OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Llorenç del Penedès

L'escut oficial de Llorenç del Penedès té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un llorer arrencat de sinople sobremuntat d'un castell d'atzur tancat d'argent. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 21 d'abril de 1983.
El llorer és un senyal parlant referent al nom de la localitat. Al damunt s'hi veu el castell de Llorenç (del segle xiv), al voltant del qual es va desenvolupar la vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «DECRET 178/1983, de 21 d'abril, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Llorenç del Penedès perquè adopti el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 331, 21-04-1983. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Montferri

L'escut oficial de Montferri té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un mont creuat d'una creu patriarcal patent de sable. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 19 de setembre del 2000. El municipi es va anomenar Puigtinyós fins al 1917, quan va canviar la denominació oficial per Montferri, nom d'un petit poble proper, avui deshabitat. El mont de sable amb la creu patriarcal, que apareix a l'escut des de 1803, és un senyal parlant referent a l'antic nom del poble, i també a l'actual.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 30 d'agost de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Montferri.» (pdf). DOGC num 3228, 30-08-2000. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Picanya

L'escut de Picanya és un símbol representatiu del municipi de Picanya, que pertany a la comarca de l'Horta Sud, al País Valencià. No posseeix una descripció heràldica oficial. Malgrat això, el seu blasonament pot ser descrit de la següent manera:
Escut oval. Al flanc sinistre, un pi coure amb fulles sinoples; i al destre, una canya sinople; ambdues figures sobre un paisatge sinople, com a elements parlants. Emmarca un folre de pergamí que s'enrotlla. Timbrat per una corona reial oberta.
De vegades, l'escut pot aparèixer acompanyat de la inscripció "Honorable Vila" i el nom del municipi, en referència al fet que Picanya va ser el primer municipi a demanar l'Estatut d'autonomia per al País Valencià, per la qual cosa se li va atorgar aquest títol.
L'escut no gaudeix de cap mena d'oficialitat, perquè no està publicat ni en el Butlletí Oficial de l'Estat ni en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. Malgrat aquest fet, és present en documents de l'ajuntament, senyals, etc. i és de facto l'escut oficial del municipi.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià
* Escuts i banderes de l'Horta Sud

## Referències

* ↑ «Vexicologia C. Valenciana - Picanya». [Consulta: 28 febrer 2023].
# Escut de Reykjavík

L'Escut de Reykjavík mostra en color blanc els pilar del tron d'Ingólfur Arnarson i tres faixes viperades en representació de les ones del mar, tot sobre un fons blau marí. Fou dissenyat per Halldór Pétursson, dissenyador, qui fou designat i contractat per dissenyar el logotip a partir d'un concurs organitzat per l'Ajuntament de Reykjavík el març del 1951.
L'escut va ser aprovat en una reunió el 14 de maig del 1957 i aprovat pel consell de la ciutat el 6 de juny de l'any 2014.

## Colors

Les especificacions a les normes oficial dels colors d'ús de l'escut són:
| Model de color | Blau | Blanc |
| Pantone | 287 C | Blanc |
| CMYK | 100-69-0-11 | 0-0-0-100 |
| RGB | 0, 51, 102 | 0, 0, 0 |
| HTML | #003087 | #FFFFFF |
El model HTML s'ha extret a patir del codi Pantone descrit a les normes d'ús.

## Referències

* ↑ «Reykjavík» (en anglès). Heraldry of the World. [Consulta: 8 agost 2023].
* 1 2 «2005 Merki sveitarfélaga». [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ Anonymous. «Skjaldarmerki Reykjavíkur» (en islandès), 19-07-2013. [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ «Reglur um notkun á merki Reykjavíkurborgar» (en islandès). 15 abril 2021. Reykjavik.is. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ «Pantone 287 C Color» (en anglès). iColorPalette. [Consulta: 8 agost 2023].

## Vegeu també

* Bandera de Reykjavík
# Museu San Telmo

El Museu San Telmo (en basc, San Telmo Museoa o STM) és el museu municipal de la ciutat de Sant Sebastià, consagrat a il·lustrar l'evolució de la societat basca, majorment mitjançant peces d'etnografia i belles arts. Fundat el 1902, va inaugurar la seva seu actual el 1932, fet que el converteix en el museu més antic del País Basc. Després d'una perllongada controvèrsia sobre el seu perfil i futures funcions, va ser sotmès a un ambiciós treball d'ampliació i reforma (2007-2010) que es va inaugurar en la primavera de 2011.
El museu va consolidant la seva afluència de públic els darrers anys, i el 2015 va superar lleugerament les 122.000 visites. Bona prova de la varietat i interès de les seves col·leccions és que presta anualment entre 60 i 200 peces per a exposicions, nacionals i internacionals.

