OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Sant Cristòfol de Picassent

L'església parroquial de Sant Cristòfol Màrtir o també Església de Sant Cristòfol és un temple catòlic situat a carrer Constitució, 3, en el municipi de Picassent. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.16.194-001 segons la Disposició Addicional Quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13.02.2007).

## Història

Fou construïda en 1676 i ampliada el 1755.
L'any 2012 amb una subvenció de la Diputació de València es va escometre la restauració de les campanes de l'església permetent recuperar el so del bronze original, així com substituir les truja metàl·liques per altres de fusta a l'estil valencià.
L'any 2013 va descobrir-se al subsòl de l'Església una cripta funerària que estava afonant-se i al temps enfonsat el terra de l'església. Durant les obres de restauració van trobar més de cent restes humanes així com peces d'un temple gòtic anterior que s'hauria alçat al mateix lloc. L'any 1850 van fer un forat a la coberta de la cripta, la van buidar part de les restes humanes i van deixar allà els enderrocs de les obres de construcció de l'absis de l'altar major.

## Campanar

Té un campanar ubicat a la part posterior de l'església, és de planta quadrada i disposa de tres cossos, tenint a l'interior una escala interior "a la castellana", que recorre el perímetre intern fins a arribar a la sala de les campanes. La torre va ser construïda al segle xix, seguint el model del barroc valencià, però simplificant els elements ornamentals i el seu estat de conservació és bo. Té un conjunt de quatre campanes, a més d'una de ferro, ubicada al tercer cos de la torre i varen ser foses entre 1939 i 1940, totes en bon estat. Estan instal·lades a les finestres de la Sala de les Campanes amb truja de fusta de perfil tradicional valencià
Les quatre campanes són: Maria de los Ángeles (1940), de 119 quilos, Nuestra Señora del Rosario de 296 quilos, Cristóbal, de 422 quilos i San Cristóbal Mártir i un pes de 858 quilos.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 1r gener 2017].
* 1 2 «Parròquia de Sant Cristòfol Màrtir - PICASSENT (COMUNITAT VALENCIANA)». www.campaners.com. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ «Ajuntament de Picassent». www.picassent.es. Arxivat de l'original el 2014-10-17. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ «Picassent | enciclopèdia.cat». www.enciclopedia.cat. [Consulta: 1r gener 2017].
* 1 2 «Ajuntament de Picassent». www.picassent.es. Arxivat de l'original el 2017-01-01. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ Vázquez, M «Tanquen l'església de Picassent després de trobar una cripta funerària sota la nau central». Levante-EMV.
# Església de Sant Esteve (Venècia)

L'Església de Sant Esteve (en italià Chiesa di Santo Stefano) és un gran edifici religiós de Venècia (Itàlia), a l'extrem septentrional de Campo Santo Stefano al sestiere de San Marco, no gaire lluny del Pont de l'Acadèmia.

## Història

Fou fundada el segle xiii, reconstruïda al xiv i alterada de nou a començaments del segle xv, quan s'hi afegí una fina entrada gòtica i un sostre en forma de quilla. L'alt interior és també gòtic i té tres absis. Fou sovint escenari d'episodis de violència, i àdhuc d'homicidis, motiu pel qual al llarg dels segles fou consagrada fins a sis cops.
Sant Esteve és l'església d'una de les parròquies del Vicariat de San Marco-Castello. Les altres esglésies de la parròquia són San Samuele, San Maurizio, San Vidal i l'oratori de San Angelo degli Zoppi.

## Arquitectura

L'imponent portal gòtic flamíger de l'església és obra de Bartolomeo Bon. El sostre presenta una estructura en forma de quilla de nau, recorregut per tirants tallats i columnes de marbre de Verona.
Un cas gairebé únic a la ciutat, l'absis de l'església és també un pont per sota del qual corre un riu navegable. El campanar, molt alt, de planta romànica amb cel·la de tres arcs i rematat per un tambor octogonal, està caracteritzat per una accentuada inclinació.
* El campanar inclinat vist des del campo de Sant'Angelo.
* Portal gòtic flamíger de l'església, del 1442, atribuït a la bodega de Bartolomeo Bon.
* Interior de l'església.

