OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cyprinella labrosa

Cyprinella labrosa és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Virgínia, Carolina del Nord i Carolina del Sud.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cope, E. D. 1870. Partial synopsis of the fishes of the fresh waters of North Carolina. Proc. Am. Philos. Soc. v. 11 (núm. 84): 448-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L.M. i B.M. Burr, 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ull de foc del Tapajós

L'ull de foc del Tapajós (Pyriglena similis) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) que habita la malesa del bosc amazònic al sud del Brasil.

## Referències

* ↑ «Ull de foc del Tapajós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021
# Can Pere Moliner

Can Pere Moliner, era un mas del vilatge de Les Casetes del Congost, avui però, en forma part del mas de La Casa Nova, a Santa Eugènia del Congost, municipi de Tagamanent, Vallès Oriental. (Catalunya).

## Descripció

És una masia datada l'any 1688 forma part del Patrimoni Arquitectònic de Tagamanent i de Catalunya. A la llinda de la finestra del pis de dalt i de la llinda d'entrada hi ha gravat "Can Pere Moliner 1688". Situada entre l'antiga casa rectoral i escola de Cal Capellà, les ruïnes de Can Pere Jan i la desapareguda can Jeroni per Ponent i per la també desapareguda Can Pou (Tagamanent) i Cal Músic per Llevant.
És esmentada en una obra cabdal per conèixer la toponímia de Tagamanent. Ha arribat als nostres dies en un estat de conservació excel·lent. Actualment és una masia dedicada al Turisme.

## Arquitectura

Estructura tradicional de planta rectangular de 60m2, dues plantes d'alçada. Façana de carreus de pedra vermella i finestres de pedra picada. La banda de Ponent és una construcció d'època anterior (s.XVI) i tenia la teulada només a una aigua, era un Molí, posteriorment al segle xvii (1688) es feu l'ampliació a dues aigües, s'aprecia perfectament les dues àrees amb carreus i finestres més primaris a Ponent i més treballats a Orient, i les restes de la paret mestra que en separava les dues àrees. L'estructura des de llavors no ha estat modificada mai, per tant és intacte des del segle xvii, els anys 40/50 del segle XX el propietari del mas el Folló li va treure la teulada per no pagar la contribució. L'any 1977 es va cobrir de bell nou i el 2005 es va restaurar, ambdues actuacions dutes a terme per la Família Vila. Era enllosada

## Història

Fou un Molí amb teulada a una aigua des del segle xvi, el 1688 s'amplià a dues. Fou utilitzada com a corral des de finals del segle xix fins començaments del segle xx, on els veïns de les cases del voltant guardaven el bestiar. Des de l'any 1977 aquesta masia forma part del mas de La Casa Nova de can Pere Torn, a l'antiga cuina de l'edificació trobarem un gran plafó de ceràmica commemoratiu d'aquest mas.

## Llibre d'Enric Garcia-Pey, Tagamanent, noms de cases i de lloc, Ajuntament de Tagamanent, any 1998

Petita i bella casa del s.XVII (1688) a les Casetes del Congost, a ponent de Cal Músic, deshabitada. "Casa situada en el punt denominat les Casetes del Congost, denominada Can Pere Moliner, llevant can Pou, migdia Jaume Santaeugènia, ponent casa Montblanc i Artigues, nord can Jeroni." (RP.LL1.fca 52.F129). Recuperem l'antic camí de Santa Eugènia a Santa Maria de Tagamanent: "passava per Can Pere Moliner (1688)." (AAT, núm.40. pàg.11) Vella Vista. "Una casa possehida per son duenyo anomenada Can Pere Moliné ab son hort de tres cortans terra tersera qualitat ab oliveras. Afronta a lleban ab cal Pou, a migdia ab lo Torren i a ponen i Tremontana ab cal Joseph" (APE, II. RT, núm. 62).