## Referències

* ↑ Web oficial del museu
* ↑ Diario vasco (9 de abril de 2018): L'art d'embalar, protegir i prestar
# L'Avenir français

L'Avenir français és un partit d'extrema dreta francès dirigit per Jean-Philippe Tanguy. Des de la seva creació, ha aconseguit representació a l'Assemblea Nacional en aliança amb Reagrupament Nacional.

## Història

El 20 de novembre de 2020, Jean-Philippe Tanguy, aleshores vicepresident de Debout la France, va anunciar que abandonava el partit enmig del desacord amb Nicolas Dupont-Aignan sobre l'estratègia a adoptar per a les eleccions regionals de 2021 i les presidencials de 2022 ; El van seguir en el seu plantejament una seixantena d'executius nacionals i càrrecs locals del partit, que van anunciar immediatament la posada en marxa, el gener següent, d'un moviment "gaullista i sobiranista" col·laborador amb Reagrupament Nacional.
El partit es va inaugurar oficialment el 22 de març, durant una roda de premsa a la qual va assistir Marine Le Pen. El partit es va definir llavors com un moviment independent aliat de RN.
L'Avenir français va guanyar 14 escons a les eleccions regionals de juny de 2021, tots escollits a les llistes de RN. Un any més tard, durant les eleccions legislatives de juny de 2022, van aconseguir sis escons a l'Assemblea Nacional, que seurien al Grup RN. Més endavant, a les eleccions anticipades de 2024, mantindrien 5 escons, que tornarien a adherirse- al Grup RN.

## Resultats electorals
### Eleccions presidencials

| Any | Candidat | 1a volta | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | 2a volta | Resultat |
| Any | Candidat | Vots | % | Pos. | Vots | % | Pos. | Resultat |
| 2022 | Suport a Marine Le Pen | Suport a Marine Le Pen | Suport a Marine Le Pen | Suport a Marine Le Pen | Suport a Marine Le Pen | Suport a Marine Le Pen | Suport a Marine Le Pen | 2 Derrota |

### Eleccions legislatives

| Any | 1a volta | 1a volta | Pos. | Escons | Govern |
| Any | Vots | % | Pos. | Escons | Govern |
| 2022$^a$ | 152.102 | 0,67 | 15è | 6 / 577 | Oposició |
| 2024$^a$ | 301.475 | 0,94 | 12è | 5 / 577 | Oposició |
$^a$ A dins de les candidatures de RN.

### Eleccions regionals

| Any | 1a volta | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | 2a volta | Consellers | Presidents |
| Any | Vots | % | Pos. | Vots | % | Pos. | Consellers | Presidents |
| 2021 | Llistes comuns amb RN | Llistes comuns amb RN | Llistes comuns amb RN | Llistes comuns amb RN | Llistes comuns amb RN | Llistes comuns amb RN | 14 / 1.926 | 0 / 17 |

### Parlament Europeu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Grup |
| 2024 | Jean-Philippe Tanguy | Dins de RN | Dins de RN | 0 / 81 | Nou | – |

## Referències

* ↑ «Des cadres de Debout La France quittent le parti souverainiste pour se rapprocher de Marine Le Pen». Ouest France.
* ↑ «L’Avenir français, la petite entreprise qui monte autour de Marine Le Pen» (en francès). Le Monde, 17-06-2023.
# Escut de Sant Iscle de Vallalta

L'escut oficial de Sant Iscle de Vallalta té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una vall de sinople sobremuntada d'una rosa de gules botonada d'or i barbada de sinople. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 15 de setembre de 1993 i publicat en el DOGC el 29 del mateix mes amb el número 1802. La vall és un senyal parlant que descriu el nom del terme. La rosa és el símbol de sant Iscle, patró del poble.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 de setembre de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Iscle de Vallalta.» (pdf). DOGC num. 1802. Generalitat de Catalunya, 29-09-1993. [Consulta: 7 febrer 2013].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Maresme
* Bandera de Sant Iscle de Vallalta
# Escut de Sant Ramon

