OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Richard Matheson

Richard Burton Matheson (Allendale, Nova Jersey, 20 de febrer de 1926 - Calabasas, Califòrnia, 23 de juny de 2013) va ser un escriptor i guionista estatunidenc de fantasia, ciència-ficció i horror.
Fill d'immigrants noruecs, es va criar a Brooklyn i va estudiar al Brooklyn Technical School. Després va fer el servei militar com a soldat d'infanteria a la Segona Guerra Mundial. El 1949 es va llicenciar en periodisme per la Universitat de Missouri i el 1951 es va mudar a Califòrnia. Es va casar el 1952 i tres dels seus quatre fills (Chris, Richard Christian i Ali Matheson) també són escriptors i guionistes. Va morir a Calabasas (Califòrnia) amb 87 anys.

## Obra

Matheson es va iniciar en la literatura publicant els seus contes al diari Brooklyn Eagle. Ja a Califòrnia, va començar a escriure relats de fantasia, terror i ciència-ficció, publicats des del 1950 per la revista Magazine of Fantasy and Science Fiction. El seu primer conte publicat Born of Man and Woman el va fer immediatament famós.
El 1954 va aparèixer la seva ja clàssica novel·la de culte I Am Legend, una original història a la qual el món pateix una pandèmia de vampirisme i un sol home s'hi ha d'enfrontar. Va ser traduït al català per Carles Urritz i Carme Geronès el 1988 amb el títol Soc llegenda. El 1957 va adaptar al cine la seva novel·la The Shrinking Man (L'increïble home minvant), que va esdevenir una veritable pel·lícula de culte. Escriu el crític Quim Casas: «Una de les coses que més m’agrada del guió de Matheson i la posada en escena d'Arnold és la seva capacitat per crear inquietud amb elements i gestos quotidians.» El 1971 va publicar la novel·la The Hell House, i poc després el guió per al film The Legend of the Hell House.
També va destacar com a guionista de diversos capítols de la sèrie televisiva Twilight Zone i de la pel·lícula de Steven Spielberg Duel, basada en un relat seu. Matheson va escriure guions per a pel·lícules de Roger Corman.

## Referències

* ↑ «Iconic Sci-Fi Author Richard Matheson Dies at 87» (en anglès). The Hollywood Reporter, 24-06-2013 [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ «Obituari 2013». Annuaris de l'Enciclopèdia. enciclopèdia.cat. [Consulta: 19 febrer 2020].
* ↑ Clofent, Joan Garí. «Paràbola del pare i el fill». A: L'ofici de lector. València: Universitat de València, 2017-02-28. ISBN 978-84-9134-022-5.
* ↑ Matheson, Richard; Urritz, Carles; Geronès, Carme. Sóc llegenda (en català, traduït de l'anglès). Barcelona: Els Llibres de Glauco, 1988, p. 154. ISBN 84-7584-082-5.
* 1 2 Gutiérrez, Rosa. «The Incredible Shrinking Man». Filmoteca de Catalunya. [Consulta: 19 febrer 2020].
* ↑ Sánchez Trigos, Rubén «Visions of Science and Religion in Hell House and The Legend of Hell House» (en castellà). Brumal. Revista de investigación sobre lo Fantástico, 2, 1, 10-06-2014, pàg. 71–88. DOI: 10.5565/rev/brumal.92. ISSN: 2014-7910.
* ↑ EFE «Mor Richard Matheson, autor de 'Sóc llegenda'». Ara, 25-06-2013 [Consulta: 19 febrer 2020].
# Giurtelecu Șimleului

Giurtelecu Şimleului (Wüst Görgen en alemany, Somlyógyőrtelek en hongarès) és una ciutat de Romania, a la província (en romanès judeţ) de Sălaj (47° 18′ N, 22° 48′ E﻿ / ﻿47.300°N,22.800°E﻿ / 47.300; 22.800), travessada pel riu Crasna.
Està situada a la regió històrica de la Transsilvània.

## Història

Les primeres proves escrites de l'existència de Giurtelecu Şimleului es troben en un document del 1259. El 1715 la població era de 72 habitants.

