OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astrabe

Astrabe és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Astrabe fasciata (Akihito & Meguro, 1988)
* Astrabe flavimaculata (Akihito & Meguro, 1988)
* Astrabe lactisella (Jordan & Snyder, 1901)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Akihito, & K. Meguro. 1988. Two new species of goby of the genus Astrabe from Japan. Jpn. J. Ichthyol. v. 34 (núm. 4): 409-420.
* ↑ Jordan, D. S. & J. O. Snyder. 1901. A review of the gobioid fishes of Japan, with descriptions of twenty-one new species. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1244): 33-132.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Orgègia

L'Orgègia és una muntanya, i parc forestal urbà, situat al centre del que va ser l'Horta d'Alacant.
La muntanya està formada per una serie de llomes amb una alçada màxima de 102 metres sobre el nivell del mar. L'Orgègia va ser repoblada per l'antic ICONA, després de la desaparició de l'agricultura tradicional, que substituïda per una agricultura industrialitzada i unida al creixement urbà, va fer que l'activitat agrícola d'abans fos abandonada progressivament, i on únicament es conserven alguns bancals agrícoles als tàlvegs.
El parc forestal té 3 quilòmetres de senders i 770.000 metres quadrats i entre la vegetació que hi trobem destaquen els pins (Pinus halepensis), els pollancres i les garroferes, juntament amb altres arbres característics del cultiu de secà de la zona, com l'olivera.

## Referències

* ↑ «Senderos en el Monte Orgegia» (en castellà), 17-03-2015. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ TOMÁS, NAIARA. «Los senderos de Orgegia, un paraje natural en Alicante» (en castellà), 26-05-2018. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ Navarro, Santiago «El monte Orgegia, primer parque forestal urbano de Alicante» (en castellà). El País [Madrid], 06-03-2006. ISSN: 1134-6582.
# Satmar

Satmar (en hebreu: סאטמר) és un moviment religiós que s'adhereix al judaisme hassídic originari del poble de Szatmárnémeti (ara anomenat Satu Mare, Romania), situat en el seu moment en el Regne d'Hongria.
La major part de la comunitat viu a Williamsburg, Brooklyn a Nova York, així com en la comunitat de Kiryas Joel, Monroe Township, Nova York, i també en Boro Park, Brooklyn, Monsey, New York i altres centres haredites a Amèrica del Nord, Europa, Israel i l'Argentina.
Durant molt temps i en forma tradicional, el Rebe de Satmar, Yoel Teitelbaum, fou el president de l'Edah Haredit de Jerusalem, encara que cap dels passats rebes va viure permanentment en aquesta ciutat. Aquesta tradició va acabar en 2006 amb la defunció de l'anterior Rebe, Moshe Teitelbaum.
Satmar és un dels moviments hassídics més grans de l'actualitat, encara que no disposa de comparacions demogràfiques formals amb altres grups hassídics.
S'estima en 120.000 el nombre dels seus integrants, sense incloure a un cert nombre de moviments hassídics hongaresos que s'adhereixen a l'antisionisme i que s'identifiquen amb Satmar.

## Vegeu també

* Deborah Feldman

## Referències

* ↑ Dezső Schön: Istenkeresők a Kárpátok alatt: a haszidizmus regénye. Múlt és Jövő Lapés Könyvk, 1997. S. 286–287.
* ↑ «A Life Apart: Hasidism in America -- A Brief Introduction to Hasidism». [Consulta: 3 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Record Online
* Israel National News.
# Colònia Antius

La Colònia Antius és una antiga colònia tèxtil i entitat de població, situada a la dreta del riu Cardener, al límit del municipi de Callús amb de Súria (Bages). Es troba al costat de la carretera C-55 i, uns 200 metres més enllà, hi ha la casa pairal. El 2023 tenia 4 habitants.