L'escut de Sant Ramon va ser creat el 1940, per tal de representar el nou municipi de Sant Ramon de Portell.
A la part superior s'hi pretenia representar el municipi de Sant Ramon, amb l'etimologia popular segons la qual el nom "Ramon" provenia de món. Es tracta, doncs, d'unes armes parlants.
A la part inferior esquerra s'hi representen les poblacions de l'antic municipi de Portell, amb la representació d'un portal o portell i un viver, fent referència a les localitats de Portell i Viver respectivament. També s'hi representa la població de Gospí, amb la representació d'un gos sota un pi.
A la part inferior dreta s'hi representen les poblacions de l'antic municipi de la Manresana a excepció de Gospí. S'hi representa una mà rasada o tallada, segons la creença popular que la paraula Manresana provenia de "mà rasada", a causa de la llegenda per la qual, en la guerra entre moros i cristians, en aquest lloc a un soldat cristià li tallaren la mà. El món vol representar el poble de Mont-rós.
Aquest escut no es troba oficialitzat en el Registre d'ens locals de Catalunya.
# Torrent del Paradís

El torrent del Paradís era el curs d'aigua més important que baixava del turó de la Creueta del Coll a Barcelona.

## Història i descripció

Naixia en un profund fondal i per l'actual passatge de Sigüenza travessava diverses zones d'Horta. Passat el carrer de Ramon Rocafull, se l'anomenava torrente de los Avellanos i continuava pel carrer de Sigüenza fins a traspassar el carrer Lluís Marià Vidal, i d'allà muntanya avall, travessant l'actual rambla del Carmel i s'unia al torrent del Carmel al carrer de Llobregós per a formar el torrent d'en Carabassa.
A l'actual passatge de Sigüenza hi havia la font del Paradís, on segons un plànol de Vicenç Martorell i Portas de la dècada de 1930, es pot veure la font, una bassa, un lloc amb fogons i un espai on diu campo, amb una traça de tancat per entrar-hi.

## Referències

* 1 2 «10. Torrent i font del Paradís». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Dsitricte d'Horta-Guinardó. Arxivat de l'original el 10-04-2014.
# Eruguera capnegra

L'eruguera capnegra (Lalage melanoptera) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).
Habita el bosc obert i la selva humida des de l'extrem nord de l'Índia cap al sud fins Kerala i Sri Lanka.
Ha estat desplaçada recentment des del gènere Coracina fins Lalage.

## Referències

* ↑ «Eruguera capnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
* ↑ KA Jønsson, RCK Bowie, JAA Nylander, L Christidis, JA Norman et J Fjeldså. 2010. Biogeographical history of cuckoo-shrikes (Aves: Passeriformes): transoceanic colonization of Africa from Australo-Papua. Journal of Biogeography 37: 1767–1781.
# Emmagatzematge informàtic

L'emmagatzematge informàtic consisteix en l'enregistrament de dades d'una forma persistent i llegible per un ordinador. Dispositius i/o sistemes que han estat descrits com a mitjà d'emmagatzematge que inclouen: biblioteques de cinta, sistemes RAID, unitats de disc dur, unitats de cinta magnètica, unitats de disc òptic, unitats de disc magneto-òptic, unitats de memòria de tambor (històric), unitats de disquet (històric), unitats de cinta perforada (històrica), memòria hologràfica (experimental) i emmagatzematge en ADN.

## Vegeu també

* Memòria d'ordinador
* Suport extraïble
* Magnetostricció

## Referències

* ↑ «DNA Hard Drive» (en anglès). The Scientist, 23-05-2012. [Consulta: 4 febrer 2013].
# Ajuntament de Bellpuig

L'Ajuntament de Bellpuig és una obra eclèctic de Bellpuig (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici que consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La façana es troba realitzada a base de carreus de pedra picada amb una excel·lent estereotomia, mentre que la resta de l'edifici es troba realitzat amb argamassa. La façana té una composició simètrica i té un ritme molt marcat a base de la repetició decorativa, la qual cosa aporta una personalitat pròpia a l'edifici. Els elements característics són l'ús de l'arc de mig punt com a acabament de totes les portes i finestres de l'edifici. Aquests arcs són a més a més rematats per una cornisa-guardapols que s'uneix a tots els arcs que es troben a un mateix nivell horitzontal. A les golfes hi ha quatre finestres rodones. Finalment la façana està coronada per una cornisa de pedra.
La façana data del 1883.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Bellpuig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Clitofó (oligarca)

Clitofó o Clitofont (en llatí Cleitophon, en grec antic Κλειτόφων) va ser un estadista i oligarca atenenc que va viure al segle v aC, i hauria mort a finals d'aquest segle o a inicis del segle IV aC. El seu paper en la política d'Atenes hauria facilitat el cop d'estat oligàrquic que va portar al govern dels Quatre-cents l'any 411 aC.

## Biografia

Se'n sap poc de la primera part de la seva vida. Va participar en les reformes del govern d'Atenes després de la desastrosa expedició a Sicília de l'any 413 aC, i això fa pensar que podria haver nascut l'any 452 aC o fins i tot abans, ja que el Consell assembleari del que formava part estava constituït per homes més grans de quaranta anys. La Constitució d'Atenes atribuïda a Aristòtil cita a Clitofó, i diu que va ser un dels primers defensors d'un retorn a la Constitució ancestral, un pas decisiu per la instauració dels Quatre-cents. L'obra parla també del seu càrrec com a ambaixador davant del navarc espartà Lisandre l'any 404 aC, en representació d'un sector de l'oligarquia moderada vinculada a Teràmenes.

## A la literatura

Plató diu que Clitofó era un col·laborador molt proper del sofista i retòric Trasímac de Calcedó i de l'orador Lísies. Clitofó va ajudar a Lísies defensant un breu però significatiu argument relativista: "L'avantatge del més fort és idèntica a la de qualsevol que el més fort pensi que és el més fort". Al diàleg platònic, potser apòcrif, que porta el seu nom, Clitofó es un alumne descontent amb Sòcrates, al que critica per la falta de coneixement positiu que tenia el mètode socràtic.
La comèdia d'Aristòfanes Les granotes relaciona a Clitofó amb Teràmenes i els parodia per la seva inconstància política.

## Referències

* 1 2 3 Nails, Debra. The people of Plato: a prosopography of Plato and other Socratics. Indianapolis, IN: Hackett Publishing, 2002, p. 102-103. ISBN 9780872205642.
* ↑ Aristòtil. Constitució d'Atenes XXIX,3; XXXIV, 3
* ↑ Plató. La República 340
* ↑ Aristòfanes. Les granotes, 965-967
# Amigdalòidies

Amygdaloideae o Prunoideae, és una subfamília de plantes amb flors dins la família de les rosàcies. Abans era considerada per alguns taxonomistes com una família separada de les rosàcies i s'havien fet servir les denominacions de Prunaceae i Amygdalaceae. Membres importants de la subfamília Amygdaloideae o Prunoideae inclou la prunera, cirerer, albercoquer, presseguer, i l'ametller. El fruit d'aquestes plantes són coneguts com a fruit de pinyol (botanicament, una drupa), i cadascun dels fruits conté una closca dura (botanicament, l'endocarp) anomenat un pinyol que conté una sola llavor.

## Taxonomia

La taxonomia d'aquesta subfamília ha passat a ser poc clara. El 2001 es va informar per genetistes xinesos que les Prunoideae consisteixen en dos diferents grups genètics o "clades", Prunus-Maddenia i Exochorda-Oemleria-Prinsepia. Posteriorment s'apunta que Exochorda-Oemleria-Prinsepia està una mica separat de Prunus-Maddenia-Pygeum, i aquesta, com subfamília Maloideae, tots aquests gèneres sembla que és millor considerar-los dins la subfamília Spiraeoideae. Amb aquesta classificació el gènere Prunus es considera que inclou Armeniaca, Cerasus, Amygdalus, Padus, Laurocerasus, Pygeum, i Maddenia. Altres taxonomistes no cladistes consideren que els Prunoideae són una simple tribu, o bé tres tribus separades.

## Notes

* ↑ Lindley, J. 1830. Introduction to the natural system of botany: or, a systematic view of the organization, natural affinities, and geographic distribution of the whole vegetable kingdom; together with the uses of the most important species in medicine, the arts, and rural or domestic economy. Longman, Rees, Orme, Brown, and Green London. http://www.biodiversitylibrary.org/item/31944#21
* ↑ Sangtae Lee and Jun Wen, A phylogenetic analysis of Prunus and the Amygdaloideae (Rosaceae) using ITS sequences of nuclear ribosomal DNA, American Journal of Botany. 2001;88:150-160. Available online at Lee i Wen 2001.
# Emmascarament sonor

L'emmascaradament sonor és l'efecte de ser tapat un so per superposició amb un altre. És un efecte produït en la percepció sonora quan s'escolten dos sons de diferent intensitat al mateix temps. En passar això, el so més dèbil restarà inaudible, i el sistema auditiu només processarà el so emmascarador.
El so de nivell alt posseeix un efecte d'emmascarament major si el suau es manté dins del mateix interval de freqüències.
Es pot dividir l'emmascarament sonor entre emmascarament temporal i emmascarament freqüencial:

## Emmascarament temporal

Es presenta quan un to suau es troba proper en el temps d'un altre to d'amplitud més elevada. Segons la posició temporal d'emmascarant i emmascarador:
* Post-emmascarament: arriba primer el to de major amplitud que el de menor, quedant aquest últim emmascarat.
* Pre-emmascarament: arriba primer el to de menor amplitud quedant igualment emmascarat pel de major.
Per tant, el to més intens tendeix a emmascarar el to més dèbil.