## Referències

* ↑ Llistat Patrimoni de Tagamanent. Ajuntament de Tagamanent.
* 1 2 Garcia-Pey, Enric. Tagamanent, Noms de cases i de lloc. Ajuntament de Tagamanent, 1998, p. 52.
* ↑ Fons documental i fotogràfic "Arxiu Josep Vila i Sans", 1919-2012.
# Ciànea

Segons la mitologia grega, Ciànea (grec antic: Κυάνεα) va ser una nimfa, filla del déu fluvial Meandre.
Es va casar amb Milet, el fundador de la ciutat de Milet. Va ser la mare de dos bessons, Biblis i de Caunos, que van tenir un final tràgic.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 342. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 49.
# Cyprinella pyrrhomelas

Cyprinella pyrrhomelas és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Carolina del Nord i Carolina del Sud.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cope, E. D. 1870. Partial synopsis of the fishes of the fresh waters of North Carolina. Proc. Am. Philos. Soc. v. 11 (núm. 84): 448-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L.M. i B.M. Burr, 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Urbanització Mirador

L'Urbanització Mirador és una obra racionalista de Salou (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, obra dels arquitectes Josep Puig i Torné i Josep Maria Esquius.

## Descripció

La urbanització Mirador reprodueix la morfologia d'una creu amb l'objectiu que totes les parcel·les tinguin una bona relació amb el paisatge. Al centre d'aquesta és on hi ha els serveis comunitaris que finalment no varen construir-se.
Els edificis Vela 1 i Vela 2, els dos primers visibles quan s'entra al complex, són dos edificis entre mitgeres amb forma esglaonada i façana inclinada en un angle de seixanta graus. La resta dels edificis són habitatges unifamiliars aïllats construïts per encàrrec segons quatre models tipològics que els clients podien triar: Diamant, Maragda, Perla i Topazi. Completen el conjunt quatre bungalows adossats.
La urbanització Mirador resulta en un conjunt de gran expressivitat amb certs criteris propis de la teoria de les ciutat jardí, com són l'absència de tanques i camins segregats per a vianants.

## Història

Prop de la dècada de 1970, el desenvolupament turístic a la costa va promoure l'onada “desarrollista” pel que fa a la construcció d'apartaments i habitatges estivals. En aquest cas, es buscaven uns determinats principis de qualitat i atenció al paisatge juntament amb certa consciència i consistència arquitectònica.

## Referències

* ↑ «Urbanització Mirador». ArquitecturaCatalana.cat. [Consulta: 23 març 2022].
* 1 2 3 4
# Ull de foc occidental

L'ull de foc occidental (Pyriglena maura) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).
Viu entre la malesa del bosc als Andes del centre i sud-est de Colòmbia, oest i est de l'Equador, centre i est del Perú, nord de Bolívia i nord del Paraguai.

## Referències

* ↑ «Ull de foc occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021
# Can Piferrer

Can Piferrer és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia catalana de planta quadrada i teulat a dues aigües. Hi ha una gran porta dovellada. La planta baixa coberta amb voltes catalanes mentre que la planta pis presenta coberta amb embigats de fusta. La casa es conserva en tota la seva puresa formal inicial. Si bé es modifiquen algunes obertures exteriors en el segle xviii, com la finestra lateral del primer pis amb una llinda de 1752. La façana és tota arrebossada. En conserva un rellotge de sol. També hi ha un pou i un abeurador de pedra.

## Història

Aquest edifici històricament va néixer com una masoveria de Can Dalmau.