## Història i descripció

El topònim Antius es troba documentat al segle x com a «Serra d'Antisses». Més tard, el 1116, en el testament de Ramon d'Òdona, es documenta la «dominicatura d'Antidz», corresponent a un hospital de monjos situat al camí de la Sal.
A la segona meitat del segle xvii, la finca pertanyia als jesuïtes, expulsats el 1767 per Carles III. A la primera primera meitat del xix, el propietari va ser un industrial de Manresa i el 1875, passà a mans de Joaquim Torrents i Fuster, un pagès de Callús, que hi faria construir una filatura de cotó i 26 habitatges per als treballadors.
Posteriorment, fou regentada pel seu fill Llogari Torrens i Serra, que es casà amb Antònia Burés i Borràs, de la família dels Burés i va fer construir a Manresa l'edifici modernista conegut com a Casa Torrents o Ca la Buresa, obra de l'arquitecte Ignasi Oms i Ponsa. A partir del 1932, la fàbrica va ser arrendada per la societat anònima Filatures Callús. Més endavant, a la dècada del 1960, va entrar a formar part de la indústria el grup tèxtil Manufactures i Indústries Tèxtils Agrupades (MITASA). Els serveis de la colònia van anar desapareixent progressivament a la dècada del 1970 i l'empresa va tancar el juny del 1993, quan donava feina a una cinquantena de treballadors.
Sembla que a la fàbrica hi havien treballat per terme mitjà unes 140 persones, de les quals la majoria eren dones, i una quarta part aproximadament també eren nens. Tot i que la colònia era petita, tenia una oferta completa de serveis. A més d'escola, església i fins i tot pistes de bàsquet, disposava de botiga, fonda, barberia i cafè-teatre, que s'utilitzava també com a sala de ball i on es representaven els Pastorets per Nadal.
Per a proveir d'aigua la colònia i fer-la funcionar es va construir, aigües amunt del Cardener (ja al terme municipal de Súria), una resclosa i un rec. La resclosa està formada per un mur perpendicular al riu, feta de ciment. El rec és fet de maó revestit amb morter i té un bagant.

## Vegeu també

* Casa Antònia Burés

## Referències

* 1 2 «Antius». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Joan, Casas Blasi. «Inventari Patrimoni Cultura de Callús. Memòria tècnica» p. 32. Ajuntament de Callús i Diputació de Barcelona, 01-05-2009.
* 1 2 Serra, Rosa; Casals, Lluís (fotografies). Colònies Tèxtils de Catalunya. Barcelona: Angle Editorial i Caixa de Manresa, 2000. ISBN 8488811594.
* 1 2 Fàbrega i Enfedaque, Albert «Les colònies tèxtils i mineres al Cardener mitjà». L'Erol, núm. 86, 86-87 150 anys de colònies industrials, 2005, pàg. 93-96.
* ↑ «Resclosa i rec d'Antius (Súria)». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona).
# Astroblepus longiceps

Astroblepus longiceps és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Madeira.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pearson, N. E. 1924. The fishes of the eastern slope of the Andes. I. The fishes of the Rio Beni basin, Bolivia, collected by the Mulford expedition. Ind. Univ. Studies v. 11 (núm. 64): 1-83, Pls. 1-12.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyosemion exiguum

Aphyosemion exiguum és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun, Guinea Equatorial, Gabon i República del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion exiguum» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1911. Descriptions of new African cyprinodont fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 8 (núm. 44): 260-268.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Organització per la Prohibició de les Armes Químiques

L'Organització per a la Prohibició de les Armes Químiques (OPAQ) és una organització intergovernamental, amb seu a la Haia, Països Baixos. L'organització promou i verifica el compliment de la Convenció sobre Armes Químiques, que prohibeix l'ús d'armes químiques i exigeix la seva destrucció. La verificació consisteix tant en l'avaluació de les declaracions dels estats membres com en les inspeccions in situ. L'organització va rebre el Premi Nobel de la Pau el 2013.