## Enllaços externs

* Imatge de satèl·lit de Google Maps (a l'extrem del llarg Campo Santo Stefano)
* Fotos de San Esteban, per Adrian Fletcher Arxivat 2017-01-22 a Wayback Machine.
# Església de Sant Esteve dels Búlgars

L'església de Sant Esteve dels búlgars (en búlgar: Свети Стефан, turc: Bulgar Kilisesi), també coneguda com l'església de ferro búlgara, és una església ortodoxa búlgara a Istanbul, Turquia, famosa per ser completament construïda de ferro.
Sorprèn que aquesta església es construís completament amb ferro, fins i tot les columnes internes i les galeries. Es va realitzar a Viena el 1871. Les seves peces es traslladaren al Corn d'Or i s'acoblaren a les seves vores. L'església fou fundada per la comunitat búlgara després de la seva ruptura amb la jerarquia del patriarcat ortodox grec, situada al turó veí. Encara és utilitzada per aquesta comunitat. Mantenen els sepulcres de marbre dels primers patriarques búlgars coberts de flors.
L'església s'alça sobre un petit parc que arriba fins a la vora del Corn d'Or.
# Església de Sant Honorat

L'Església de Sant Honorat és una església del municipi de Solsona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església romànica modificada. És d'una sola nau i absis rodó. Amida 4,80x 10,60 m. La nau, sobrealçada i de coberta deformada a l'exterior i apuntada a l'interior. Arc toral apuntat. Orientada a l'est.
Construcció: parament de grans pedres en filades, tallades a cops de maceta. Voluminosa cornisa refeta i arrebossada a la nau i a l'absis. Podi parcial a l'absis, part sud, de 25 cm d'alçada màx. Frontis refet. Absis amagat a l'interior per un envà. La volta apuntada de la nau arrenca d'una motllura de pedres trapezoïdals amb bisell. La porta original desapareguda. Finestra romànica a l'absis, tapiada, l'arc ha estat substituït per una pedra. A la cara est, hi ha adossada una nova construcció, de planta regular i teulada a dues vessants, amb la porta actual a la part lateral, d'arc de mig punt

## Història

Aquesta església no està esmentada a l'Acta de Consagració i Dotació de la Catedral d'Urgell de l'any 839.
En la documentació de l'any 1373, consta que Bernat Serra, prevere de Sant Honorat, capella construïda en l'església de sant Ermengol, ha rebut de Maria, muller de Pere Vilar i del seu fill, el cens de Benefici. Cent anys més tard s'anomenava ja solament Sant Honorat.
L'església de Sant Honorat, dona nom a una de les quatre partides en què es divideix la zona immediata dels voltants de Solsona, anomenada el Vinyet per haver estat destinada al conreu de la vinya fins a finals del segle passat.

## Referències

* 1 2 3 4
# Església de Sant Isidre i Sant Antoni

L'Església de Sant Isidre i Sant Antoni de Marzà (Pedret i Marzà, Alt Empordà) és un edifici del segle XX inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada en el carrer del Mar, dins del nucli urbà de la població de Marzà.
És un edifici de planta rectangular i d'una sola nau, amb la coberta a dos vessants de teula. Presenta un gran porxo davanter, a manera de nàrtex, cobert amb teulada a un vessant i delimitat per tres grans obertures d'arc rebaixat, i un petit campanar d'espadanya amb la coberta piramidal de rajola vidrada. A la façana sud se li adossa un petit cos de planta quadrada, amb la coberta a un vessant, que probablement es correspongui amb la sagristia. Totes les obertures de les façanes laterals es corresponen amb finestrals rectangulars, mentre que les de la sagristia són quadrades. Tant a la façana principal com a la posterior, al nivell superior, hi ha dues finestres quadrades amb gelosia.

## Història

Va ser consagrada el 15 de maig de 1968 sota el patronatge de sant Isidre i sant Antoni Abat. Va ser bastida sobre els terrenys cedits per Josep Castelló Vidal.