## Referències

* 1 2 «Can Piferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Ciència (revista)

La revista Ciència va ser la primera revista de divulgació científica escrita en llengua catalana. Va tenir dues etapes de publicació: una del 1926 al 1933 (53 números publicats) i una altra del 1980 al 1991 (73 números publicats).
En la seva primera etapa es va començar a editar el maig de 1926 i va esdevenir un símbol de la resistència cultural a la dictadura de Primo de Rivera. La revista Ciència tenia com a objectius comunicar la ciència a un públic cada cop més creixent en aquells moments i fixar un lèxic científic en llengua catalana. A les seves pàgines es podien trobar articles sobre ciència, extractes, traduccions, i una varietat extensa al voltant de congressos i reculls periòdics sobre ciència produïda arreu d'Europa. Es va deixar de publicar el febrer del 1933, després que l'editor de la revista, el químic Ramon Peypoch, la deixés per fer-se càrrec del diari La Publicitat.
En la segona etapa de la revista Ciència, quaranta-set anys després, un equip encapçalat per Joan Senent-Josa va agafar el testimoni. En aquesta represa, la revista va ser una plataforma que permetia als científics catalans difondre en la llengua pròpia la recerca que feien, a més de continuar sent una eina poderosa per a la normalització cultural i lingüística.
Els anys 80 i 90 van ser prolífics i molt rellevants en aportacions de divulgació científica i tecnològica en llengua catalana. A la revista Ciència s'hi van afegir les revistes Quaderns Tècnics (del 1985 al 1990) i Mètode (del 1992 fins a l'actualitat). Aquesta darrera, editada per la Universitat de València, ha anat obrint-se més cap a altres universitats nacionals i internacionals, i ara com ara es publica en color, amb una enquadernació en rústica i formant un cos d'unes 150 pàgines.

## Referències

* ↑ Deó i Raventós, Josep Francesc «Apunts per a una històrica de la premsa científica i tècnica en català». Gazeta núm. 1. Publicacions de l'Institut d'Estudis Catalans, p. 141-145.
* ↑ Coll, Teresa. «Pioneres en la divulgació de la ciència en català». Mètode. Universitat de València, 09-12-2014.
* ↑ Alberola, Patrícia, «Ciència. Revista catalana de Ciència i Tecnologia». Caplletra, núm. 51, tardor 2011, p. 35-50. ISSN: 0214-8188. (Resum)
* ↑ Ponsà Fontanals, Montserrat. «Els primers passos i el rerefons de '(ciència)'. La contribució de la revista a la història de les publicacions científiques en català». VilaWeb, 21-07-2015.

## Enllaços externs

* Ciència. Revista Catalana de Ciència i Tecnologia en accés obert Arxivat 2017-03-01 a Wayback Machine.
Viccionari
# Cyprinodon albivelis

Cyprinodon albivelis és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Mèxic.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Cyprinodon albivelis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Minckley, W. L., R. R. Miller & S. M. Norris 2002. Three new pupfish species, Cyprinodon (Teleostei, Cyprinodontidae), from Chihuahua, México, and Arizona, USA. Copeia 2002 (núm. 3): 687-705.
# Uricita

L'uricita és un mineral que forma part dels organògens. Està formada per oxigen, nitrogen, carboni i hidrogen. A més a més, conté àcid úric del qual en deriva el seu nom. Es pot trobar en zones com a la cova de Dingo Donga, Rawlinna, Western Australia i Austràlia.

## Referències

* ↑ http://roble.pntic.mec.es/~jfes0017/mineral.php?letra=u&orden=3816#3816 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Uricite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 agost 2016].
* ↑ «Uricite» (en anglès). mindat.org. [Consulta: 14 setembre 2015].
* ↑ «Uricite» (en anglès). handbookofmineralogy. [Consulta: 14 setembre 2015].
* ↑ «Athena Mineral: uricita» (en anglès). Athena Mineral. Arxivat de l'original el 2021-07-29. [Consulta: 14 setembre 2015].
# Ullblau

L'ullblau (Erythromma lindenii) és una espècie d'odonat zigòpter blau i negre (o verd i negre) de la família Coenagrionidae. És present a Catalunya.
És una espècie bastant comuna en el sud i l'oest d'Europa, però no es troba a les Illes Britàniques, Escandinàvia i Europa de l'Est. També es pot trobar al nord d'Àfrica.
Erythromma lindenii era conegut prèviament com a Coenagrion lindenii i Cercion lindenii.

