OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Distinció de la Generalitat de Catalunya per a la Promoció de la Recerca Universitària

La Distinció de la Generalitat per a la Promoció de la Recerca Universitària són uns premis d'excel·lència científica creats l'any 2000 per la Generalitat de Catalunya amb la finalitat d'estimular les activitats de recerca dels professors investigadors del sistema universitari de Catalunya i dels grups de recerca associats. Aquest premi va ser creat pel conseller d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació, Andreu Mas-Colell, i aprobada pel Decret 222/1999, de 27 de juliol (DOGC núm. 2945, de 4.8.1999)
El premi consta de dues categories; i) Categoria Investigador reconegut, per a investigadors de 42 anys, i ii) Categoria Jove investigador per a investigadors de 41 anys o menys.

## Primera edició - Llista de científics distingits

Llista de científics distingits a la primera edició de l'any 2000

### Categoria Investigador reconegut

* Santiago Alvarez Reverter, Universitat de Barcelona.
* Maria Eugènia Aubet Semmler, Universitat Pompeu Fabra.
* Salvador Barberà Sàndez, Universitat Autònoma de Barcelona.
* Domènec Espriu Climent, Universitat de Barcelona.
* David Nualart Rodón, Universitat de Barcelona.
* Manuel Palacín Prieto, Universitat de Barcelona.
* Miquel Àngel Pericàs Brondo, Universitat de Barcelona.
* Joan Rodés Teixidor, Universitat de Barcelona.
* Albert Rossich Estragó, Universitat de Girona.
* Eduardo Soriano García, Universitat de Barcelona.

### Categoria Jove investigador

* Neus Agell Jané, Universitat de Barcelona.
* Jordi Alberch Vie, Universitat de Barcelona.
* Ramon Codina Rovira, Universitat Politècnica de Catalunya.
* Jordi Galí Garreta, Universitat Pompeu Fabra.
* Fernando Guirao Piñeiro, Universitat Pompeu Fabra.
* Joan Gómez Pallarés, Universitat Autònoma de Barcelona.
* Antoni Llobet Dalmases, Universitat de Girona.
* Gábor Lugosi, Universitat Pompeu Fabra.
* Rafael Maldonado López, Universitat Pompeu Fabra.
* Albert Marcet Torrens, Universitat Pompeu Fabra.
* Feliu Maseras Cuní, Universitat Autònoma de Barcelona.
* Ramon Miquel Pascual, Universitat de Barcelona.
* Modesto Orozco López, Universitat de Barcelona.
* Jordi Ortín Rull, Universitat de Barcelona.
* Jordi Romeu Robert, Universitat Politècnica de Catalunya.
* Flocel Sabaté i Curull, Universitat de Lleida.
* Philippe Salembier Clairon, Universitat Politècnica de Catalunya.
* Jesús María Silva Sànchez, Universitat Pompeu Fabra.
* Lluís Torner Sabata, Universitat Politècnica de Catalunya.
* Miguel Ángel Valverde de Castro, Universitat Pompeu Fabra.

## Referències

* ↑ «Documentació adjunta Acords de Govern del 27 d'abril del 2004».
* 1 2 «Decret 206/2000, de 29 de maig, pel qual s'atorguen les Distincions de la Generalitat de Catalunya per a la Promoció de la Recerca Universitària (1a edició)».
# Òliba de les Tanimbar

L'òliba de les Tanimbar (Tyto sororcula; syn: Tyto novaehollandiae sororcula) és un ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae). Habita la selva de les illes Tanimbar. El seu estat està pendent de revisió.

## Taxonomia

A la classificació de l'IOC (versió 7.3) apareix format per tres subespècies diferents, la subespècie tipus, habitant de les Tanimbar, i considerada per alguns una subespècie de Tyto novaehollandiae, Tyto sororcula cayelii, habitant de l'illa de Buru i considerada tanmateix una subespècie de Tyto novaehollandiae i Tyto sororcula almae, habitant de l'illa de Seram, que és freqüentment considerada una espècie diferent (Tyto almae).
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren aquest tàxon com a coespecífic de l'òliba australiana.