## Evolució demogràfica

Segons el cens de l'any 2002, la població de Giurtelecu Şimleului tenia 1.055 habitants.
Evolució demogràfica de Giurtelecu Şimleului :
| | Habitants |
| 2002 | 1,055 |
| 1992 | 1,149 |
| 1920 | 1,395 |
| 1910 | 1,322 |
| 1900 | 1,216 |
| 1890 | 1,059 |
| 1880 | 996 |
| 1869 | 1,190 |
| 1847 | 684 |
| 1750 | 231 |
| 1720 | 90 |
| 1715 | 72 |

## Referències

* The Cambridge Ancient History: Second Edition, by John Boardman (N. G. L. Hammond, D. M. Lewis, Frank William Walbank, A. E. Astin, Elizabeth Rawson, Edward Champlin, Andrew Lintott, Alan K. Bowman, J. A. Crook, Peter Garnsy, Dominic Rathbone), Cambridge University Press, 2000); ISBN 0521224969.
* G. Schumacher-Matthäus, Studien zu bronzezeitlichen Schmucktrachten im Karpatenbecken. Marburger Studien zur Vor- und Frühgeschichte 6 (Mainz 1985) 243; Karte 11
* N. G. O. Boroffka, Die Wietenberg-Kultur. Universitätsforschungen zur Prähistorischen Archäologie 19 (Bonn 1994) 46
* Petri Mór, Szilágy vármegye monographiája (I-VI, Budapest, 1901-1904)
* Sanda Băcueţ Crişan, "Noi descoperiri preistorice în judeţul Sălaj" [New prehistoric discoveries in Sălaj County], Giurtelecu Şimleului - Coasta lui Damian, in Acta Musei Porolissensis, Zalău, 2000, vol. 23 (1), pp. 9-28, ISSN 1016-2801
* Ioan Bejinariu, Dan Sana, Şantierul arheologic Giurtelecu Şimleului – "Coasta lui Damian", Cronica cercetărilor arheologice din România, CIMEC, 1999.
* Gheorghe Sisestean, Forme traditionale de viata taraneasca, Ed. Centrului Judetean de Conservare si Valorificare a Traditiei si Creatiei Popular Sălaj (Zalău, 1999).
* Ioan Ciocian, Biserica si societatea romaneasca din Transilvania: vicariatul Silvaniei in a doua jumatate a sec. al XIX-lea (Arad: Vasile Goldis University Press, 2000).
* Vasile Caba, Szilagy varmegye roman nepnyelve es nepkolteszete (Vienna, 1918), a Giurtelecu Şimleului Folk Poem.
# António de Spínola

António Sebastião Ribeiro de Spínola (Estremoz, Portugal, 11 d'abril de 1910 - Lisboa, Portugal, 13 d'agost de 1996), militar i polític portuguès, va ser el 15er president de la República Portuguesa (primer després del cop del 25 d'abril de 1974).

## Biografia

El 1920 ingressa en l'Acadèmia Militar de Lisboa i el 1939 va ser nomenat Tinent en la Caserna General de la Guarda Nacional Republicana.
Va estudiar en Alemanya i el 1941 va participar en el setge de Leningrad, al costat d'altres voluntaris portuguesos i a la Divisió Blava.
Va ser nomenat governador militar de Guinea Bissau el 1968, i de nou el 1972, en plena expansió de la guerra colonial.
El novembre de 1973, després de tornar a la metròpoli, va ser cridat per Marcello Caetano a exercir el ministeri d'Ultramar, càrrec que va rebutjar per no acceptar la intransigència governamental cap a les colònies.
El 17 de gener de 1974 va ser nomenat vice-cap de l'Estat Major de les Forces Armades per suggeriment de Francisco da Costa Gomes, càrrec del qual va ser apartat al març. Poc temps després, però encara abans de la Revolució dels Clavells, publica "Portugal i el futur", on expressa la idea que la solució per al problema colonial portuguès passava per altres vies que no la continuació de la guerra.
El 25 d'abril de 1974, com a representant màxim del Moviment de les Forces Armades (MFA), va rebre del president del Consell de Ministres, Marcello Caetano, la rendició del govern, assumint així els seus poders públics.
Instituïda la Junta de Salvació Nacional (que va passar a ostentar les principals funcions de conducció de l'Estat després del cop), la qual presidia, va ser escollit pels seus camarades per exercir el càrrec de president de la República, càrrec que ocuparà entre el 15 de maig de 1974 i el 30 de setembre del mateix any, quan renúncia al càrrec i és substituït pel general Costa Gomes.
Descontentament amb la marxa dels esdeveniments en Portugal després del 25 d'abril (especialment pel gran viratge a l'esquerra, a la qual eren afectes un gran nombre de militars), intenta intervenir activament en la política; exemples d'això són la seva dimissió de la presidència de la República i posterior fugida a Espanya després del fallit cop del 28 de setembre de 1974 (en què va apel·lar a una "majoria silenciosa" que es mobilitzés contra la radicalització política que es vivia) o la seva participació en el cop de l'11 de març de 1975.
No obstant això, la seva importància en l'inici de la consolidació del nou règim democràtic va ser oficialment reconeguda el 5 de febrer de 1987 pel llavors president Mário Soares, que el va designar canceller dels Antics Ordes militars portuguesos, i el condecorà també amb la Gran Creu de l'Orde Militar de la Torre i l'Espasa (la major insígnia militar portuguesa) pels "fets d'heroisme militar i cívic i per haver estat el símbol de la revolució d'abril i el primer president de la República després de la dictadura".
Va rebre també la distinció de mariscal de l'exèrcit portuguès.
# Calotomus carolinus

Calotomus carolinus és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 54 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les Illes Galápagos i les Illes Revillagigedo.

## Referències

* ↑ Gilbert C. H. 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797). 49-126.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bellwood, D.R. 2001: Family Scaridae. A: Carpenter & Niem 2001. Species identification guide for fishery purposes. Bony fishes part 4. 6: 3468-3492, Pls. VI-XIV.
* Bruce, R.W. i J.E. Randall, 1985. A revision of the Indo-West Pacific parrotfish genera Calotomus and Leptoscarus (Scaridae: Sparisomatinae). Indo-Pacific Fishes (5):32 p.
* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quatorzième. Suite du livre seizième. Labroïdes. Livre dix-septième. Des Malacoptérygiens. Hist. Nat. Poiss. v. 14: i-xxii + 2 pp. + 1-464 + 4 pp., Pls. 389-420.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1986. Scaridae. p. 706-714. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Teruel

«Teruel» té aquests significats:
* Toponímia:
** Teruel (castellà) o Terol (català), ciutat a la zona meridional d'Aragó
** Aeroport de Teruel - Caudé o Aeroport de Terol, aeroport al terme municipal de Caudé
** Provincia de Teruel, província espanyola, la més meridional de les tres províncies aragoneses
** Teruel (cràter), cràter de l'asteroide del cinturó principal Mathilde
* Biografies:
** Alba Teruel Ribes (Benigànim, Vall d'Albaida, 1996), ciclista valenciana, professional des del 2015
** Eloy Teruel Rovira (Múrcia, 1982), ciclista espanyol, especialista en la pista encara que també competeix en ruta
** Juan Teruel Munuera (La Unión, Província de Múrcia, 1894 - Caracas, Veneçuela, 1995), mestre a Navàs
** Montserrat Teruel (1959), cantant i actriu catalana
** Ricard Teruel García (Gijón, Astúries, 1917 - Barcelona, 1975), jugador de futbol asturiano-català
* Miscel·lània:
** Club Deportivo Teruel, club de futbol de la ciutat de Terol, a l'Aragó, fundat l'any 1954
** Llançacoets múltiple Teruel, llançacoets múltiple autopropulsat d'origen espanyol, dissenyat a la dècada dels 70
** Sierra de Teruel, pel·lícula francoespanyola dirigida per l'escriptor francès André Malraux entre els anys 1938 i 1939
** Teruel Existe, partit polític regionalista de la província de Terol
# Bhanotia nuda

Bhanotia nuda és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 0-2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Palau i el sud-est de Papua Nova Guinea.

## Referències

* 1 2 3 «Bhanotia nuda» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* ↑ Hunnam, P.A. Jenkins, N. Kile i P. Shearman, 2001. Bismarck-Solomon Seas Ecoregion: Papua New Guinea Solomon Islands. p. 86. A: Mangubhai, S., B. Masianini, D. Gorman i A. Jenkins (eds). Marine Resource Management and Conservation Planning.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1978: Review of the Indo-Pacific genus Bhanotia, with description of Bhanotia nuda n. sp. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 91 (núm. 2): 392-407.
* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Taifa (desambiguació)

