reprodueix l'escut heràldic de la localitat, amb les peres que fan referència a l'antic nom del municipi: Sant Martí de Riudeperes, i que són les armories dels Riudeperes, senyors de la domus de Riudeperes.

## Vegeu també

* Escut de Calldetenes
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 20 d'agost de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Calldetenes.» (pdf). DOGC num. 1792, 03-09-1993. [Consulta: 5 desembre 2009].
# Corydoras vittatus

Corydoras vittatus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Itapicurú al nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras vittatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. 1971. Two new species and one new subspecies of the South American catfish genus Corydoras (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Beaufortia v. 19 (núm. 250): 89-98.
# Josep-Enric Rebés i Solé

Josep-Enric Rebés i Solé (Barcelona, 1940) és un advocat i jurista català. El 2016 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement a una trajectòria que ha contribuït d'una manera valuosa a consolidar les institucions catalanes. de la Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat de Catalunya des del 27 de maig de 1979 fins al 18 de febrer de 2016, ha presidit aquest organisme des de l'1995 fins al 2005. També ha estat director de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya. Autor de nombrosos treballs, ha contribuït a impulsar publicacions com per exemple la Revista catalana de dret públic, la Revista de Llengua i Dret i la col·lecció "Textos Jurídics Catalans".

## Referències

* ↑ MembreArxivat 2017-10-24 a Wayback Machine.
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 personalitats i 13 entitats». Gencat, 12-04-2016 [Consulta: 13 abril 2016]. Arxivat 17 de juny 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-06-17. [Consulta: 13 abril 2016].

## Enllaços externs

* Biografia al IEC
* La Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat de Catalunya. 75 anys d'història Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine., Comissió Jurídica Assessora i Viena Edicions, Generalitat de Catalunya.
# Bandera de Gualta

La bandera oficial de Gualta té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tricolor horitzontal ondada de mitja, tres i mitja crestes, groc, blau fosc i porpra.
Va ser aprovada el 16 de març de 2009 i publicada en el DOGC el 6 d'abril del mateix any amb el número 5354.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/867/2009, de 16 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Gualta.» (pdf). DOGC núm. 5354, 05-04-2009. [Consulta: 16 abril 2009].
# RD-170

L'RD-170 (РД-170, Ракетный Двигатель-170, Motor de coet-170) és el motor de coet a combustible líquid més potent del món. Aquest motor a bipropel·lent crema l'equivalent rus de combustible RP-1 amb oxidant LOX en quatre cambres de combustió, subministrats per una única turbobomba en un cicle de combustió esglaonada. Fou dissenyat i produït per NPO Energomaix, i originalment se l'utilitzà amb el vehicle de llançament Enérguia.

## Vegeu també

* RD-191.

## Referències

* 1 2 3 4 Entrada sobre l'RD-170 a Astronautix.com
# Institut de Tecnologia de Geòrgia

L'Institut de Tecnologia de Geòrgia (en anglès: Georgia Institute of Technology) o Georgia Tech és una universitat pública (rep el 20 % del seu pressupost de fons públics) de la ciutat d'Atlanta, Geòrgia (Estats Units). Georgia Tech va ser fundada a l'octubre de 1888. Originalment, la universitat es deia "Escola de Tecnologia de Geòrgia" (Georgia School of Technology). En 1948, el nom va ser canviat al nom actual d'Institut de Tecnologia de Geòrgia (Georgia Institute of Technology). La primera classe va tenir 84 estudiants. Es va permetre l'ingrés d'estudiants femenines en 1952. Actualment, més de 16.000 estudiants assisteixen a l'institut i aproximadament el 30 per cent dels alumnes són dones. Es va permetre l'ingrés d'estudiants d'origen afroamericà en la dècada dels anys 60 del segle xx, sense una ordre judicial. Actualment és la universitat que produeix més enginyers afroamericans dels Estats Units.
Georgia Tech està especialitzat en l'ensenyament de l'enginyeria, però també en programes d'arquitectura, ciències, administració, informàtica, ciències polítiques i relacions internacionals. Georgia Tech es troba juntament amb el MIT, la Universitat Stanford, el Institut Tecnològic de Califòrnia, i la Universitat de Califòrnia a Berkeley, com una de les millors universitats d'enginyeria dels Estats Units. Segons el rànquing de U.S. News & World Report, es troba entre les cinc millors.

## Categoria

La universitat està entre les quatre millors facultats d'enginyeria dels Estats Units. Els seus graus estan altament classificats en l'escalafó de les universitats nord-americanes: Enginyeria Industrial (Primer), Biomedicina (Tercer), Mecànica (Tercer), Aeroespacial (Segon), Electricitat i Electrònica (Quart), Química (Novè), i Enginyeria Civil (Tercer). En 2007 i 2008, World University Rankings va catalogar a Georgia Tech com la número 8 en tecnologia al món, tot i que va baixar fins al número 12 en 2009. U.S. News & World Report va catalogar a Georgia Tech com la número 13 en enginyeria i informàtica al món en 2010.

## Esports

Georgia Tech té diversos equips que juguen en la conferència ACC (Atlantic Coast Conference) de la NCAA, incloent un equip de futbol americà, un altre de bàsquet, un altre de beisbol i un altre de golf. La mascota del col·legi és una vespa de nom Buzz.

## Alumnes destacats

* Juan Carlos Varela, president de la República de Panamà;
* Joe Anoa'i, lluitador professional estatunidenc.

## Referències

* ↑ U.S. News and World Rankings
# Bandera de Martorell

La bandera oficial de Martorell (Baix Llobregat) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, dividida en tres franges verticals iguals, de colors verd, blanc i blau, al cantó la torre groga d'altura d'1/3 i separada de la part superior per 1/9.
Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 23 de març de 1995, i publicada en el DOGC el 10 de maig del mateix any amb el número 2048.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 27 d'abril de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Martorell.» (pdf). DOGC núm. 2048, 10-05-1995. [Consulta: 9 març 2009].
# RD-191

L'RD-191 és un motor de coet amb una sola cambra de combustió d'alt rendiment desenvolupat a Rússia. Deriva del motor RD-170, utilitzat originalment en el coet Enérguia. L'RD-191 utilitza una mescla de querosè i oxigen líquid i utilitza un cicle de combustió esglaonada d'alta pressió extremament eficient.

## Enllaços externs

* «RD-191». Energomash. Arxivat de l'original el 2014-07-05. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Astroblepus frenatus

Astroblepus frenatus és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Magdalena.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. 1918. Eighteen new species of fishes from northwestern South America. Proc. Am. Philos. Soc. v. 56 (núm. 7): 673-689.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cebrià Maria Pifarré i Clapés

Cebrià Maria Pifarré i Clapés (Barcelona, 16 d'abril de 1940 - Monestir de Montserrat, 5 de gener de 2016) fou un monjo del Monestir de Montserrat doctor en Teologia i professor de Teologia patrística i Teologia espiritual. Entre les publicacions destaca el llibre Literatura cristiana antiga sobre els Pares de l'Església.

## Biografia

Ignasi Pifarré va néixer en el si d'una família nombrosa, culta i profundament catòlica; un germà seu, Francesc, ingressà als jesuïtes i una germana, M. Assumpció, professà al monestir benedictí de Sant Daniel de Girona. Va iniciar el noviciat a Montserrat el 26 de juliol del 1958, va fer la professió simple el 6 d'agost del 1959, la solemne el 15 d'agost del 1962 i fou ordenat sacerdot el 29 de juny de 1965. Llicenciat en teologia al Pontifici Ateneu de Sant Anselm de Roma el 1969, durant la dècada del 1970 s'implicà en l'animació de grups de joves a Montserrat i fou responsable dels aspirants a monjos, als qui impartia classes d'història de l'espiritualitat monàstica.
Durant una estança del 1980 al 1982 a l'Institut Ecumènic de Tantur, a Jerusalem, aprofundí en la litúrgia de l'Església Oriental i va fer la tesi sobre la cristologia en Arnobi el jove, que publicà el 1988. Doctor en Teologia va ser professor de Teologia patrística i Teologia espiritual a Montserrat, l'Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, la Facultat de Teologia de Catalunya i altres escoles. Va publicar articles i estudis sobre litúrgia i espiritualitat monàstica i una iniciació als Pares de l'Església. Va predicar diverses activitats espirituals.

## Referències

* ↑ Gasch, Manel «In memoriam Cebrià Pifarré i Clapés». Revista catalana de teologia, vol. 41, núm. 2, 2016, pàg. 711-716. ISSN: 0210-5551.
* 1 2 López Camps, Jordi «Cebrià Pifarré, una mirada plena de fe». Catalunya Religió, 05-01-2016 [Consulta: 7 gener 2016]. Arxivat 15 de febrer 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-02-15. [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ «Ha fallecido el padre Cebrià M. Pifarrè y Clapès en el monasterio de Montserrat». Revista Ecclesia, 05-01-2016 [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ «Recés d'advent dirigit pel P. Cebrià M. Pifarré, monjo de Montserrat». Bisbat de Girona, 26-11-2013 [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ Amela, Víctor-M. «La contra: “Yo me sentiría muy a gusto al lado de la filósofa Hipatia”». La Vanguardia, 24-12-2009 [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ «Mor el benedictí Cebrià Pifarré, un erudit dels Pares de l'Església». Catalunya Religió, 05-01-2016 [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ «Mor Cebrià Pifarré, monjo de Montserrat des de feia 57anys». Regió7, 05-01-2016 [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ Xavier Ferré i Trill. Antoni Correig, entre l'humanisme cristià i la literatura. L'Abadia de Montserrat, 2011, p. 151–. ISBN 978-84-9883-419-2.
# Institut de droit international

L'Institut de Droit International o IDI ("Institut de Dret Internacional") és una organització privada destinada a l'estudi i desenvolupament del dret internacional. La idea de crear-lo va néixer del belga Gustave Rolin-Jaequemyns el 8 de setembre de 1873. El 1874 es realitzà la primera sessió, a Ginebra (Suïssa), on actualment hi té la seu permanent.

## Organització

L'institut està format per 72 associats, 60 membres (entre ells 7 espanyols) i membres honoraris (entre ells l'egipci Boutros Boutros-Ghali). Els membres, invitats per l'organització, són persones que han demostrat un treball acadèmic notable en l'àrea del dret internacional, i està restringit a aquells qui es consideren lliures de pressions polítiques. La intenció de l'organització és tenir membres distribuïts per tot el món; hi són representats més de 100 països diferents. Alguns dels seus membres són jutges al Tribunal Penal Internacional.
L'institut organitza congressos bianuals per estudiar el dret internacional existent en aquell moment, i es proposen modificacions allà on ho considerin. Les seves recomanacions afecten les àrees dels drets humans, i les resolucions pacífiques de conflictes, i sempre sota la supremacia de la justícia i de la humanitat. Per aquests motius va ser guardonat el 1904 amb el Premi Nobel de la Pau.
L'organització encara roman activa. Alguna de les resolucions més recents són per exemple les recomanacions sobre immunitat vers la persecució als caps d'estat, i la responsabilitat dels governs en els danys al medi ambient d'impacte internacional. Tot i que no tenen poder decisiu sobre els governs, ja que es tracta d'una organització privada, les seves recomanacions es prenen amb molt de respecte, i sovint s'inclouen al cos normatiu dels tractats internacionals.

## Enllaços externs

* (francès) (anglès) Pàgina de l'IDI
* «Institut de droit international» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Bandera de Martorelles

La bandera oficial de Martorelles té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb el ram de murtra verd clar fruitat de blau clar, de l'escut, d'alçària 11/16 de la del drap i amplària 1/4 de la llargària del mateix drap, al centre, i amb un pal blau clar de gruix 1/4 de l'amplària del drap, a la vora de l'asta, i un de verd clar del mateix gruix, a la vora del vol.