## Referències

* 1 2 3
# Església de Sant Jaume Apòstol (la Pobla de Vallbona)

L'església de Sant Jaume Apòstol va ser la primera església que es va construir a la Pobla de Vallbona. No se sap exactament la data de construcció però es creu que va ser construïda als pocs anys de nàixer la població (1229-1239).
En la història d'aquesta església es distingeixen tres grans etapes: la primera, que va ser una edificació xicoteta, d'estil gòtic, i decorada amb pintures que daten del segle xv. La segona etapa, a partir del segle xvii, es van afegir diverses capelles a l'estil barroc, estil dominant a l'època. A la tercera etapa, que és la que arriba fins als nostres dies, l'església ha sigut ampliada gràcies a l'adquisició de nous terrenys on s'edifiquen noves capelles, un creuer i una cúpula d'estil neoclàssic-corinti, i a més, una torre campanar de base hexagonal.
Sobre la primera església que es va construir no es tenen dades de les mides i l'aspecte que podia tenir, però se sap que no va ser fins al segle xvii quan se li van afegir les capelles, així que es pot pensar que l'antiga església ocupava el que hui en dia és la nau central, d'uns 23 metres de llarg i 10 d'ample.
El 2017 l'arquebisbat va destituir al canonge encarregat de la parròquia de la Pobla de Vallbona per desfalc.

## Referències

* ↑ Llavata Pitarch, Vicent. Història de la Vila i la Baronia de La Pobla de Vallbona, 1981. ISBN 84-500-7636-6.
* ↑ Cerdà, Paco «El arzobispado aparta al cura de la Pobla de Vallbona por un desfalco en la parroquia». Levante-EMV, 14-07-2017 [Consulta: 14 juliol 2017].
# Església de Sant Joan Baptista (Favara de Matarranya)

L'església fortificada de Sant Joan Baptista és una església gòtica de Favara de Matarranya que data del segle xv.
Té una sola nau, de tres trams, amb capelles laterals entre els contraforts. Dels tres trams de la nau, el dels peus és cobert amb una volta de canó apuntada, mentre que els altres dos tenen volta de creueria. Té un cor alt als peus. La porta s'obre en una de les façanes laterals (al sud) i té tres arquivoltes. Al costat oposat hi ha la torre, que té planta quadrada i, al cos superior, dos ulls en forma d'arc de mig punt a cada un dels quatre costats.
Tot l'edifici està rematat amb merlets que li donen aspecte de fortalesa.
L'església gòtica actual fou edificada al segle xv com a modificació de l'església romànica preexistent, i que ja s'esmenta a finals del segle xii (i no podia ser gaire anterior, ja que Favara fou reconquerida el 1157 per Ramon Berenguer IV). Actualment encara hi queda algun mur del segle xiii.
El campanar fou parcialment destruït a la guerra civil, i reconstruït posteriorment.

## Referències

* 1 2 3
* 1 2
# Església de Sant Joan Baptista (Sant Adrià de Besòs)

L'Església de Sant Joan Baptista és una obra de Josep Maria Sagnier i Vidal a Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'església és de planta basilical amb tres naus. A l'interior trobem a una banda el baptisteri i a l'altre les escales per accedir al cor i la torre del campanar. Al fons hi ha el presbiteri de forma poligonal i a l'esquerra la capella del Santíssim. L'estructura de parets i pilars és de maó. Les cobertes inclinades són de teula àrab. Les motllures i elements decoratius són de pedra artificial. L'església va quedar inacabada: els tancaments exteriors estan sense revestir i el pòrtic d'estil neobarroc no es va arribar a fer. El coronament, constituït per un joc de corbes típic de l'arquitectura barroca, també va quedar inacabat. La façana lateral es compon per un primer cos longitudinal, continu i cec, i un segon cos enretirat que té finestres amb vitralls.

## Història

El barri de Sant Joan es va començar a construir a inicis del segle xx, al mateix temps que es va posar en marxa la fàbrica Baurier. En un inici s'anomenà urbanització Font i Vinyals, nom del propietari d'aquelles terres. Ràpidament s'hi van instal·lar més indústries: la "Borra", la "Celo"... Els fidels del barri de Sant Joan eren acollits per la parròquia de Sant Adrià. Posteriorment es va construir l'església de Sant Joan Baptista, entre 1940-50, sobre terres cedides per la família Baurier.

## Referències

* 1 2
# Església de Sant Joan Baptista (Sant Joan de Moró)

L'església parroquial de Sant Joan de Moró (Província de Castelló, Espanya) va ser construïda l'any 1887, quan era un nucli d'amb prou feines deu o dotze cases.
Es va situar al centre geogràfic dels nuclis confrontants. Ja en 1910 el bisbe de Tortosa nomena un vicari. En 1941 es construeix l'altar major, avui desaparegut. En 1945 s'erigeix el campanar. En 1968 sofrirà una gran reforma desapareixent bastants elements decoratius.
L'església és de planta rectangular de gran diafanitat, volta de mig punt i capelles col·laterals. Importància dins d'aquesta, té l'escala de caragol que ascendeix al cor, tota ella en fusta, la imatge de la Mare de Déu dels Dolors, un Crist amb imitació de talla romànica, la capella del sagrari i dues vidrieres de Fernando Vicent, representant iconogràficament a Sant Joan i Sant Miquel.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Església de Sant Josep (La Pobla de Farnals)

L'església parroquial de Sant Josep és un temple catòlic situat al municipi de La Pobla de Farnals. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.199-001, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià.

## Campanar i campanes

Compta amb una torre campanar de planta quadrada alçat amb maçoneria i rajola, i el remat de materials actuals, on es poden trobar un conjunt de quatre campanes, una dedicada a la Mare de Déu del Rosari, fosa l'any 1957, l'altra té per nom el nom de Felisa, dedicada a Sant Feliu Màrtir, refosa en 1964. Altra té per nom Maria Vicenta, també refosa l'any 2003i la més gran és de 1941, de Maria Josefa.

## Referències

* ↑ «Fitxa BRL:Iglesia Parroquial de San José». Cult.gva.es. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Parròquia de Sant Josep». Campaners.com. [Consulta: desembre 2015].
# Església de Sant Josep de Maó

L'Església de Sant Josep de Maó fou construïda l'any 1738 per la comunitat de mestres de cases, fusters i calefactors, dedicada a Sant Josep. És un edifici d'estil molt senzill, de nau única, amb petites capelles a cada banda. En el període entre 1764 i 1782 passa a formar part del culte anglicà, però amb la dominació espanyola de 1802 passa de forma definitiva al culte catòlic.

## Referències

* ↑ Maó i el seu entorn, la ruta de l'arxiduc
* ↑ Capellania de Sant Josep de Maó Arxivat 2016-09-12 a Wayback Machine., full dominical del Bisbat de Menorca
# Pterocactus neuquensis

Pterocactus hickenii és una espècie que pertany a la família de les cactàcies (Cactaceae).

## Descripció

Pterocactus neuquensis produeix una arrel molt gran, en forma de nap. Les tiges són allargats i creixen sobre terra i també sota terra on creen grups més petits. Les tiges tenen forma de con a pera, rarament arrodonides i més planes a la part superior. Tenen uns 2,5 a 6 cm de llarg i 1,5 a 4 cm de gruix. L'epidermis és de color marronós, beix, gris verdós i de vegades amb un matís morat. Es formen cúspides planes i arrodonides, que es fan més petites cap a la punta de la tija i sovint falten. Hi ha de 3 a 7 petites espines a les arèoles rodones, que fan aproximadament 2 mm de mida. Aquestes fan fins a 2 mm de llarg i de color marró amb una punta més clara.
Les flors fan fins a 4 cm de mida, s'enfonsen a la corol·la i sovint apareixen als laterals. Són de color vermell porpra a vermell marronós, de vegades de color coure. Els estams són vermells, les anteres són de color groc brillant i el pistil és de color rosa clar. Al pistil es formen uns 7 lòbuls d'estigma vermell porpra, que es troben clarament per sobre de les anteres. La llavor en forma de disc està envoltada per un aril i assoleix un diàmetre de 6 a 7 mm.

## Distribució

Pterocactus neuquensis es distribueix a la província argentina de Neuquén, a la zona al voltant de Zapala a altituds de 900 a 1300 metres.

## Taxonomia

Pterocactus neuquensis va ser descrita per R. Kiesling, E. Sarnes & N. Sarnes i publicat a Kakteen und Andere Sukkulenten 67(9): 240, a l'any 2016.

### Etimologia

Pterocactus: nom genèric que deriva de les paraules gregues: "πτερόν" (pteron), que significa "ales", i fa referència a les llavors alades que són típiques del gènere i úniques dins de la família dels cactus.
neuquensis: epítet geogràfic en relació a l'àrea de distribució de l'espècie a Neuquén

## Referències

* ↑ «Pterocactus neuquensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden, 08-08-2024.
* ↑ «Pterocactus neuquensis» (en anglès). Dictionary of Cactus Names. [Consulta: 080/2024].

## Enllaços externs

* https://www.llifle.net/Encyclopedia/CACTI/Family/Cactaceae/33269/Pterocactus_neuquensis
# Antic Banc d'Espanya (Girona)

L'Antic Banc d'Espanya és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El banc està situat a la cantonada de la plaça Marqués de Camps amb el carrer Alvarez de Castro i té l'entrada a l'angle. L'edifici és de marcat esperit eclèctic, i combina temes medievals (balustres, coronaments, elements de ferro) amb d'altres clarament neoclàssics (pilastres, frontons, impostes, etc).

## Història

La construcció es va iniciar el 26 de març de 1901.

## Referències

* 1 2 «Antic Banc d'Espanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Antic Banc d'Espanya, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Estrilda de Salvadori

L'estrilda de Salvadori (Cryptospiza salvadorii) és una espècie d'ocell estríldid comunament trobada a Àfrica. S'ha estimat que l'extensió del seu hàbitat és de 190.000 km².
Es pot trobar a Burundi, la República Democràtica del Congo, Etiòpia, Kenya, Ruanda, el Sudan, Tanzània i Uganda.

## Referències

* ↑ «Estrilda de Salvadori». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Niki Sanders

Niki Sanders és un personatge de la sèrie Herois, interpretat per l'actriu Ali Larter. Niki és una ballarina d'estriptis per Internet que, quan es veu reflectida en un espill, veu una altra personalitat.

## Història

Niki Sanders és la mare del xiquet Micah Sanders. Niki, juntament amb la seua germana Jessica van tindre una infància complicada, ja que el seu pare era alcohòlic i les pegava. Un dia anava tan borratxo que va assassinar Jessica, el que passa que Niki va oblidar eixe moment traumàtic, pensant-se que aquesta havia desaparegut. A causa d'uns diners robats pel seu marit D.L. Hawkins a un mafiós anomenat Linderman, Niki es veu obligada a fer de ballarina per internet per por que li passe alguna cosa a Micah.
Un dia que va a gravar un vídeo, s'adona que el seu reflex no és sol un reflex, sinó que és la seua germana Jessica. En el moment en què la situació es posa tensa, degut als que estan amb ella gravant el vídeo, Jessica pren el control del cos de Niki i els mata. Quan Niki recupera el control veu els cadàvers i es queda perplexa perquè no sap com ha passat. A partir d'aquí comença a tindre més espais morts on no sap què fa i progressivament s'adona que té una doble personalitat.

## Poders

En principi, Niki no té poders, encara que podria ser que el seu fos el poder d'acollir altres consciències al seu cos. Però quan és Jessica la que està en primer pla, desenvolupa una força sobrehumana que, juntament amb el seu caràcter impulsiu, la fa un personatge molt impredictible.
# América Futebol Clube (AM)

L'América Futebol Clube, també anomenat América (AM) o América de Manaus, és un club de futbol brasiler de la ciutat de Manaus a l'estat d'Amazones.

## Història

L'América Futebol Clube va ser fundat el 2 d'agost de 1939 pels germans Arthur i Amadeu Teixeira Alves, i adoptà el nom del club de Rio de Janeiro America Football Club. En els seus inicis, els seus jugadors eren estudiants de l'escola Dom Bosco.
El club guanyà quatre campionats estatals consecutius entre 1951 i 1954. El 1981 par Série C.
El 14 de maig de 2010 canvià el seu nom a Manaos Futebol Clube i els seus colors, del vermell i blanc al blanc, verd (representant la selva amazònica) i negre (representant el Rio Negro). No obstant, el 21 de juny de 2010, davant la manca de les esperades inversions, revertí el nom a l'original.

## Palmarès

* Campionat amazonense:
** 1951, 1952, 1953, 1954, 1994, 2009
* Torneio Início do Campionat amazonense:
** 1955, 1965, 1986, 1996

## Estadi

América juga els seus partits a l'Estadi Roberto Simonsen, normalment anomenat SESI. Té una capacitat per a 5.000 espectadors.
Fins a juliol de 2010, el club jugava els seus partits a Vivaldão. Vivaldão tenia una capacitat de 31.000 persones.
El club té un camp d'entrenament anomenat Centro Social Urbano do Parque 10 de Novembro, anomenat CSU.

## Referències

* 1 2 Especial Placar - 500 Times do Brasil, São Paulo: Editora Abril: 2003.
* 1 2 (portuguès) América Futebol Clube (AM) a Arquivo de Clubes Arxivat 2013-01-17 at Archive.is
* ↑ Campionat amazonense a RSSSF
* ↑ 1981 Campeonato Brasileiro Série C (Taça de Bronze) a RSSSF
* 1 2 Placar Guia 2011, 1350-C, 1-2011, pàg. 85.
* ↑ (portuguès) Estadi Vivaldo Lima (Vivaldão) a Templos do Futebol
# Atlètic

«Atlètic» té aquests significats:
* Relatiu o pertanyent a l'atletisme
* Atlètic Club o Athletic Club, nom de diversos clubs esportius
* Atlètic FC o Athletic FC, nom de diversos clubs esportius
# Església del Redemptor (Venècia)

L'Església del Redemptor de Venècia (en italià Chiesa del Santissimo Redentore) és un edifici religiós d'Andrea Palladio del segle xvi que es troba a l'illa de Giudecca, a Venècia, Itàlia.

## Història

El 1576 s'acabà la pesta a Venècia, on morí més d'un terç de la població. En agraïment a Déu pel final d'aquell gran mal, s'encarregà el projecte a Andrea Palladio, conegut a la ciutat per les esplèndides mansions que realitzà a l'interior per a famílies benestants. Les obres s'iniciaren el 1577 i acabaren en 1592.
Avui dia aquesta església és l'escenari de la gran Festa del Redemptor, que se celebra el tercer diumenge de juliol en memòria del perill passat.

## Estructura

L'edifici té una planta rectangular, amb un simple transsepte constituït en tres absis que comuniquen amb la gran cúpula central. De la intersecció d'aquests absis surten dos subtils campanars cilíndrics, amb sostre en forma de con, semblants a minarets.
La façana de marbre blanc és un dels exemples més impressionants d'inspiració neoclàssica que tanta fama donaren a Palladio: quatre timpans triangulars i un de rectangular es creuen entre si, en una contraposició de superfícies llises, de lesenes i de muntants amb estàtues, ostentant estabilitat i rigor clàssic.
L'interior es compon d'una nau única, amb imponents i decorades capelles laterals. Gran importància té la llum, com a totes les obres pal·ladianes, protagonista vertadera de l'interior, que ressalta volums i decoració.

## Enllaços externs

* La Festa del Redemptor a Venècia.es, la guia turística de la ciutat (en castellà)
* Info Festa del Redemptor, una festa molt veneciana.
# Església del Salvador i la Mare de Déu de la Salette

L'Església Parroquial de El Salvador i la Mare de Déu de la Saleta és un temple catòlic situat al carrer Sant Vicent, 63, en el municipi d'Aldaia. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.14.021-004.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 30 desembre 2016].