OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# FC Caracal

El Fotbal Club Caracal fou un club de futbol romanès de la ciutat de Caracal.

## Història

El club va ser fundat a Craiova el 1949 sota el nom Metalul Craiova. Fins 1998 fou conegut com a FC Electroputere Craiova. A continuació s'anomenà Extensiv Craiova i el 2003-04 FC Craiova. El 2004 es traslladà a the club was moved to Caracal. Evolució del nom:
* 1949-1956: Metalul Craiova
* 1956-1957: Energia Craiova
* 1957-1958: Rovine Griviţa Craiova
* 1958-1958: Feroviarul Craiova
* 1958-1959: CFR Rovine Craiova
* 1959-1959: Jiul Craiova
* 1959-1960: CS Craiova
* 1960-1961: CFR Electroputere Craiova
* 1961-1998: Electroputere Craiova
* 1998-2003: Extensiv Craiova
* 2003-2004: FC Craiova
* 2004-2013: FC Caracal

## Palmarès

* Segona divisió romanesa de futbol:
** 1990-91, 1998-99
* Tercera divisió romanesa de futbol:
** 1967-68, 1984-85, 1989-90

## FC Caracal a Europa

| Competició | T | P | G | E | P | GF | GC | DG |
| Copa de la UEFA | 1 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 10 | - 10 |
| Total | 1 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 10 | - 10 |

## Temporades recents

Font:
| Temporada | Nom | Divisió | Posició |
| 1990-91 | Electroputere Craiova | Liga II | 1r |
| 1991-92 | Electroputere Craiova | Liga I | 3r |
| 1992-93 | Electroputere Craiova | Liga I | 6è |
| 1993-94 | Electroputere Craiova | Liga I | 14è |
| 1994-95 | Electroputere Craiova | Liga I | 15è |
| 1995-96 | Electroputere Craiova | Liga II | 8è |
| 1996-97 | Electroputere Craiova | Liga II | 2n |
| 1997-98 | Electroputere Craiova | Liga II | 2n |
| 1998-99 | Extensiv Craiova | Liga II | 1r |
| 1999-00 | Extensiv Craiova | Liga I | 18è |
| 2000-01 | Extensiv Craiova | Liga II | 5è |
| 2001-02 | Extensiv Craiova | Liga II | 4t |
| 2002-03 | Extensiv Craiova | Liga II | 8è |
| 2003-04 | FC Craiova | Liga II | 9è |
| 2004-05 | FC Caracal | Liga II | 9è |
| 2005-06 | FC Caracal | Liga II | 9è |
| 2006-07 | FC Caracal | Liga II | 7è |
| 2007-08 | FC Caracal | Liga II | 17è |
| 2008-09 | FC Caracal | Liga III | 2n |
| 2009-10 | FC Caracal | Liga III | 10è |

## Referències

* ↑ Evolutia denumirilor echipelor de-a lungul anilor a enciclopediaromaniei.ro
* ↑ «Romania Final League Tables». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Copadichromis

Copadichromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Taxonomia

* Copadichromis atripinnis (Stauffer i Sato, 2002)
* Copadichromis azureus (Konings, 1990)
* Copadichromis boadzulu (Iles, 1960)
* Copadichromis borleyi (Iles, 1960)
* Copadichromis chizumuluensis (Stauffer i Konings, 2006)
* Copadichromis chrysonotus (Boulenger, 1908)
* Copadichromis cyaneus (Trewavas, 1935)
* Copadichromis cyanocephalus (Stauffer i Konings, 2006)
* Copadichromis diplostigma (Stauffer i Konings, 2006)
* Copadichromis geertsi (Konings, 1999)
* Copadichromis ilesi (Konings, 1999)
* Copadichromis insularis (Stauffer i Konings, 2006)
* Copadichromis jacksoni (Iles, 1960)
* Copadichromis likomae (Iles, 1960)
* Copadichromis mbenjii (Konings, 1990)
* Copadichromis melas (Stauffer i Konings, 2006)
* Copadichromis mloto (Iles, 1960)
* Copadichromis nkatae (Iles, 1960)
* Copadichromis parvus (Stauffer i Konings, 2006)
* Copadichromis pleurostigma (Trewavas, 1935)
* Copadichromis pleurostigmoides (Iles, 1960)
* Copadichromis prostoma (Trewavas, 1935)
* Copadichromis quadrimaculatus (Regan, 1922)
* Copadichromis trewavasae (Konings, 1999)
* Copadichromis trimaculatus (Iles, 1960)
* Copadichromis verduyni (Konings, 1990)
* Copadichromis virginalis (Iles, 1960)