## Història

L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el dia 21 de setembre de 2015. Després dels tràmits reglamentaris, la bandera es va aprovar el 26 de juliol de 2016 i fou publicada al DOGC número 7.179 de 8 d'agost de 2016.
La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat, incorporant-ne els tres colors (blau, verd i blanc) i el ram de murtra, senyal parlant del nom del municipi.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
* Escut de Martorelles

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1931/2016, de 26 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Martorelles.» (pdf). DOGC núm. 7179, 08-08-2016. [Consulta: 14 agost 2016].
# Astroblepus ubidiai

Astroblepus ubidiai és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Equador.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Caughley, G., 1994. Directions in conservation biology. Journal of Animal Ecology 63:215-244.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Ministerio de Relaciones Exteriores, 1992. Estudio para la recuperación y protección de la zona turística de los Lagos de la Provincia de Imbabura con fines de equilibrio ecológico y promoción turística. Informe General. L'Equador.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pellegrin, J. 1931. Description d'un poisson nouveau de l'Equateur appartenant à la famille des Loricariidés. Rev. Suisse Zool. v. 38 (núm. 8): 113-115.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Vélez-Espino, L.A. Distribution and Habitat Suitability Index Model for the Andean catfish “Preñadilla" (Astroblepus ubidiai, Pellegrin, 1931) at the Province of Imbabura, Ecuador. Journal of Tropical Biology.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cecil Sharp

Cecil James Sharp (Camberwell, Londres, 22 de novembre de 1859 - Barri de Hampstead, Londres, 23 de juny de 1924) va ser un etnomusicòleg, músic, editor i col·leccionista anglès de cançons i danses populars angleses.
Es va formar a l'Uppingham School i a la Universitat de Cambridge, on estudià matemàtiques i música. L'any 1882 emigrà a Austràlia, on va exercir el dret, i el 1889 fou nomenat organista assistent a la catedral d'Adelaida i codirector de l'Adelaida College of Music. El 1892 tornà a Anglaterra. Fou mestre a la Ludgrove Preparatory School entre 1893 i 1910, i director del Hampstead Conservatory (1896-1905). La seva recerca es va dirigir cap a la música popular, culminant amb l'obra English Folk Song: Some Conclusions (Londres, 1907). La seva contribució fou molt important per a la preservació i divulgació de cançons i danses populars angleses. A la vegada, serví d'inspiració a autors com R. Vaughan Williams, G. Holst i G. Butterworth, que utilitzaren en llurs composicions el material recollit per Sharp. Membre de la Folk-Song Society, el 1911 creà l'English Folk Dance Society, societat que dirigí entre els anys 1912 i 1914. Entre 1916 i 1918 va visitar tres vegades les muntanyes Apalatxes als Estats Units per recopilar cançons d'origen anglès. Els seus treballs publicats inclouen English Folk-Songs from the Southern Appalachians, amb Olive Dame Campbell (1917); English Folk Songs (1921); The Morris Book (en 5 parts, entre 1907 i 1913); The Country Dance Book (en 6 parts, entre 1909 i 1922); i Sword Dances of Northern England (en 5 parts, entre 1911 i 1913). El 1930 s'establí a Londres la "Cecil Sharp House", com a centre per a la preservació de la cançó i la dansa populars. El juny de 1924 va morir a causa del càncer.

## Referències

* 1 2 «Cecil James Sharp». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Tronser, Sue «Sharp, Cecil James (1859-1924)». Australian Dictionary of Biography, Vol. 11, 1988 [Consulta: 3 febrer 2020].
* 1 2 «Cecil Sharp, british musician». Encyclopædia Britannica [Consulta: 3 febrer 2020].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 55.pàg. 974 (ISBN 84-239-4555-3)