«Taifa» té aquests significats:
* Taifa, carmanyola, capsa o recipient amb tapa o tapadora per a dur-hi algun aliment o vianda
* Les Taifes de l'Àndalus foren conjunt de principats musulmans sorgits de la desfeta del Califat de Còrdova fins a la conquesta cristiana.
* Les Taifes turques d'Anatòlia foren el seguit de beilicats turcs en que quedà dividida Anatòlia arran de les invasions mongoles d'Anatòlia (ghengiskànida i timúrida).
* L'expressió regnes de taifes també s'utilitza metafòricament quan hom al·ludeix a una situació no jeràrquica en què el poder està fragmentat entre diferents persones i hi ha conflictes constants entre ells (per exemple dins d'un partit polític o en una empresa).

## Referències

* ↑ «Taifa, xena, Mery, paparola, dàcar i llòfia, paraules genuïnes de Terrassa». La Torre Nació Digital, 05-06-2016. [Consulta: 25 novembre 2023].
# Perfect Days

Perfect Days és una pel·lícula japonesa de 2023 dirigida per Wim Wenders. Mostra l'actor Koji Yakusho en la pell d'un home que es dedica a netejar banys. S'ha subtitulat al català.
Es tracta d'una coproducció internacional entre el Japó i Alemanya, i va competir en la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Canes de 2023.
L'han seleccionada com a millor pel·lícula internacional en els Premis Oscar 2024. És la primera pel·lícula que selecciona Japó per als Oscars dirigida per un estranger.

## Argument

Hirayama treballa com a netejador de banys a Tòquio. Sembla content amb la seva vida senzilla. Segueix una vida quotidiana estructurada i dedica el temps lliure a la seva passió per la música i els llibres. Hirayama també té una afició important pels arbres i la fotografia.
El seu ajudant, Takashi, no té tant interès en la feina. Està més interessat en les noies i els diners, i un dia plega sobtadament.
Hirayama també rep una visita inesperada de la seva neboda, que ha fugit. L'acull uns quants dies a casa seva, i vessa llàgrimes quan la seva mare la ve a buscar. Sorprèn la mestressa d'un bar on va habitualment, abraçada amb un home. Coincideix més tard amb l'home en qüestió, i li explica que és el seu exmarit, que pateix un càncer incurable, i que la volia tornar a veure.

## Referències

* ↑ «Perfect days». ésAdir. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Perfect days». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 març 2025].
* 1 2 «出品を希望する方へ│米国アカデミー賞│一般社団法人日本映画製作者連盟» (en japonès). Eiren. [Consulta: 12 setembre 2023].
# Calvari de Tortosa

El Calvari és una obra arquitectònica de Tortosa (Baix Ebre) de caràcter religiós, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al costat de l'antiga església de Sant Francesc, al barri de Santa Clara.

## Descripció

S'hi accedeix des del carrer per un reixat. Hi ha diversos elements: una alta creu d'obra i ferro forjat, dedicada als caiguts a la Guerra Civil, i el Calvari o Via Crucis. Aquests s'estableixen com un recorregut que va remuntant en ziga-zaga el desnivell del terreny, on es distribueixen a distàncies regulars petits elements arquitectònics de tipologia comuna: de planta quadrada sobre basament arrebossat simulant obra de carreus i amb paraments laterals fets de rajola vista, amb entaulament llis, coberta a dos vessants i frontó trepat. A la part superior del recorregut hi destaca l'element central, de factura neoclàssica, amb la façana de pedra: sobre basaments de carreus i parament amb arc de mig punt central, flanquejat per dos parells de columnes de mitja canya d'ordre dòric romà i frontó circular. L'interior és una capella amb volta de quadrant d'esfera.

## Història

El 1730 ja existia. Construïdes les capelles de les tretze estacions del Calvari, fou renovada la número XII, de pedra, de la qual es van obrir els fonaments el 30 novembre de 1828. La primera pedra fou col·locada el 25 de gener de 1829, tot i que el sòcol s'acabà el 6 de març de 1829, i el 24 d'octubre de 1829 s'arribà fins als capitells. Per tant, l'obra no fou conclosa fins al 19 de novembre de 1931. Els xiprers són, segurament, els originals del segle xviii. A cada estació hi havia quadres antics fins al 1828, que foren substituïts per figures escultòriques: des de 1827 eren de Josep Ferrer, que van passar al calvari de Tivenys, i a partir de 1850 eren de Martí Quadrado, barceloní, i a l'estació núm. XII del tarragoní Vicent Roig i de Ramon Cerveto, Josep Asensio i Josep M. Beltri. Degueren desaparèixer durant la darrera guerra.

## Referències

* 1 2 «Calvari de Tortosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Baneux Mathieu Gustave

Mathieu Gustave Baneux (París, 12 de juny de 1825 - idm. 27 de març de 1878) fou un compositor i tocador de corn, francès.
Va rebre les primeres lliçons de corn del seu pare. El 24 d'octubre de 1836 va començar estudiar aquell instrument amb Dauprat i composició amb Halevy al Conservatori de París, en 1839 2n. premi de corn, 1840 1r premi de corn, 1841-1847, primer premi de corn de l'Opera-Comique de París, 1 de setembre de 1847 fou nomenat corn a l'Òpera de París, i el 1849 va deixar el lloc per donar concerts, en 1849 va actuar en els Société des Concerts de París, el 1853 es va traslladar a Itàlia, 1854 després de la mort del seu pare va tornar a l'Opera-Comique com a solista de trompa. El 1868 era director de banda de la Guàrdia Nacional legió 5ª.
El 18 de setembre de 1862, a París es va casar amb la cantant d'òpera i professor de cant Irma Sophie Pannetrat (Alger, 24 de març de 1833 - París, 6 de gener de 1892).
Obres i arranjaments de Gustave Baneux:
* Variations sur un air favori de I Capuleti de Bellini. Corn i orquestra. op. 1. París 1867
* 12 Duos fàcils per corn a pistons saxo-corns, saxo-trompes o cors. op. 13. París 1857
* La feuille et le serment. Quadrilla per a piano composta vers les romances favorites cantades als concerts Vivienne. París 1844
* Une fete aux Iles Marquises. Quadrilla. Piano dedicat a Melle Aline Robert, Paris 1844
* Luisa. Vals per a piano publicat a La France musicale, Paris 1847
* 20 Etudes pour le cor, dedicat a la memòria del seu pare, Paris 1856
* L'Etourdissante. Grande polque per a piano, Paris 1857
* L'Heureux age. Romance, paraules de Gay de la Tour, Paris 1857
* Le sommeil d'un ange. Melodies, paraules de Gay de la Tour Emile Baneux, Paris 1858 1 - Les voeux 2 - La clochette du bon ermite 3 - Le sommeil d'un ange
* Un peu, beaucoup, pas du tout. Marguerite-polka. Piano, Paris 1860
* Le mariage a Nicolle, escena còmica, paraules d'Emile Baneux, París 1863
* La Separation de corps, paraules d'Emile Baneux, París 1864
* Le mouton de Betzy. Chansonnette paraules d'Er. Bourget, París 1865
* Une victime de l'amour, paraules d'Emile Baneux, París 1868
* Fantaisie-caprice pour le cor en fa, amb acompanyament de piano, París 1868
* Valse de concert. Corn i piano. París 1872
El seu pare fou Emile Baneux (París, 1795 - 1854) fou un músic francès. Concertista de cornetí, va ser deixeble de Dauprat, va ser nomenat professor de cornetí del Gimnàs militar.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 538 (ISBN 84-239-4507-3)
* composers-classical-music.com/b/BaneuxMathieuGustave.htm
# Chromogobius

Chromogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Chromogobius britoi (Van Tassell, 2001)
* Chromogobius quadrivittatus (Steindachner, 1863)
* Chromogobius zebratus (Kolombatovic, 1891)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Van Tassell, J. L., 2001. Chromogobius (Teleostei: Gobiidae): a new species from the eastern Atlantic. Copeia 2001 (núm. 4): 1073-1080.
* ↑ Steindachner, F., 1863. Ueber eine neue Gobius-Art aus dem Adriatischen Meere. Archivio per la Zoologia l'Anatomida e la Fisiologia (Gènova) v. 2 (for 1862) (pt 2): 340-342.
* ↑ Kolombatovic, G., 1891. Glamoci (Gobii) spljetskog pomorskog okruzja u Dalmaciji. (Gobii della Dalmazia). Spalato: 3-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Miller, P. J., 1971: A revision of the Mediterranean gobiid genus Chromogobius (Teleostei-Perciformes). Journal of Zoology (Londres) v. 164 (núm. 3): 305-334.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)