## Identificació

El color dominant del mascle és blau (amb els ulls brillants blaus en el mascle adult), mentre que la femella és de coloració groga verdosa dominant, amb una taca blavosa a l'abdomen. El mascle té els apèndixs llargs i corbats, i marques negres en forma de llança en els segments S3-S6 del seu abdomen.

## Subespècie

Erythromma lindenii té tres subespècies:
* Erythromma lindenii lacustre (Beutler, 1985)
* Erythromma lindenii lindenii (Selys, 1840)
* Erythromma lindenii zernyi (Schmidt, 1938)

## Galeria

* Erythromma lindenii mascle
* Erythromma lindenii còpula
* Eythromma lindenii posta

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Erythromma lindenii (en anglès). IUCN Red List.
* ↑ «Oxygastra - Espècies». [Consulta: 23 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual. http://www.biodiversidadvirtual.org/insectarium/Erythromma-lindenii-%28Selys-1840%29-cat9915.html
# Cyril Frankel

Cyril Frankel (Stoke Newington, Londres, 28 de desembre de 1921) és un director anglès de televisió i cinema.

## Filmografia
### Televisió

* 1968: The Avengers Temporada 6 episodi 6 George i Fred
* 1969: Departement S episodis núm. 1, 6, 8, 13, 14, 18, 20, 26 i 27
* 1970: UFO episodi 24 Timelash
* 1970: Randall and Hopkirk - deceased, episodis núm. 1, 12, 17, 21, 23 i 24

### Cinema

* 1950: Explorers of the Depths
* 1950: Eagles of the Fleet
* 1951: Wing to Wing
* 1953: The Nutcracker
* 1953: Man of Africa (documental)
* 1954: Make Me an Offer
* 1955: It's Great To Be Young
* 1957: No Nime for Tears
* 1958: She Didn't Say No!
* 1958: Alive and Kicking
* 1960: Scheidungsgrund: Liebe
* 1960: Never Take Sweets From a Stranger
* 1960: School for Scoundrels (va reemplaçar Robert Hamer en el rodatge).
* 1961: Don't Bother to Knock
* 1961: On the Fiddle
* 1963: The Very Edge
* 1966: The Witches o The Devil's Own
* 1967: The Trygon Factor
* 1975: Llicència per matar (Permission to Kill)
* 1990: Eine frau namens Harry

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1954: Gran Premi del Jurat per Man of Africa

## Enllaços externs

* Cyril Frankel a l'Screenonline del British Film Institute (anglès)
# Can Pujol (Amer)

Can Pujol és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. Està ubicat al costat dret de la Plaça de Nostra Senyora de la Pietat.
La façana principal, que dona a la plaça, està estructurada internament en dues crugies. La planta baixa consta de dues obertures, com són el portal d'accés rectangular i una petita finestra quadrangular. Ambdues estan equipades amb llinda monolítica i muntants de pedra. La finestra a més disposa d'ampit.
El primer i segon pis han estat resolts partint del mateix esquema formal, que consisteix en l'aplicació de dues obertures rectangulars per pis, respectivament, projectades com a balconades independents amb les seves respectives baranes de ferro forjat. De les quatre, la de l'extrem dret del primer pis és l'únca que està equipada amb llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats. I és que contemplant fotografies antigues, com la del Servei de Patrimoni núm. 26.513, observem que aquesta obertura és l'únic element que es va conservar de l'edifici original, junt amb el portal i la finestra de la planta baixa.
La façana posterior dona al carrer dels Horts, i presenta una estructura compositiva molt semblant a la de la façana principal. Així en la planta baixa tenim el portal d'accés i en el primer i segon pis dues obertures rectangulars - una a cada pis- projectades com a balconades amb les seves respectives baranes de ferro forjat i acompanyades per dues finestres irrellevants.
Pel que fa al treball de la forja en relació a les baranes tant de la façana principal com de la posterior, cal dir que és correcte des del punt de vista tècnic, però auster i fred des de l'òptica plàstica i estètica, sense cap element ornamental a destacar.