## Referències

* ↑ Ara Barcelona. «L'Organització per a la Prohibició de les Armes Químiques, Nobel de la pau 2013». Diari Ara. [Consulta: 11 octubre 2013].
# Colúbrids

Els colúbrids (Colubridae) són una família de serps no verinoses denominades popularment colobres, per diferenciar-les dels escurçons, que sí que ho són.
És una ampla agrupació de serps que inclou força més de la meitat de totes les espècies de serp que hi ha a la Terra. Els colúbrids no són verinosos (o bé el seu verí no és perillós per als éssers humans, excepte la mossegada del Dyspholidus typus) i normalment són inofensius, tot i que alguns poden fer fortes mossegades. Posseeixen grans plaques al cap. L'ull és de pupil·la rodona i té contacte amb les escates labials. La cua és relativament llarga. El musell és arrodonit. Tenen costums molt diversos, i se solen alimentar de petits mamífers, amfibis o rèptils.

## Espècies ibèriques

A la península Ibèrica hi ha unes 10 espècies, que viuen generalment en els llocs àrids:
* Colobra verda i groga (Coluber viridiflavus)
* Colobra de ferradura (Coluber hippocrepis)
* Colobra d'Esculapi (Elaphe longissima)
* Colobra escalonada (Elaphe scalaris)
* Colobra llisa (Coronella austriaca)
* Colobra bordelesa (Coronella girondica)
* Colobra de collar (Natrix natrix)
* Colobra escurçonera (Natrix maura)
* Colobra de caputxó (Macroprotodon cucullatus)
* Colobra de Montpeller (Malpolon monspessulanus)

## Gèneres

* Ahaetulla
* Arizona
* Bogertophis
* Cemophora
* Chilomeniscus
* Chironius
* Coelognathus
* Coluber
* Coronella
* Crotaphopeltis
* Cyclophiops
* Dasypeltis
* Dendrelaphis
* Drymarchon
* Eirenis
* Elaphe
* Euprepiophis
* Gastropyxis
* Gonyosoma
* Hapsidophrys
* Hierophis
* Lampropeltis
* Lycodon
* Lytorhynchus
* Masticophis
* Mastigodryas
* Oligodon
* Oocatochus
* Opheodrys
* Oreophis
* Orthriophis
* Oxybelis
* Pantherophis
* Philothamnus
* Phyllorhynchus
* Prosymna
* Pseudelaphe
* Ptyas
* Rhinechis
* Rhinobothryum
* Rhinocheilus
* Rhynchophis
* Salvadora
* Senticolis
* Sonora
* Spilotes
* Stilosoma
* Thelotornis
* Thrasops
* Toxicodryas
* Zamenis

## Referències

* 1 2 Burnie, David. «Boomslang». A: Enciclopedia ilustrada del reino animal. Madrid: Susaeta, 2000, p. 155. ISBN 84-305-9931-2.
* ↑ «Colúbrids». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 73. Desembre del 1988, Barcelona ISBN 84-7306-354-6.

## Vegeu també

* Nerodia sipedon
# Astroblepus santanderensis

Astroblepus santanderensis és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Magdalena.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. 1918. Eighteen new species of fishes from northwestern South America. Proc. Am. Philos. Soc. v. 56 (núm. 7): 673-689.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Battista Sforza

Battista Sforza (Pesaro, 1446 - Gubbio (Úmbria), 6 de juliol, 1472) era filla d'Alessandro Sforza, senyor de Pesaro i Costanza Varano.
Als catorze anys d'edat casà amb Federico da Montefeltro convertint-se en duquessa d'Urbino. D'aquest matrimoni nasqueren:
* Costanza? de Montefeltro (Desembre 1460 – Febrer 1461)
* Giovanna da Montefeltro (1462–1514)
* Isabetta da Montefeltro (vers 1464 – 1521)
* Costanza da Montefeltro (1466–1518)
* Violanta da Montefeltro
* Agnese da Montefeltro (1470–1522)
* Guidobaldo da Montefeltro (1472–1508)
Es distingí tant per les seves virtuts com pel seu talent i il·lustració i bondat, pel qual fou molt estimada i plorada -(morí amb 26 anys d'edat)- pels seus súbdits i quants la tractaren. La seva fama es va estendre arreu del país i molts personatges visitaren la vila d'Urbino per conèixer la duquessa, que morí en la flor de la vida.
Gran protectora de les arts i les lletres, ella mateixa fou escriptora distingida, i es citen diversos treballs seus en llatí, idioma que parlava i escrivia com el seu propi. En el Museu Bargello de Florència es conserva un bust de la duquessa Battista de Sforza obra de Francesco Laurana. Piero della Francesca 044.jpg

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55, pàg. 938. (ISBN 84-239-4555-3)
# Aphyosemion striatum

Aphyosemion striatum és una espècie de peix de la família dels aploquílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Guinea Equatorial i Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion striatum» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1911. Descriptions of new African cyprinodont fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 8 (núm. 44): 260-268.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Organització territorial de Sri Lanka

L'organització territorial de Sri Lanka manté la divisió en nou províncies de finals del segle xix, malgrat algunes variacions temporals que es van produir arran dels aixecaments tàmils, que controlaven l'anomenat Tamil Eelam.
Cada província compta amb un Consell Provincial que l'administra.

## Províncies de Sri Lanka

| Província | Capital | Superfície (km²) | Població (hab) | Densitat (hab/km²) |
| Central | Kandy | 5.674 | 2.423.966 | 435 |
| Est | Trincomalee | 9.996 | 1.419.602* | 152 |
| Nord | Jaffna | 8.884 | 1.040.963* | 117 |
| Central del Nord | Anuradhapura | 10.472 | 1.104.677 | 105 |
| Nord-oest | Kurunegala | 7.888 | 2.169.892 | 275 |
| Oest | Colombo | 3.684 | 5.381.197 | 1.461 |
| Sabaragamuwa | Ratnapura | 4.948 | 1.801.331 | 364 |
| Sud | Galle | 5.544 | 2.278.271 | 411 |
| Uva | Badulla | 8.500 | 1.177.358 | 139 |
Les dades de població corresponen al cens de 2002 i, per tant, les dades marcades amb asterisc (*) són estimacions perquè corresponen als territoris controlats en aquells moments pels rebels tàmils.

## Referències

* ↑ «Informe del cens.». Arxivat de l'original el 2008-12-01. [Consulta: 18 febrer 2010].
# Oriol alanegre

L'oriol alanegre (Oriolus nigripennis) és un ocell de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes de Sierra Leone, sud-est de Guinea, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, illes del golf de Guinea i sud del Camerun, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, República Centreafricana, nord-oest, nord i nord-est de la República Democràtica del Congo, est de Sudan del Sud i oest d'Uganda, cap al sud al nord-oest d'Angola i sud-oest de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Oriol alanegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Astronesthes atlanticus

Astronesthes atlanticus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 300-1.200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de les aigües càlides de l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.) The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842, Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthy. Voyage Sulphur 2 . 71-98. Pls. 45-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V. i O.D. Borodulina, 1996. Revision of the Astronesthes indicus species group (Astronesthidae), with descriptions of five new species. J. Ichthyol. 36(8):551-565.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr. i J. F. McKinney, 1988: High-count species of the stomiid fish genus Astronesthes from the southern subtropical convergence region: two new species and redescription of Cryptostomias (= Astronesthes) psychrolutes. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 460: i-iii + 1-25.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i O. D. Borodulina, 2003: Phylogeny, systematics, and zoogeography of the mesopelagic genus Astronesthes (Astronesthidae, Stomiiformes). Voprosy Ikhtiologii v. 43 (núm. 5): 581-601. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 43 (núm. 8):557-576).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Beatriu I, abadessa de Quedlinburg

Beatriu I, també coneguda com a Beatriu de Francònia (alemany: Beatrix von Franken; 1037 – 13 de juliol de 1061), va ser abadessa de Gandersheim des del 1043 i de Quedlinburg des del 1044 fins a la seva mort.

## Biografia

Beatriu va néixer a Itàlia, a la darreria de l'any 1037. Era l'única filla de l'emperador Enric III i la seva primera esposa, Gunilda de Dinamarca, que va morir uns sis mesos després del naixement de Beatriu.
El 14 de gener de 1044, després de la mort de l'abadessa Adelaida I, Beatriu va ser nomenada abadessa de Gandersheim pel seu pare, obviant el dret de les canongesses a elegir l'abadessa. A més, va ser consagrada abadessa de Quedlinburg el 24 de juny de 1044 a la catedral de Merseburg, també succeint a Adelaida I.
A Gandersheim, es trobà al centre d'un conflicte de llarga data amb les canongesses, que la van acusar de subinflaixar els béns de l'abadia destinats al suport directe de la comunitat i, per tant, posar-les en dificultats financeres. Tres papes van participar en aquest assumpte, que va continuar durant anys: Lleó IX va decidir inicialment a favor de les canongesses; Víctor II va revocar la decisió a favor de l'abadessa. Finalment, Esteve IX va establir un compromís, a la fi de 1057, que aparentment havien de reservar-se els béns prebendals de la comunitat per al seu manteniment, però que l'abadessa tenia dret a gestionar lliurement les finques restants i les seves propietats com veiés convenient.
Fins i tot aquesta solució es va mantenir només fins a la mort de Beatriu; i sota el seu successora, la seva germanastra, Adelaida II, el conflicte va esclatar novament.
Beatriu va morir el 13 de juliol de 1061. Va ser enterrada a l'església abacial de Quedlinburg, però les seves restes van ser portades a un altre lloc després del desastrós incendi de 1070. S'ha conservat a l'abadia de Michaelstein una arqueta de plom que gairebé segurament conté els ossos de Beatru des de l'any 1161. A la cripta de l'església reconstruïda de Quedlinburg, una tauleta des del moment de la seva rededicació l'any 1129 serveix com a memorial de Beatriu.

## Referències

* ↑ Kronenberg, Kurt. Die Äbtissinnen des Reichsstiftes Gandersheim (en alemany). Verlag Gandersheimer Kreisblatt, 1981.
* ↑ Vogtherr, 2002.
* ↑ Vogtherr, 2002, p. 410-412.

## Bibliografia

* Black-Veldtrup, Mechthild. Kaiserin Agnes (1043-1077): Quellenkritische Studien (en alemany). Colònia: Böhlau, 1995 (Münstersche historische Forschungen núm. 7). ISBN 9783412026950.
* Boshof, Egon. Die Salier (en alemany). 5a. Stuttgart: Kohlhammer, 2000, p. 346. ISBN 978-3-17-020183-5.
* Vogtherr, Thomas. «Die salischen Äbtissinnen des Reichsstifts Quedlinburg». A: Von sacerdotium und regnum (en alemany). Colònia: Böhlau, 2002, p. 405–420. ISBN 3-412-16401-1.
# Aphyosemion wildekampi

Aphyosemion wildekampi és una espècie de peix de la família dels aploquílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun, República Centreafricana i República del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion wildekampi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Berkenkamp, H. O. 1973. Beschreibung eines neuen Prachttkärpflings aus Ost-Kamerun, Aphyosemion wildekampi spec. nov. Aquarienfreund v. 2 (núm. 7): 107-120.
# Oriol de Luzon

L'oriol de Luzon (Oriolus albiloris) és un ocell de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del nord i oest de Luzon, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Oriol de Luzon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)