## Emmascarament freqüencial

Es presenta quan dos tons arriben a l'orella de forma simultània, quedant un d'ells emmascarat per l'altre. Ens podem trobar amb dos casos:
* Sons de baixa freqüència emmascaren als d'alta freqüència.
* Sons d'alta freqüència emmascaren als de baixa freqüència.
És important ressaltar que en l'emmascarament en freqüència serà més efectiu el primer cas, ja que els tons d'alta freqüència difícilment emmascaren als d'una freqüència menor.

## Aplicacions

Podem trobar ambdós tipus d'emmascarament donat un so qualsevol. Per tant, aquests fenòmens són tinguts en compte per certs còdecs d'àudio per tal de no codificar mostres que, al cap i a la fi, si es codifiquessin, serien inaudibles per l'orella humana. El resultat, una millor compressió de dades.

## Vegeu també

* Emmascarament freqüencial
* Emmascarament temporal
* Llindar d'emmascarament
* Banda crítica
* Psicoacústica
# Emmentaler

L'emmentaler, o emmental tal com es coneix en la seva forma més industrial, és un formatge de pasta premsada cuita elaborat amb llet de vaca, de pasta dura i compacta i amb grans forats. És originari de la vall suïssa de l'Emme («tal» en alemany vol dir vall) al cantó de Berna. Està protegit per una AOP des del 2006. Pot arribar a pesar fins a 100 kg i es considera un dels formatges més grans del món.

## Producció

S'utilitza llet crua fresca de vaques alimentades sense ensitjat. Està prohibit l'ús d'additius i transgènics.
A Suïssa representa el 50% de la producció total i el 70% de l'exportació.

## Zona de producció

Cantons d'Argòvia, de Berna, de Glarus, de Lucerna, de Schwyz, de Solothurn, de Sankt Gallen, de Turgòvia, de Zug, de Zuric i una part del cantó de Friburg.

## Història

Les primeres mencions que a la vall s'hi feia formatge són del segle xiii, però el primer document que mostra el nom d'emmentaler és del 1542, època en què el formatge es va anar fent gran per facilitar el transport. Fins a finals del segle xx, el mètode d'elaboració de l'emmentaler es va copiar a Alemanya, França, Itàlia i fins i tot a Finlàndia i Rússia. Per protegir la producció suïssa es va protegir amb una AOP el 2006.(Donnelly 2016, p. 249)

## Característiques

L'emmentaler és dolç, amb sabor de nous i una textura ferma. A mesura que va madurant, el seu sabor es torna més nítid i més profund. És flexible, fàcil de tallar, i es torna més trencadís amb l'edat. Els forats típics de l'emmentaler, d'entre 2 i 4 cm, es formen durant el procés de maduració: la fermentació natural produeix diòxid de carboni, que s'acumula en diverses parts de la massa sense que es pugui escapar. Amb 0,5g de sal per cada 100g de formatge, l'emmentaler té un contingut molt baix de sal per ser un formatge dur. No conté lactosa.
Hi ha diferents tipus d'emmentaler AOP segons els diferents graus de maduració:
* Clàssic, almenys 4 mesos de maduració, gust d'avellana, suau
* Reserva, almenys 8 mesos de maduració, més intens
* Extra, almenys 12 mesos de maduració, aromes intensos sostinguts

## Emmentaler Gotthelf

Aquest formatge vol recuperar la tradició del segle xix. La llet utilitzada per fer el formatge prové de granges properes, a un màxim de 10 km del formatge. Madurat almenys 18 mesos, és més intens amb molt de cos, amb pasta trencadissa. La roda porta una etiqueta que resumeix la història de La formatgeria de Vehfreude, obra del famós escriptor suís Jeremias Gotthelf.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «L'original suisse de la vallée de l'Emme». emmentaler.ch. Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2016. [Consulta: 10 octubre 2016].
* 1 2 3 Hurt i Ehlers, 2008, p. 77.

## Bibliografia

* Hurt, Jeanette; Ehlers, Steve. The Complete Idiot's Guide to Cheeses of the World. DK Publishing, 2008. ISBN 978-1-4406-3618-9.
* Donnelly, Catherine. The Oxford Companion to Cheese. Oxford University Press, 2016. ISBN 978-0-19-933088-1.

## Enllaços externs

* Informació de l'emmental com a denominació d'origen. (alemany), (francès), (italià)