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, Alemanya Occidental. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ www.zipcode.zoo.com (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Konings, A. 1990. Descriptions of six new Malawi cichlids. Trop. Fish Hobby. v. 38 (núm. 11): 110-129.
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Iles, T. D. 1960. A group of zooplankton feeders of the genus Haplochromis (Cichlidae) in Lake Nyasa. Annals and Magazine of Natural History (Series 13) v. 2 (núm. 17) [1959]: 257-280.
* 1 2 3 4 5 6 Stauffer, J.R. Jr. & Konings, A.F. 2006. Review of Copadichromis (Teleostei: Cichlidae) with the description of a new genus and six new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters, 17 (1): 9-42.
* ↑ Massinga, A.V.R., 1992. Growth, mortality and yield-per-recruit of Copadichromis likomae (Cichlidae) in Lake Niassa, Mozambique. Rev. Invest. Pesq. (Maputo) 21:59-68.
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ 2008 IUCN Red List of Threatened Species (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
# Óblast de Kamtxatka

L'óblast de Kamtxatka (rus: Камча́тская о́бласть, transcrit Kamtxàtskaia óblast) fou un subjecte federal de Rússia que l'1 de juliol del 2007 va passar a formar el krai de Kamtxatka en absorbir l'antic districte autònom de Koriàkia. L'óblast de Kamtxatka ocupava la part meridional de la península de Kamtxatka. Tenia una població de 291.705 habitants segons el cens de 2021 amb una extensió de 472.300 Km2 i la seva capital era Petropàvlovsk-Kamtxatski, amb 164.900 habitants (cens 2021) que és també el cap del nou territori resultant de la unió de les dues unitats administratives precedents.

## Referències

* ↑ Weller, Marc; Nobbs, Katherine. Asymmetric Autonomy and the Settlement of Ethnic Conflicts (en anglès). University of Pennsylvania Press, 2011-10-11, p. 65. ISBN 978-0-8122-0575-6.
* ↑ Bowring, Bill. Law, Rights and Ideology in Russia: Landmarks in the Destiny of a Great Power (en anglès). Routledge, 2013-04-17, p. 115. ISBN 978-1-134-62580-2.
* ↑ «Kamčatka Kraj (Territory, Russia)». citypopulation.de. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «Petropavlovsk-Kamčatskij (City, Russia)». citypopulation.de. [Consulta: 10 març 2024].
# Copionodon lianae

Copionodon lianae és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Pinna M. C. C., 1992. A new subfamily of Trichomycteridae (Teleostei, Siluriformes), lower loricarioid relationships and a discussion on the impact of additional taxa for phylogenetic analysis. Zool. J. Linn. Soc. v. 106 (núm. 3). 175-229.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Campanario, C. M. & M. C. C. de Pinna, 2000. A new species of the primitive trichomycterid subfamily Copionodontinae from northeastern Brazil (Teleostei: Trichomycteridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 11 (núm. 4): 369-375.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Obra Missionera de Jesús i Maria

L'Obra Missionera de Jesús i Maria (en castellà: Obra Misionera de Jesús y María) és un institut religiós femení de dret pontifici: les germanes d'aquesta congregació religiosa posposen al seu nom les sigles O.M.J.M.

## Història

La congregació fou fundada per María del Pilar Izquierdo Albero (1906-1945), dona de Saragossa que, des dels dotze anys era paraplègica i cega. Molt devota, era visitada per gent que li demanava consell. El 1936, Pilar comença a pensar en una comunitat religiosa, l'Obra de Jesús, en la qual els seus membres imitessin la vida activa de Crist a la terra, lliurant-se a les obres de misericòrdia. Demanà autorització al bisbe de Saragossa, Leopoldo Ejido y Garay, per a la creació del nou institut religiós i li concedí el nihil obstat el 16 de novembre de 1939.
El 8 de desembre de 1939, la fundadora guarí sobtadament de la paràlisi, i ella ho atribuí a un miracle de la Mare de Déu. Poc després, també recuperà la visió i desaparegueren els mals que tenia. El fet que va causar una gran commoció i les autoritats religioses, temeroses, li retiraren el permís ja concedit.
Amb altres joves marxà a Madrid on ja havia estat aprovat el projecte de fundació, amb el nom de Missioneres de Jesús i Maria. Se li prohibí, però, exercir l'apostolat i predicar, ajudant pobres i fomentant la pràctica religiosa en barris obrers i marginals. El 2 de febrer de 1942, el bisbe de Madrid va erigir l'Obra com a Pia Unió de Missioneres de Jesús, Maria i Josep.
Algunes persones desacreditaren la Pia Unió, malgrat el treball que ja havia fet amb nens, ancians i necessitats. Pilar, que també havia recaigut de la malaltia, va retirar-se de la seva fundació el novembre de 1944 amb nou de les seves companyes. Va tenir un accident i un tumor maligne i morí l'agost de 1945. Les companyes, unides sota la direcció del confessor de Pilar, Daniel Díez García (que serà considerat cofundador), volien continuar-ne la tasca missionera i marxaren a Logronyo en 1947. El maig de 1948 el bisbe Fidel García Martínez aprovà la pia unió amb el nom d'Obra Missionera de Jesús i Maria. El 27 de juliol de 1961, el bisbe de Calahorra i La Calzada aprovà l'Obra com a congregació religiosa, confirmada per la Santa Seu el 12 d'octubre de 1981,

## Activitats i difusió

Les germanes es dediquen a activitats d'ajut a necessitats, d'instrucció als joves, assistència a malalts i ancians, apostolat missioner i serveis parroquials (catequesi, etc.).
El 2006, eren 242 religoses en 23 cases a: Espanya, Itàlia, Colòmbia, Equador, Veneçuela i Moçambic. La seu general és a Logronyo (La Rioja).

## Notes

* ↑ Ann. Pont. 2007, p. 1651.
* ↑ «Obra Misionera de Jesús y María: estamos presentes en los siguientes países». Arxivat de l'original el 2009-04-07. [Consulta: 18 juliol 2016].

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
* Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca. Dizionario degli Istituti di Perfezione. Milano: Edizioni paoline, 1974-2003.
* Lloc de la congregació Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Camp de les Abelles

El Camp de les Abelles és un camp de conreu del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat a prop de l'extrem occidental del terme de Castellcir, a ponent de la masia del Verdeguer i al nord del Serrat del Verdeguer.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.
# Brigada Logística (Espanya)

La Brigada Logística (BRILOG) és un conjunt d'unitats de l'Exèrcit de Terra d'Espanya que donen suport logístic al combat, depenen d'un comandament únic i són ensinistrades i equipades per reforçar les unitats que es determinin o participar en el marc d'una organització operativa, de nivell superior, d'acord amb la doctrina específica terrestre. La Bridada Logística també facilita suport logístic en permanència, a operacions de projecció de forces-missions de pau o ajuda humanitària i sustentació dels exercicis i maniobres nacionals o multinacionals. Es va constituir el 21 de gener de 2011, fruit de la integració de la Força Logística Terrestre 1 (Sevilla) i la Força Logística Terrestre 2 (Saragossa). La seva caserna general es troba en l'Aquarterament San Fernando, a la ciutat de Saragossa. Orgànicament, la Brigada Logística depèn de la Força Logística Operativa de l'Exèrcit de Terra.
La BRILOG està integrada per:
* Caserna General, en el qual s'integra un Estat Major a Saragossa
* Agrupació de Transport núm. 1 a Madrid
* Agrupació de Suport Logístic núm. 11 a Colmenar Viejo (Madrid)
* Agrupació de Suport Logístic núm. 21 a Sevilla i Granada
* Agrupació de Suport Logístic núm. 41 a Saragossa, Osca i Sant Boi de Llobregat (Barcelona)
* Agrupació de Suport Logístic núm. 61 a Valladolid, Sardón de Duero (Valladolid) i Vitòria (Àlaba)
* Agrupació de Suport Logístic núm. 81 en Sant Cristóbal de la Laguna (Santa Cruz de Tenerife)

## Referències

* Orden DEF/1265/2015, de 29 de junio, por la que se desarrolla la organización básica del Ejército de Tierra. Boletín Oficial del Estado (Consulta el 18 de gener de 2017)
* ↑ Instrucción 7/2016, de 19 de enero, del Jefe de Estado Mayor del Ejército de Tierra, por la que se desarrolla la organización del Ejército de Tierra. Boletín Oficial del Ministerio de Defensa (Consulta: 18 de enero de 2017)
* ↑ Cuartel General de la Brigada Logística. Ejército de Tierra.
# Dolors Murillo i Cabré

Dolors Murillo i Cabré (Reus, Baix Camp, 3 de març de 1960) és una advocada i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la V Legislatura.
Llicenciada en Dret per la Universitat de Barcelona, des de 1989 milita a Unió Democràtica de Catalunya (UDC), partit del qual és membre de la seva comissió jurídica. El 1985 ingressà com a funcionària del Cos Superior dels Serveis Tècnics del Departament de Comerç, Consum i Turisme de la Generalitat de Catalunya a Tarragona. De 1992 a 1995 fou Delegada territorial a Tarragona del Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya.
Fou presidenta de la Jove Cambra de Reus el 1990-1991 i fou escollida diputada per la província de Tarragona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995 dins les llistes de CiU. De 1999 a 2004 fou novament delegada territorial del Departament de Justícia de Tarragona i subdirectora general de justícia i interior.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la V Legislatura p. 177
* ↑ «Presidents de la Jove Cambra de Reus». Arxivat de l'original el 2013-12-13. [Consulta: 1r gener 2010].
* ↑ DOGC núm. 2992, d'11.10.1999 (nomenament)
* ↑ DOGC núm. 4077 - 24/02/2004 Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. del cessament

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament a La Vanguardia, 21 de novembre de 1995.
# Àrea de Broca

L'àrea de Broca és la secció del cervell humà involucrada en la producció de la parla, el processament del llenguatge i la comprensió. Encara que, tradicionalment, se l'ha associada amb la producció de la parla, avui sembla que no és aquesta la seva funció concreta. Cal no oblidar que, malgrat la importància d'aquesta àrea en la parla, no se'n pot parlar en termes absoluts.
Està ubicada a la tercera circumvolució frontal (circumvolució frontal inferior), en les seccions opercular i triangular de l'hemisferi dominant per al llenguatge (per a un ésser humà, dretà o esquerrà, en la gran majoria és l'hemisferi esquerre).
Aquesta regió correspon a les àrees de Brodmann 44 i 45, i es connecta amb l'àrea de Wernicke (l'altra regió important per al llenguatge en els humans) mitjançant un feix de fibres nervioses anomenat fascicle arquejat.
Es diu així en honor del metge francès Paul Pierre Broca, que la va descriure el 1864, després de diversos estudis post mortem de pacients afàsics que presentaven un greu dany en aquesta regió.
L'àrea de Broca es divideix en dues subàrees fonamentals: la triangular (anterior), que probablement s'encarrega de la interpretació de diverses maneres dels estímuls (associació plurimodal) i de la programació de les conductes verbals, i l'opercular (posterior), que s'ocupa de només un tipus d'estímul (associació unimodal) i de coordinar els òrgans de l'aparell fonatori per a la producció de la parla, per la seva posició adjacent a l'escorça motora.
Les lesions d'aquesta regió poden conduir a l'agramatisme i a l'afàsia de Broca (també coneguda com a afàsia expressiva, motora o no fluida), que impedeixen la comprensió o la creació d'oracions complexes des del punt de vista gramatical. La parla no és productiva, i generalment conté molt poques paraules i moltes repeticions i falques.

## Vegeu també

* Psicologia.
* Neuropsicologia.
* Neurologia.
* Afàsia.
* Sistema nerviós central.
* Agramatisme.

## Bibliografia

¹ Traducció lliure de Goodglass, H. & Geschwind, N. (1976) Language disorders. En E. Carterette i M.P. Friedman (eds.) Handbook of Perception: Language and Speech . Vol II. New York: Academic Press.

## Nota

* ↑ George Yule; Antonio Benítez Burraco & Nuria Bel Rafecas. El lenguaje. Ediciones AKAL, març 2007, p. 163–. ISBN 9788446025214 [Consulta: 2 maig 2011].
# Óblast de Novossibirsk

L'óblast de Novossibirsk (en rus Новосибирская область, transliterat Novossibírskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia. La capital és la ciutat de Novossibirsk, la tercera de Rússia després de Moscou i Sant Petersburg.
Està situada al sud-est de la planura occidental de Sibèria, als peus de les muntanyes de Salaïr, entre els rius Obi i Irtix. Limita a l'oest amb l'óblast d'Omsk, al nord amb la de Tomsk i a l'est amb la de Kémerovo. La frontera sud i sud-oest la formen el krai de l'Altai i l'estat sobirà del Kazakhstan. El territori de l'óblast fa més de 600 km d'oest a est, i més de 400 km de nord a sud. El terreny és majoritàriament pla; al sud hi predominen les estepes; al nord, grans extensions de bosc amb un bon nombre de zones pantanoses. Hi ha molts llacs i estanys, els més grans dels quals (com el Txani, el Sartlan i l'Ubínskoie) es troben al sud. La major part dels rius pertanyen a la conca de l'Obi, molts dels quals moren en els llacs i estanys esmentats.
Segons el cens del 2002, els russos hi són l'ètnia majoritària (2.504.147). Els segons en importància són els alemanys (47.275). També s'hi troba població ucraïnesa (33.793), tàtara (27.874), kazakh (11.691), belarussa (8.380), armènia (7.850), àzeri (7.366), txuvaix (4.147) i d'algunes nacionalitats més. Hi ha 30 districtes i 14 ciutats.

## Referències

* ↑ «Óblast de Novossibirsk». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Copreu

Segons la mitologia grega, Copreu (en grec antic Κοπρεύς) va ser un heroi, fill de Pèlops.
Natural de l'Èlida, n'hagué de fugir per la mort d'Ífit i fou acollit a Micenes pel rei Euristeu, i allí esdevingué herald reial. Ell era l'encarregat de trametre a Hèracles les ordres relatives als seus dotze treballs, ja que el rei tenia massa por de l'heroi per a mantenir-hi entrevistes. La llegenda presenta Copreu com una persona desagradable, vil, covarda i insolent. El seu fill Perifetes, que acompanyà Agamèmnon a Troia, on va morir a mans d'Hèctor, era, segons diu Homer, molt superior al seu pare en valor i força. Euristeu va enviar Copreu a Atenes quan els va reclamar l'expulsió dels Heràclides. Però es devia mostrar molt insolent en aquesta ambaixada, i els atenesos el van matar sense respectar la immunitat dels heralds. Però com a expiació i record d'aquest crim, els joves d'Atenes portaven en algunes celebracions una túnica fosca.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 114-115. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 54. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Obra gràfica original

L'Obra gràfica original és aquella obra artística resultat d'un procés d'estampació o equivalent en el qual l'artista ha intervingut directament i en el qual no hi ha una obra original a partir de la qual es fan còpies o reproduccions sinó que cada estampa és considerada una obra original, que pot formar part d'un tiratge d'obres iguals, normalment en una edició limitada. Per a la producció de les estampes se sol partir d'una matriu en la creació de la qual ha intervingut el mateix artista.
Són obres gràfiques originals els gravats, les litografies i les serigrafies artístiques. Ho són també els monotips.

## Principis incloents i excloents

La pràctica de la producció artística i de la seva distribució o comercialització han anat perfilant unes característiques del que pot ser considerat obra gràfica original. L'any 1960 en el III Congrés Internacional d'Artistes celebrat a Viena es van establir uns principis que s'han vingut utilitzant com a referència del que es pot incloure en aquesta categoria:
* La matriu original ha d'haver estat feta pel mateix artista. Si no és així, es considerarà una reproducció.
* En cas d'un tiratge, cada exemplar (anomenat prova) haurà de dur:
** La firma de l'artista
** El número de l'exemplar dins la sèrie i la quantitat d'exemplars estampats (per exemple: 2/10 indica que és l'exemplar 2 d'un tiratge de 10).
* L'artista té el dret exclusiu a establir el nombre definitiu de proves.
* Un cop feta l'edició la matriu (planxa metàl·lica, pedra, fusta, etc.) s'haurà de destruir o s'haurà de marcar de manera que indiqui que l'edició s'ha completat.
En el mateix congrés van ser acceptades dues propostes del comitè britànic de l'Associació Internacional de Pintors, Gravadors i Escultors (adscrita a la UNESCO) que complementen aquests principis afectant les Proves d'Artista (exemplars que l'artista estampa directament o que s'estampen sota la seva supervisió directa i que queden fora de la numeració) i al que queda exclòs de la categoria d'obra gràfica:
* Les Proves d'Artista han d'anar indicades com a tals amb les lletres P.A i estaran limitades a un deu per cent del total d'exemplars editats
* Les còpies d'obres d'art realitzades amb procediments fotomecànics o tècniques anàlogues no es consideraran obra gràfica original encara que vagin numerades i duguin la signatura de l'autor.

## Referències

* 1 2 «¿Qué es la Obra gráfica original?». La Aurora, Galería de arte contemporáneo. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2013. [Consulta: 24 febrer 2013].
* 1 2 Bernal, María del Mar. «El congreso de Viena de 1960 [5-6-2009]». Técnicas de Gravado. Universidad de Sevilla. [Consulta: 24 febrer 2013].

## Vegeu també

* obra d'art
* gravat
* calcografia
* estampació
* serigrafia
* monotip

## Enllaços externs

* El código de ética de la obra múltiple