## Referències

* ↑ «Òliba de les Tanimbar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 247. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.3). doi : 10.14344/IOC.ML.7.3.
# Ànec encaputxat

L'ànec encaputxat (Tadorna cristata) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae), potser extint, conegut per tres exemplars de l'Àsia oriental, dos de Corea i un de Vladivostok. L'última cita va ser en 1964.
# Obaga del Pas del Pi

L'Obaga del Pas del Pi és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Hortoneda, però a prop de Pessonada.
Es troba al sud-est d'Hortoneda i a l'est-nord-est de Pessonada, a l'esquerra de la llau del Pas del Pi, al sud-oest de la Solana del Pas del Pi, al vessant nord del Serrat de Ramanitxo.
# Carrer dels Monjos (l'Estany)

Carrer dels Monjos és un carrer de l'Estany (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer estret i tortuós, en pujada, que va des del pla del monestir cap a Oló. Destaquen la casa núm. 6 pel seu portal d'estructura renaixentista, la núm. 5 pel seu balcó adovellat i amb motllura i el núm. 3 per les seves llindes amb inscripcions de 1792. El conjunt de les cases està construït amb pedra local (gres vermell, fàcilment degradable). El prototipus de casa és estreta, amb paret mitgera, de tres plantes, la de baix destinada per animals, primer pis com a habitatge i golfes.
El carrer avui està enllosat i a la part superior, que ha de salvar més desnivell, hi ha escales. Les façanes de les cases són a diferents nivells per adaptar-se al pendent. Predominen els portals rectangulars, no gaire amples, combinant amb algun portal rebaixat.

## Història

Es tractava de l'antic camí d'anar a Oló. El nom popular havia estat el de carrer Fosc. És un carrer que manté encara el seu primitiu regust medieval.
Antigament hi havia un hostal on els traginers i les mules que es dirigien cap al Lluçanès descansaven.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer dels Monjos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2017].
# Calamiana

Calamiana és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Calamiana illota (Larson, 1999)
* Calamiana kabilia (Herre, 1940)
* Calamiana mindora (Herre, 1945)
* Calamiana polylepis (Wu & Ni, 1985)
* Calamiana variegata (Peters, 1868)

## Referències

* ↑ Herre A. W. C. T., 1945. Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University. XIX.--Two new Philippine gobies, with key to the genera of gobies with vomerine teeth. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 58. 77-81.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Larson, H. K., 1999. Allocation to Calamiana and redescription of the fish species Apocryptes variegatus and Vaimosa mindora (Gobioidei: Gobiidae: Gobionellinae) with description of a new species. The Raffles Bulletin of Zoology v. 47 (núm. 1): 257-281.
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1945. Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University. XIV.--A new genus and three new species of gobies from the Philippines. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 58: 11-15.
* ↑ Peters, W. (C. H.), 1868. Über die von Hrn. Dr. F. Jagor in dem ostindischen Archipel gesammelten und dem Königl. zoologischen Museum übergebenen Fische. Monatsberichte der Akademie der Wissenschaft zu Berlin 1868: 254-281.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Dita

Una dita és un conjunt de paraules que expressa alguna cosa que no coincideix amb el sentit literal de les mateixes. Les dites (sovint anomenades dites populars) expressen un concepte similar al del modisme o la locució adverbial.A vegades és difícil de distingir entre les tres categories. En català, com en altres llengües, el patrimoni de dites que es fan servir ha anat disminuint amb el pas del temps.
Hi ha tota mena de parèmies: refranys, proverbis, dites i frases fetes. Però també les sentències, apotegmes, axiomes, aforismes, adagis, idiotismes, locucions, etc. No és fàcil delimitar cada un d'aquests conceptes, i més quan alguns són sinònims, sinònims parcials o noms en desús. Quan algú pregunta per una dita o refrany generalment fa tres preguntes: què significa, com es diu en una altra llengua, i quin és l'origen de la frase feta. Saber la localització de la dita inclou tant informació dialectal d'on es diu aquella parèmia com informació del recull més antic on s'ha trobat documentada.

## Temes destacats

Algunes dites segons el tema:

### Dies de l'any

* Per Nadal, cada ovella al seu corral
* Per Nadal, qui res no estrena, res no val
* Qui dia passa, any empeny
* A l'estiu tota cuca viu

### El temps

* Març marçot mata la vella vora el foc i la jove si pot
* A l'abril pluges mil. Abril mes tradicionalment plujós.
* Cel rogent, pluja o vent
* Per Sant Esteve o plou o neva

### Cos humà

* Anar amb peus de plom. Anar amb molt de compte.
* Tenir les mans foradades. Gastar diners sense mesura.
* Qui té boca s'equivoca. Tothom pot cometre errors.
* Qui no té memòria ha de tenir cames
* Fugir cames ajudeu-me. Anar-se'n ràpidament.

### Menjar i beure

* Al pot petit hi ha la bona confitura
* Del plat a la boca ningú s'equivoca
* A la taula i al llit, al primer crit
* Ni fart, ni afamat

### Religió

* Pagant Sant Pere canta
* A cada sant el seu ciri
* Alt com un Sant Pau. Al referir-se a algú molt alt.
* Quedar fet un Sant Llàtzer. Persona en un estat lamentable.
* A bodes em convides

### Trebal i oci

* Qui de jove no treballa, de vell dorm a la palla
* Qui no vulgui pols, que no vagi a l'era
* Bon viure i no treballar no pot durar

## Referències

* ↑ Pàmies, Víctor. «Paremiologia didàctica». [Consulta: 7 octubre 2018].
* ↑ «Les 25 Dites Catalanes més Populars». Contes en Català.
* ↑ «Paremiologia catalana comparada digital». [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «Les millors dites populars catalanes – Tocat del Bolet», 27-04-2019. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «RodaMots - fet un sant llàtzer». [Consulta: 7 juny 2024].

## Bibliografia

* Perramon i Barnadas, Sever. Proverbis, dites i frases fetes de la llengua catalana. Barcelona: Ed. Millà, 1979, p. 157 (Llengua viva núm. 2). ISBN 84-7304-036-8.
* Pàmies i Riudor, Víctor. «300 dites que faran història», 2014.

## Enllaços externs

* «Llista de locucions i frases fetes». Parla Catalana.
* «Llista de refranys il·lustrats». Parla Catalana.
* «Paremiologia comparada digital». SoftCatalà, 202-2024.
# Conservatori Professional de Música de Badalona

El Conservatori Professional de Música de Badalona és un centre d'ensenyament professional de música de la ciutat de Badalona.
Va ser fundat el 1980 en l'edifici de l'antiga Escola del Treball (i allà on hi havia hagut un edifici anterior, seu de la cooperativa de consum La Bienhechora) amb la idea de tenir una escola de formació de músics professionals, en un moment en què hi havia pocs músics a la ciutat. En va ser el seu primer director, així com professor de violoncel, harmonia, contrapunt, fuga i composició, el mestre Joan Pich i Santasusana, tot i que el mateix any va assumir-ne la direcció el compositor i musicòleg Josep Soler i Sardà, que va ocupar-la fins a 2010.
El centre, juntament amb l'Escola de Música Moderna, està administrat pel Patronat de la Música de Badalona. S'hi imparteixen estudis de música de grau elemental i mitjà en diverses especialitat, entre les quals cant, piano i pràcticament la totalitat dels instruments de corda i vent, i cursos de perfeccionament instrumental. Disposa també d'un departament de música antiga. També té diverses formacions com orquestres, corals, grups de cambra o instrumentals.
També hi està vinculada i és seu de la Banda Simfònica de Badalona, que funciona com un ens autònom.

## Referències

* ↑ «Badalona». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopèdia.cat. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «Participem en la commemoració del 125è aniversari de la primera assemblea del cooperativisme català!», 06-03-2023. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ Rodríguez Gómez, Sílvia «“Des del Conservatori hem de projectar el dret de la ciutadania a la música”». L'Independent de Badalona, 20-12-2018.
* ↑ Pallarès Personat, Joan «El mestre Joan Pich Santausana i el panorama musical al sant Andreu dels anys trenta». Finstrelles, núm. 14, 2014, pàg. 242.
* ↑ «Muere el compositor y musicólogo Josep Soler a los 87 años». Cadena Ser, 09-11-2022.
* ↑ «Estatuts del Patronat de la Música de Badalona». conservatoribdn.cat. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «Oferta educativa». Conservatori Professional de Música de Badalona. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Sanz, Mariona «La Banda Simfònica tanca la celebració dels seus deu anys». Línia Nord, 02-12-2010.

## Vegeu també

* La Bienhechora, cooperativa de consum
* Escola del Treball (Badalona)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Conservatori Professional de Música de Badalona.
# Obaga del Portal

L'Obaga del Portal és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antic poble de Perauba.
Es troba a llevant d'Hortoneda i de la Serra de Coll de Neda, a la dreta de la llau de Perauba, entre la llau de Brunet (al nord) i la llau de Sant Pere (al sud). Queda al nord de la Solana de les Feixes, al nord-oest de la Casa de les Feixes i al nord-est de la Borda del Músic.
# Carretal

El carretal era un impost que a Barcelona, entre 1330 i 1460, gravava l'entrada de fusta, per a la calefacció o la construcció, tant d'edificis com de vaixells.

## Vegeu també

* Història de Barcelona

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 61.
# Calbinyà

Calbinyà, escrit Calvinyà en la grafia tradicional i popular encara vigent, és un nucli de població del municipi de les Valls de Valira, a l'Alt Urgell. Es troba a l'esquerra de la Valira a 1.013 metres d'altitud i té 60 habitants. Les cases són esglaonades al vessant sud-oest del puig de Calbinyà. En surten tres camins antics, el de la Seu d'Urgell, el d'Anserall, que s'uneix amb la carretera d'Andorra i el que duu a Sant Andreu de Calbinyà. Es troba en un serrat que domina la plana de la Seu i el lloc fou de la senyoria de la ciutat de la Seu d'Urgell.
Encara avui s'hi poden veure les restes dels bancals o terrasses que es construïren a la muntanya, sota de Calvinyà, per al cultiu de la vinya dels Pirineus.
Dins del poble es troba el Museu del Pagès, més concretament a la casa pairal de Cal Serni. Al museu també hi ha una mostra d'art contemporani.

## Referències

* ↑ GGCC, Les Valls de Valira: Calbinyà i Sant Andreu de Calbinyà.
* ↑ AADD. Guia de Museus i Equipaments Patrimonials de l'Alt Pirineu i Aran. Lleida: Garsineu Edicions, 2008, p.23. ISBN 978-84-96779-45-7.
* ↑ Torres, Núria «El bressol dels oficis perduts». Sàpiens [Barcelona], núm. 63, 1-2008, p. 60-61. ISSN: 1695-2014.
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 129. ISBN 84-393-5437-1.
# Ionel Daniel Dănciulescu

Ionel Daniel Dănciulescu (Slatina, Romania, 6 de desembre del 1976) és un futbolista romanès. Juga a la posició de davanter i en l'actualitat defen els colors de l'Dinamo Bucureşti de la Lliga romanesa de futbol.

## Trajectòria

Després de destacar al Electroputere Craiova, va fitxar pel Dinamo de Bucarest. Al Dinamo va jugar a bon nivell i va rebre un suculent contracte econòmic de l'equip turc Altay Spor Kulübü on finalment va passar sense pena ni glòria. Va tornar al seu país per jugar amb l'Steaua Bucarest on ho va jugar tot en cinc temporades. Va tornar novament al Dinamo Bucarest on l'afició va trigar a acceptar el seu pas per l'etern rival. A poc a poc en el Dinamo va ser guanyat la seva memòria cau amb partits i gols, així és com va aconseguir el mèrit que avui encara té: ser el quart màxim golejador en la història del futbol romanès. El 2005 va ser cedit a l'equip xinès Shandong Luneng després d'una interessant operació econòmica per al Dinamo i el mateix jugador. El 2009 l'Hèrcules es va fer amb els seus serveis i el jugador va ser el màxim golejador de l'equip a la temporada.

## Enllaços externs

* Fitxa de Danciulescu a la plana oficial de l'Hèrcules Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine.
# Carta de poblament

La carta de poblament o carta pobla (en llatí, charta populationis) era un privilegi en què el sobirà o un senyor atorgaven una sèrie de privilegis a grups poblacionals, a fi d'obtenir la repoblació de certes zones despoblades o poc habitades però d'interès econòmic o estratègic durant la Conquesta.
S'hi establien les obligacions que contreien els nous pobladors envers el senyor, en especial pel que fa a censos, mals usos o monopolis. Molt sovint s'establien algunes exempcions o alguns privilegis jurídics (carta de franquesa), de cara a facilitar el poblament de l'indret. El document solia regular també aspectes com la quantitat de terra de què disposaria cada nou poblador, l'obligació dels nous pobladors de residir per a adquirir la propietat útil de la terra, els cens en diners i en especia de quasi la totalitat de les collites o la supervisió i control generalitzat de nomenament i actuació dels càrrecs directius locals (justícia, jutjats).
Arran de la conquesta i la repoblació de la Catalunya Nova es concediren moltes cartes de poblament, destinades a repoblar les poblacions acabades d'ocupar. Una de les primeres cartes de poblament fou concedida a Cardona (any 880 i 986).
En molts casos la carta de poblament fou fonamental de cara al desenvolupament d'un municipi o entitat local.

## Vegeu també

* Carta de població de Cardona
* Carta Pobla de la Vila Nova

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 206.

## Enllaços externs

* Un exemple: s:Carta de Jaume I als moriscs de la Vall d'Uixó (1250).
# Calciner

El calciner o calcinaire era un menestral que tenia l'ofici de fabricar i de vendre calç, a base de calcinar la pedra calcària en un forn o en una olla de calç.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi. Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). núm. 284. Barcelona: Edicions 62, abril del 2000, plana 53 (El Cangur / Diccionaris). ISBN 84-297-4706-0.
* ↑ «Calciner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Brachychalcinus

Brachychalcinus és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Brachychalcinus copei (Steindachner, 1882)
* Brachychalcinus nummus (Böhlke, 1958)
* Brachychalcinus orbicularis (Valenciennes, 1850)
* Brachychalcinus parnaibae (Reis, 1989)
* Brachychalcinus retrospina (Boulenger, 1892)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Steindachner, F. 1882. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerika's (IV). Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 19 (núm. 19): 175-180.
* ↑ Böhlke, J. E. 1958. Studies on fishes on the family Characidae.--Núm. 14. A report on several extensive recent collections from Ecuador. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 110: 1-121, Pls. 1-7.
* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Historie naturelle des poissons. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ Reis, R. E. 1989. Systematic revision of the neotropical characid subfamily Stethaprioninae (Pisces, Characiformes). Comun. Mus. Ciênc. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre v. 2 (núm. 6): 3-86.
* ↑ Boulenger, G. A. 1892. On some new or little-known fishes obtained by Dr. J. W. Evans and Mr. Spencer Moore during their recent expedition to the Province of Matto Grosso, Brazil. Annals and Magazine of Natural History (Series 6) v. 10 (núm. 55): 9-12, Pls. 1-2.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1952: Note on the characid genus Brachychalcinus Boulenger (1892), including the description of a new species. Zoologische Mededelingen (Leiden) v. 31 (núm. 26): 301-305.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0-471-25031-7.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Conspectus Florae Africae

Conspectus Florae Africae, (abreujat Consp. Fl. Afr.), és un llibre il·lustrat amb descripcions botàniques que va ser escrit conjuntament per Théophile Alexis Durand i Hans Schinz. Va ser publicat a Brussel·les en 2 volums en els anys 1895-1898 amb el nom de Conspectus Floræ Africæ; ou, Énumération des plantes d'Afrique.

## Publicació

* Volum núm. 1(2): Juny de 1898
* Volum núm. 5: Desembre de 1894.
La resta dels volums mai va ser publicat.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI