OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estergit

L'estergit, també anomenat esténcil (de l'anglès stencil) és una tècnica artística de decoració en què una plantilla amb un dibuix retallat és usada per aplicar pintura, llançant-la a través d'aquest retallada, obtenint un dibuix amb aquesta forma.
Consisteix en aplicar pólvores de color, pintura o similars a través d'una plantilla (anomenada estergit o trepa) amb el dibuix a obtenir retallat o perforat. Procediment pictòric tan antic com la humanitat, encara avui és practicat per artistes com ara Banksy.
Una de les formes més usuals de fer-ho és retallant la imatge desitjada sobre un full de paper dur, el dibuix apareix com un espai obert amb zones sòlides al voltant. La plantilla així obtinguda se situa sobre un nou full de paper i s'aplica la pintura sobre tota la superfície. Les zones de pintura que arriben al full inferior queden limitades a la forma dels buits de la plantilla, creant així la imatge desitjada.

## Història

Si bé el procés d'estergit s'utilitzava ja en l'antiga Roma, va aconseguir el major grau de popularitat als Estats Units durant els anys seixanta, quan molts artistes utilitzaven com a mitjà d'expressió dels colors purs i les imatges de contorns marcats.
L'estergit més antic que es coneix és a la Cova de les Mans (situada en el profund cañadón del riu Pintures, a l'oest de la província de Santa Cruz, Argentina). L'estergit s'ha vingut usant des de l'antiguitat per duplicar els dissenys decoratius en parets, sostres i teixits. Era molt corrent a la Xina i Japó per marcar els embalatges amb segells i cal·ligrafia. Aquest sistema s'ha emprat també per acolorir gravat a fibra, gravat a l'aiguafort o gravats, utilitzant diferents plantilles per als diferents colors.
Altres treballs d'aquesta tècnica s'han vist últimament en països com ara Mèxic, Brasil, Estats Units, Espanya entre altres països on es practica l'street art.
Els artistes més destacats són Banksy, Shepard Fairey i Blek le Rat.

## Referències

* ↑ «Stenciling | Techniques, History & Uses | Britannica» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2024].
* ↑ «stencil - Treccani» (en italià). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «Estarcido - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «What Technique Does Banksy Use? Describing Banksy’s Art» (en anglès britànic), 25-08-2023. [Consulta: 5 maig 2024].
* ↑ «Banksy Street Art, Bio, Ideas». [Consulta: 5 maig 2024].
* ↑ «Street and Graffiti Art Movement Overview». [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ «Shepard Fairey Paintings, Bio, Ideas». [Consulta: 20 maig 2024].

## Vegeu també

* Art de carrer
* Grafit (art)
* Gravat
* Mimeògraf
* Serigrafia
* Tècnica pictòrica
# Pla de la Calma

El Pla de la Calma és un altiplà a la seva part més occidental del massís del Montseny. L'àmplia extensió del Pla de la Calma inclou porcions als municipis de Tagamanent, el Brull, Sant Pere de Vilamajor, Montseny i Cànoves i Samalús. El Pla de la Calma s'uneix amb els altres dos grans conjunts muntanyosos que configuren el massís: la carena del turó de l'Home (1.706 m) i de les Agudes (1.703 m) i el turó de Matagalls (1.697 m), pels colls de Sant Marçal i de Collformic, respectivament, encerclant la conca alta del riu Tordera.
El Pla de la Calma és travessat per sender de gran recorregut GR 5 conegut com a sender dels Miradors, que s'uneix al GR 97 del Vallès pel sender de petit recorregut PR-C 139, conegut com a sender del Pi Novell, travessant el terme municipal de Sant Pere de Vilamajor.
El terreny és format per roques sedimentàries que resulten de la compactació de sediments acumulats per l'erosió de les muntanyes. En són característics els gresos vermellosos que es poden veure a les construccions de la zona, com l'església del Brull o la torre Roja de Vilamajor.
El Pla de la Calma són grans extensions de prats i landa, una formació arbustiva. Tot i que de manera natural li correspondria està cobert de boscos, la imatge actual correspon a l'explotació tradicional de la ramaderia i l'agricultura.
Els cims més importants de la serralada són:
* El puig Drau, el cim més alt, a 1.344 m sobre el nivell del mar.
* El Sui
* El turó del Samont
* El turó del Pi Novell
* El turó de Palestrins
* El turó de Sant Elies

## Vegeu també

* Parc Natural del Montseny.
# Estil Borre

L'estil Borre és una etapa dels estils de decoració zoomòrfica vikinga que deu el nom a un vaixell funerari trobat al cementeri viking de Borre, a Noruega. L'estil Borre substituí l'estil Oseberg i fou parcialment coetani del Jelling. Aparegué a mitjan s. IX i continuà en ús fins al final del s. X.
L'estil es caracteritza per un patró de trenat en les línies, semblant a les baules d'una cadena, que formen figures simètriques. El motiu més característic és la trena anellada, que consisteix en dues bandes trenades amb cèrcols als punts d'unió. També hi apareixen bèsties amb urpes prènsils. Les peces tenen més finesa en la tècnica de filigrana i granulació. A més d'en Borre (sobretot en peces de regnes de cavall), també hi ha importants exemples de fermalls a Dinamarca i Suècia. L'estil s'estengué a les illes britàniques, on aconseguí prou popularitat. A l'illa de Man hi ha algunes pedres monumentals d'aquest estil, igual que a Gran Bretanya i Irlanda.
Les etapes d'ornamentació zoomòrfica de l'època vikinga es cataloguen en aquests estils successius: Oseberg, Borre, Jelling, Mammen, Ringerike i Urnes.

## Galeria

* Esteles de l'illa de Man
* Fermall de bronze de Hedeby, Suècia

## Referències

* 1 2 Entrada estil Borre en l'Enciclopèdia nacional sueca (1990).
* ↑ Entrada Djurornamentik en l'Enciclopèdia nacional sueca (1991).

## Bibliografia

* Wilson, D. M. & Klindt-Jensen, O. (1980). Viking Art.
# Estil Lluís XV

L'estil Lluís XV, vigent entre 1720 i 1760, abans d'influenciar les arts de la seva època (Rococó), és bàsicament un estil de decoració d'interiors i més particularment el resultat d'un avenç tècnic en la fabricació de seients.
És el domini perfecte del muntatge i de la resistència de la fusta que permet suprimir les pesades entretalles, alleugerar les carcasses i gaudir dels peus entallat.
Com gairebé sempre una innovació tècnica posa fi a la repetició dels estils clàssics, que permet explorar noves formes i que posa en marxa l'aparició d'una renovació estilística. Això és particularment visible per a l'estil gòtic, l'estil Lluís XV i l'Art noveau. Tres corrents caracteritzats per les seves línies corbes i per l'adquisició del domini d'un material: la pedra per al primer, la fusta per al segon, el metall per al tercer. Els inventors de l'estil Lluís XV són vertaders creadors en el sentit modern del terme, que revolucionen la manera de considerar el mobiliari i la decoració d'interiors.
# Estimat del Crispí

L'Estimat del Crispí és un paratge del terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
Es tracta d'un antic camp de conreu, actualment convertit en bosc, situat a força alçada, als peus de la cinglera meridional de la Serra de Carreu. És al peu del Camí de les Bordes, al nord-est de la Borda del Castelló i al nord-oest de la Borda del Paulí, al nord del Tros Rodat.

## Etimologia

En diferents indrets de Catalunya, entre ells els Pallars, el terme estimat serveix per a designar un tros de territori, habitualment poc productiu, que pertany a un propietari concret, que dona lloc a la segona part del topònim. En aquest cas es tracta de territori de Cal Crispí.

## Referències

* ↑ A partir del verb estimar, en el sentit de determinar el preu o el valor d'alguna cosa.

## Enllaços externs

* L'Estimat del Crispí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Estirè

L'estirè o estiré és un compost orgànic derivat del benzè. És un líquid incolor d'aroma dolça que s'evapora fàcilment. Sovint conté altres productes químics que li donen un aroma penetrant i desagradable. Es dissol en alguns líquids, però és poc soluble en aigua.
Cada any se'n produeixen uns 7 milions de tones, ja que és el precursor en la fabricació de productes tan diversos com cautxú, plàstics, material aïllant, canonades, parts d'automòbils, envasos d'aliments i revestiment de catifes. La majoria d'aquests productes contenen estirè en forma polimèrica (poliestirè), com també estirè en forma monomèrica. També es troben baixos nivells d'estirè en una gran varietat d'aliments tals com fruites, hortalisses, nous, begudes i carns.

## Producció
### Producció industrial

L'estirè es produeix industrialment a partir de l'etilbenzè.

### Síntesi de laboratori

Al laboratori es pot preparar per descarboxilació de l'àcid cinàmic.

## Enllaços externs

* ATSDR en Español - ToxFAQs™: estireno: Departament de Salut i Serveis Humans dels EUA (domini públic)
* Institut Nacional de Seguretat e Higiene en el Treball d'Espanya Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine.: Fitxa internacional de seguretat química de l'estirè.

## Referències

* ↑ Estiré segons la pronúncia occidental i estirè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil
* ↑ Denis H. James William M. Castor, “Styrene” in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2005.
# Estoa d'Àtal

L'estoa d'Àtal (en grec: στοά του Αττάλου) és una estoa hel·lenística que es troba a la part oriental de l'àgora d'Atenes.

## Història

El monument fou construït per Àtal II de Pèrgam, el 160 aC, en agraïment per l'educació que havia rebut de la ciutat àtica.
L'estoa fou reconstruïda del 1953 al 1956, idèntica a l'original per l'Escola americana d'arqueologia, gràcies al finançament de John D. Rockefeller. Dins hi té el museu de l'àgora d'Atenes.

## Descripció

Típica de l'art hel·lenístic, l'estoa era un edifici de gran dimensió, de 116,50 m de llargària per 20,05 d'amplada, construït en dos nivells, una planta baixa d'orde dòric i un pis d'orde jònic, units per dues escales situades a les extremitats. Les parets estaven formades de pedra calcària del Pireu, amb una façana de marbre del Pentèlic i un sostre amb teules.
El conjunt podia acollir a l'antiguitat 41 botigues, cadascuna de 4,91 per 4,66 m. Els locals eren llogats a l'estat atenès. Es tractava, doncs, d'un centre comercial, però també d'un lloc de sociabilitat, on els ciutadans atenesos podien reunir-se i discutir protegits del sol a l'estiu i del fred a l'hivern.

## Manifestacions i cerimònies contemporànies

Es va emprar de vegades l'estoa d'Àtal per a manifestacions no arqueològiques que beneficiaven el prestigi d'aquest monument, símbol de la ciutat antiga. La cerimònia de la firma de l'ampliació de la UE a deu nou països (Estònia, Letònia, Lituània, Polònia, República Txeca, Eslovàquia, Hongria, Eslovènia, Xipre i Malta) fou organitzada sota la presidència grega de la UE, el 16 d'abril del 2003.

## Referències

* ↑ Mark, Joshua J. «Hellenistic & Roman Agora of Athens» (en anglès). World History Encyclopedia, 02-06-2021. [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ Sakka, Niki «“A Debt to Ancient Wisdom and Beauty”: The Reconstruction of the Stoa of Attalos in the Ancient Agora of Athens». Hesperia: The Journal of the American School of Classical Studies at Athens, 82, 1, 2013, pàg. 203–227. DOI: 10.2972/hesperia.82.1.0203. ISSN: 0018-098X.
* ↑ Kaye, Noah «The Dedicatory Inscription of the Stoa of Attalos in the Athenian Agora: Public Property, Commercial Space, and Hellenistic Kings». Hesperia: The Journal of the American School of Classical Studies at Athens, 85, 3, 2016, pàg. 537–558. DOI: 10.2972/hesperia.85.3.0537. ISSN: 0018-098X.
* ↑ Philippou, Stavroula «What makes Cyprus European? Curricular responses of Greek‐Cypriot civic education to ‘Europe’» (en anglès). Journal of Curriculum Studies, 41, 2, 4-2009, pàg. 199–223. DOI: 10.1080/00220270802558406. ISSN: 0022-0272.

## Vegeu també

* Àgora d'Atenes
# Església Evangèlica ADD de Perpinyà

L'Església Evangèlica ADD és una església de la congregació evangèlica de les Assemblees de Déu (ADD) de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És al centre de la vila, a l'extrem nord-occidental del barri de Sant Mateu, a tocar de la Bassa, al número 3 del bulevard dels Pirineus cantonada amb el quai de Barcelona.
La federació d'esglésies de les assemblees de Déu és una organització evangèlica pentecostal. És una congregació fundada als Estats Units, tot i que enllaça amb els moviments anabaptistes del segle xvii. La base principal es troba en la importància del paper de l'Esperit Sant al llarg de tota la vida cristiana, amb la peculiar característica del do de llengües, com es reflecteix a la Bíblia, atribuint-lo al paper de l'Esperit Sant.

## Referències

* ↑ L'Església Evangèlica ADD de Perpinyà en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Pàgina web de les esglésies de Perpinyà
# Hailie Sahar

Hailie Sahar (Los Angeles, 2 de juliol de 1988) és una actriu estatunidenca. És coneguda pel seu paper de Lulu Abundance, posteriorment cofundadora de la House of Ferocity a la sèrie de televisió Pose.
El seu pare era predicador en una església baptista i va créixer en el si d'una família religiosa de Los Angeles. Té cinc germans. De petita, era ballarina de l'equip Sparks de Los Angeles de la WNBA. Sahar va participar en l'escena ball de Los Angeles i, als 18 anys, es va convertir en una de les líders més joves d'una casa de la comunitat ball tot convertint-se en la "mare" de la House of Rodeo, aproximadament un any després d'unir-s'hi. Més tard, es va traslladar a la House of Allure. Es descriu a si mateixa com una dona amb experiència trans.
Sahar va aconseguir el seu primer paper amb la pel·lícula Leave It on the Floor de 2011. També va ser representar personatges secundaris a les sèries Mr. Robot i Transparent, i va protagonitzar la producció d'Off-Broadway de Charm. Sahar també representa Lulu com a part del repartiment principal de Pose, una sèrie de televisió de FX que va començar el 2018. El 2019 Sahar va començar a interpretar al personatge protagonista Jazmin al programa de televisió de Freeform Good Trouble.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2011 | Leave It on the Floor | Caixera | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2016 | Transparent | Adriana | Episodi: "Elizah" |
| 2017 | Mr. Robot | Lady of the Night | 2 episodis |
| 2018-actualitat | Pose | Lulu | Personatge protagonista |
| 2019-actualitat | Good Trouble | Jazmin | 6 episodis |
| 2019 | Eastsiders | Marta | 4 episodis |
| 2020 | Equal | Sylvia Rivera | Docusèrie |

## Premis i reconeixements

* Guanyadora del concurs Queen USA del 2015

## Referències

* ↑ Pham, Jason «‘Pose’ Star Hailie Sahar on Her #MeToo Story and Fighting Trans Stereotypes» (en anglès). StyleCaster, 22-06-2018.
* 1 2 «'Pose' star: Transgender characters need actors who 'understand' the experience» (en anglès). TODAY.com.
* ↑ «Pose Star Hailie Sahar On Being "Daddy Ryan" Murphy’s Prodigy». Nylon, 04-06-2018.
* ↑ Garner, Glenn «Hailie Sahar’s journey from ballroom baby to Ryan Murphy muse in Pose». , 03-06-2018.
* ↑ Green, Jesse «Review: In Charm, Challenges Emily Post Never Dreamed Of». The New York Times, 05-10-2017.
* ↑ Fasanella, Allie «Pose Is Making Television History With These 5 Transgender Actors». Teen Vogue, 10-06-2018.
* ↑ Gilchrist, Tracy E. «Hailie Sahar's Trans Character on Good Trouble Challenges the LGB». The Advocate, 18-01-2019.
* ↑ Diane from the Moon. Queen USA 2015 Hailie Sahar, 2015-09-18.
* ↑ THE HAILIE SAHAR CHANNEL. Hailie Sahar Queen USA Commercial, 2016-12-04.
# Aldridgeïta

L'aldridgeïta és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de la devil·lina. És isoestructural i l'anàleg de cadmi de la serpierita.

## Característiques

La aldridgeïta és un mineral de fórmula química (Cd,Ca)(Cu,Zn)₄(SO₄)₂(OH)₆·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.

## Formació i jaciments

Es troba en cavitats en roques formades per quars, granat i smithsonita.

## Referències

* ↑ «Aldridgeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Estació del Pont de Fusta

L'Estació del Pont de Fusta és una de les estacions del metro de València. És un nexe ferroviari per la futura línia 2 i la línia 4, ambdues de tramvia i la segona més emprada de la xarxa per darrere de l'Estació de la Carrasca. Així mateix és l'estació més propera a la Ciutat Vella en l'actualitat. Prové de l'antiga estació ferroviària coneguda primer coma València Central i després com a València-Pont de Fusta, l'edifici del qual és en l'actualitat seu de la Policia de la Generalitat Valenciana. Al darrere hi ha la pasarel·la de l'actualment desaparegut pont de Fusta, que dona accés a l'estació des del centre urbà i és l'origen del nom.

## Situació

L'estació es troba al barri de La Saïdia de València, just a l'extrem nord de la Ciutat Vella a l'altre costat de l'antic llit del riu Túria. L'antiga estació, una mica més al sud d'aquesta, estava situada just a la vora del llit enfront de l'anomenat pont de fusta. Aquesta estació va ser el contrapunt de l'Estació del Nord, situada just al sud de la ciutat vella, a l'hora d'accedir a València, si bé no competien sobre aquests trajectes o amples de via excepte en el cas de Llíria i Benaguasil que comptaven amb dues estacions terminals (cas de Llíria) que li connectaven amb aquesta estació i amb la del Nord en amples mètric i ibèric.

## L'edifici

L'estació de Pont de Fusta està situada al carrer Almassora on està situada just al centre d'aquesta. Allà s'aixeca les andanes a banda i banda de les vies del tramvia sobre la traça de les antiga platja de vies de les línies València-Grau, València-Bétera i València-Rafelbunyol. L'antiga estació, que va estar en funcionament des de 1888 fins a 1995, es tracta d'un edifici de tres plantes amb nombrosos finestrals que ara serveix com a seu de la Policia de la Generalitat Valenciana, es troba al sud de la de tramvia just en la corba de 180° que segueix el servei per salvar la disposició de cul de sac heretada de l'antiga terminal i que li permet ser passant, aquesta estació té sortida al carrer Trinitat just davant del pont de fusta sobre l'antic llit del Túria.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mas del Rosari/Fira de València | Sagunt | | Primat Reig | Doctor Lluch |

## Accessos

L'Estació es troba a un ample replà, disteribuida de nord a sud i fitant amb el Jardí del Túria.
* Carrer de Santa Rita
* Carrer de Santa Amàlia

## Referències

* 1 2 «El tramvia de València fa 25 anys en els quals ha desplaçat més de 155 milions de viatgers i viatgeres». Generalitat Valenciana, 21-05-2019. [Consulta: 11 desembre 2022].

## Vegeu també

* Metro de València
# Estadi Apollonio

L'Estadi Apollonio és un estadi de'hoquei sobre gel localitzat a Cortina d'Ampezzo (Itàlia) en el qual es van celebrar alguns dels partits dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1956.
Originalment el terreny de joc tenia unes dimensions de 47 m x 85 m, però es van augmentar a 62,5 m x 85 m per poder disposar de dos terrenys perquè es pogueren jugar dos partits simultanis. Originalment podia albergar 1000 espectadors asseguts, però es va ampliar per tenir una capacitat final de 2000.

## Referències

* Informe oficial dels Jocs Olímpics d'hivern de 1956 Arxivat 2008-08-28 a Wayback Machine. p. 134. (en anglés i italià)
# Estadi Carlo Castellani

L'Estadi Carlo Castellani és un estadi de futbol de la ciutat d'Empoli. Propietat de L'Empoli FC, va ser inaugurat el 12 de setembre de 1965, l'estadi té una capacitat de 20.000 espectadors i unes dimensions de 105x68 m.

## Enllaços externs

* http://www.empolifc.com/
# Estadi Internacional d'Amman

L'Estadi Internacional d'Amman (àrab: ستاد عمان الدولي, Stād ʿAmmān ad-Duwalī) és un estadi esportiu de la ciutat d'Amman, Jordània. És usat principalment per al futbol, essent seu de la selecció nacional i del club Al-Faisaly. També ha estat usat pel Campionat Asiàtic d'Atletisme de 2007.
* Vista estadi
* Vista estadi

## Referències

* ↑ Seus u17womensworldcup, Fifa.com}
* ↑ Estadi Internacional d'Amman Arxivat 2010-04-05 a Wayback Machine. a worldstadiums.com
# Estadi Molineux

L'Estadi Molineux (Molineux Stadium en anglès) és un estadi de futbol situat a la ciutat de Wolverhampton, Anglaterra. Des del 1889 és l'estadi del Wolverhampton Wanderers Football Club de la Premier League. Té una llarga i il·lustre història com un dels primers del país que va instal·lar llum artificial, així com alguns dels primers a acollir partits de la Copa d'Europa a la dècada del 1950. També ha acollit la selecció nacional de futbol d'Anglaterra i, més recentment, la d'Anglaterra sub-21, així com la final de la Copa de la UEFA 1971-72. Encara que actualment la capacitat és de 28.525 localitats, el rècord d'assistència del Molineux està en 61.315. Hi ha plans en marxa per ampliar la capacitat fins als 40.000 espectadors si el Wolverhampton Wanderers es consolida a la Premier League.

## Enllaços externs

* Web oficial del Molineux Stadium Arxivat 2006-12-14 a Wayback Machine.
* Web oficial del Wolverhampton Wanderers
* Stadium Guide Article
# Estadi Olímpic Pedro Ludovico

L'Estadi Olímpic Pedro Ludovico (en portuguès Estádio Olímpico Pedro Ludovico) és un estadi situat a la ciutat de Goiânia, Brasil. Té una capacitat per a 13.500 espectadors. És la seu del club Goiânia Esporte Clube. Fou seu de la Copa Amèrica de futbol de 2021.

## Referències

* ↑ «MT, RJ, DF e GO sediarão Copa América, diz governo» (en portuguès). CNN Brasil, 01-06-2021.
* ↑ «Jair Bolsonaro confirma las sedes de la Copa América». as.com/.
# Estadi Racing Club

L'Estadi Racing Club va ser un camp de futbol de la ciutat d'Avellaneda, suburbi de Buenos Aires, Argentina.
Va ser la seu del club Racing Club de Avellaneda abans de traslladar-se a l'Estadi Juan Domingo Perón l'any 1950. Era localitzat a la intersecció dels carrers Colón i Alsina, raó per la qual també és conegut com a Estadio de Colón y Alsina. Tenia una capacitat per a 30.000 espectadors.
Va ser seu del Campionat Sud-americà de futbol de 1916.

## Referències

* 1 2 3 4 David Goldblatt; World Soccer Yearbook; 2002 ISBN 0-7894-8943-0
* ↑ Campionat Sud-americà de futbol 1916 a RSSSF
# Estadi Sixto Escobar

L'Estadi Sixto Escobar és un estari utilitzat majoritàriament per a partits de futbol ubicat a San Juan, Puerto Rico. Va ser obert el 12 de novembre de 1935. Els Cincinnati Reds van realitzar la formació de primavera a l'estadi el 1935 i 1936. El 1938, l'Assemblea Legislativa de Puerto Rico va anomenar l'estadi i parc circumdant en honor de Sixto Escobar, un boxejador professional porto-riqueny que es va convertir en primer campió mundial de Puerto Rico. El 2011 l'estadi va ser reparat i millorat per acollir el River Plate Puerto Rico, però el club mai ha arribar a jugar allà.

## Referències

* ↑ Alan Gould «Majors' Spring Training Under Way Officially». , 11-02-1936, p. 4 [Consulta: 6 març 2011].
* ↑ «Escobar To Be Honored; Stadium in Puerto Rico Will Be Named for Champion». , 14-04-1938, p. 33 [Consulta: 2 març 2011].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2010-08-27. [Consulta: 18 agost 2010].