## Història

La Plaça de Nostra Senyora de la Pietat, on trobem inscrit l'habitatge núm. 11, pertany a un dels barris més importants d'Amer com és El Pedreguet. Es tracta d'un barri emblemàtic que té en el carrer Girona un dels seus màxims exponents, com així ho acredita el fet de ser una de les principals artèries del nucli des de l'edat mitjana, com també ser l'eix vertebrador del barri.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Clarias agboyiensis

Clarias agboyiensis és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 29 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Ghana, Togo, Benín i Nigèria.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ezenwaji, H.M.G. i N.M. Inyang 1998. Observations on the biology of Clarias agboyiensis Syndenham, 1980 (Osteichthyes: Clariidae) in the Anambra floodriver system, Nigeria. Fish. Res. 36:47-60.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sydenham, D. H. J. 1980. New species of Clarias from West Africa (Pisces, Clariidae). Rev. Zool. Afr. v. 94 (núm. 3): 659-677.
* Teugels, G.G. 1986. A systematic revision of the African species of the genus Clarias (Pisces; Clariidae). Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 247:199 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bossòst

Bossòst és una vila i municipi de la comarca de la Vall d'Aran, situat al terçó de Quate Lòcs, al costat del riu Garona.
Bossòst està agermanat amb el poble d'Alpens (Lluçanès).

## Geografia

* Llista de topònims de Bossòst (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
La vila es troba a 710 m d'altitud, a la riba esquerra de la Garona, allargada en un eixample que forma la ribera en el seu darrer tram per la vall. A l'altra banda del riu hi ha el petit raval de Sant Fabià, amb una capella i el cementiri, que comunica amb el nucli per un pont. Al nord de la vila, sobre el raval de Sant Roc, hi ha vestigis d'una antiga construcció medieval anomenada Era Castèra
L'aspecte arquitectònic i urbanístic denota una clara influència gascona, especialment en la construcció del característic passeig d'Eth Grauèr (segle xix), vora el riu. Els carrers de la vila són anivellats, sense gaires pendents, amb cases espaioses de construcció moderna. La seva posició arrecerada i la seva escassa altitud han contribuït a la funció de lloc d'estiueig que té la vila des de principis de segle. La vila aplega pràcticament tota la població del terme municipal i constitueix un actiu centre comercial i turístic afavorit per la proximitat de la frontera francesa.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| - | - | 60 | - | 777 | 1.105 | 1.016 | 896 | 756 | 893 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 931 | 897 | 606 | 1.063 | 959 | 687 | 731 | 827 | 812 | 812 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 822 | 821 | 866 | 966 | 1.015 | 1.043 | 1.202 | 1.184 | 1.179 | 1.140 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 1.123 | 1.110 | 1.115 | 1.121 | 1.141 | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Política
### Alcaldes

Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
* Francisco Berdie Peremarti (1979 - 1983)
* Hipólito Cruces Socasau (1983 - 1991)
* Felip Delseny Caubet (1991 - 2007)
* Francisco Rodríguez Miranda (2007 - 2015)
* Amador Marqués Atés (2015 - 2023)
* Montse de Burgos (2023 - avui)

## Llocs d'interès

* Església romànica d'era Mair de Diu dera Purificacion, també anomenada Assumpcion (Assumpció) de Maria, del segle xii.

## Festivitats

* 13 de juny- Festa de Sant Antoni
* 15 d'agost- Festa Major
* 20 d'octubre- Fira de Bossòst

## Referències

* 1 2 «Bossost». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
* ↑ «Historial d'alcaldes». municat.gencat.cat. [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ Torres, Núria «Església de l'Assumpció de Santa Maria». Sàpiens [Barcelona], núm. 75, 1-2009, p. 55. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Ballart, Eulàlia «Romànic al Pirineu». Sàpiens [Barcelona], núm. 124, 12-2012, p.64. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya