OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esquirol llistat de Cambodja

L'esquirol llistat de Cambodja (Tamiops rodolphii) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Cambodja, Laos, Tailàndia i el Vietnam. El seu hàbitat natural són les zones amb arbres, incloent-hi els boscos secundaris, els boscos amb matolls i els jardins. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Fou anomenat en honor del veterinari francès Rodolphe Germain.

## Referències

* ↑ Duckworth, J. W.; Lunde, D. Tamiops rodolphii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 setembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 345. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Mar del Príncep Gustau Adolf

El mar del Príncep Gustau Adolf (en anglès Prince Gustaf Adolf Sea; en francès Mer du Prince-Gustave-Adolphe) és un mar marginal de l'oceà Àrtic situat a la regió de Qikiqtaaluk, Nunavut, i la regió d'Inuvik, Territoris del Nord-oest, al Canadà.

## Geografia

Es troba a les illes de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc. El mar limita a l'oest amb l'illa de Borden i l'illa Mackenzie King, i a l'est amb l'illa d'Ellef Ringnes. Al sud hi ha l'illa Lougheed. El mar s'obre a l'oceà Àrtic al nord i al canal de Byam Martin i l'estret de Maclean al sud.
El mar va ser batejat el 1898 per Otto Sverdrup en honor al príncep suec, i posteriorment rei, Gustau VI Adolf.

## Referències

* ↑ Prince Gustaf Adolf Sea, Nunavut
* ↑ Prince Gustaf Adolf Sea, Northwest Territories
* ↑ Government of Canada, Natural Resources Canada. «Place names - Prince Gustaf Adolf Sea / Prince Gustaf Adolf Sea». [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ Otto Neumann, Sverdrup. Arctic adventures: Adapted from New land: four years in the Arctic regions. Longmans, 1959, p. 215.
* ↑ Barr, Elinor. Swedes in Canada: Invisible Immigrants (en anglès). University of Toronto Press, 2015-07-27. ISBN 9781442695153.
# Natrolemoynita

La natrolemoynita és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La natrolemoynita és un silicat de fórmula química Na₄Zr₂Si₁₀O₂₆·9H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la natrolemoynita pertany a «09.DP - Estructures transicionals ino-filosilicats» juntament amb els següents minerals: melifanita, leucosfenita, prehnita, amstal·lita, kvanefjeldita, lemoynita i altisita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, al municipi La Vallée-du-Richelieu, a Montérégie (Quebec, Canadà). També ha estat descrita a les pegmatites del mont Suoluaiv, a l'óblast de Múrmansk (Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Natrolemoynite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 desembre 2019].
# Hotel Wellington

L'Hotel Wellington és una establiment hoteler de Madrid (situat al carrer de Velázquez) al barri de Recoletos (districte de Salamanca). És disseny de l'arquitecte espanyol Luis Blanco Soler. Durant la defensa de Madrid va ser la seu del centre de comandament del General Miaja. En un lateral de l'edifici, fins a juliol de l'any 1936, va estar la Torrassa des del qual Ramón Gómez de la Serna va viure els seus últims dies abans d'exili. L'Hotel va sofrir una ampliació l'any 1976.

## Referències

* ↑ Alejandro de Diego, Begoña de Antonio, Carmen Arranz, Celia Muñoz, Cruz Cartas, Federico Fayerman, Graziela E. Ugarte, Iñaki Ferreras, Lui Antonioli, Pilar Ugarte, Theófilo Acedo, (2004), Madrid entre líneas, Visión Libros, ISBN 978-84-9983-995-0, Página 86
# Allan Pinkerton

Robert Allan Pinkerton (Glasgow, Escòcia, 25 d'agost de 1819 - Chicago (Illinois), 1 de juliol de 1884) fou un detectiu i espia escocès que fundà l'Agencia Pinkerton, la primera agencia de detectius del món.
Dirigí una agència de policia que el 1865 havia fundat el seu pare per a suplir les deficiències de la policia oficial, minada per la corrupció. Aquesta agència adquirí ben aviat un gran increment fins l'extrem de poder col·locar 2.000 detectius i milers de corresponsals als Estats Units. Aquesta agència fou durant molts anys la guardiana dels grans establiments financers d'aquell país. (La companyia ara funciona com divisió de la companyia de seguretat sueca Securitas AB.)
La fama de Pinkerton fou universal, gaudint-la especialment a Anglaterra, on recuperà el quadre de Gainsborough, La duquessa de Devonshire, i 1.000.000 de lliures esterlines estafades al Banc d'Anglaterra; recobrà també grans quantitats furtades a Bancs americans. Pinkerton i el seu germà William (1855-1902) foren els primers en utilitzar el telèfon per a les informacions policíaques. Els seus èxits i els seus triomfs van servir a molts escriptors per a idear aquestes novel·les policíaques que constitueixen un gènere especial en el que tant es va distingir el cèlebre Conan Doyle, del qual es diu que el seu Sherlock Holmes és una copia de Pinkerton.
Una de les gestes més cèlebres del detectiu milionari, que ho era per vocació irresistible, fou la captura del malfactor Walter Sheidan. Per una sèrie de procediments novel·lescos i emocionants aconseguí una fotografia del delinqüent, que va difondre arreus dels Estats enganxant-la en les maletes dels viatgers. Una altra vegada, encarregat de transportar 25.000.000 de dòlars, fou sorprès en el ferrocarril i furtat per una quadrilla de bandits, que li prengueren la caixa dels valors...on tan sols hi havia diaris, car els bitllets els portava cosits en la roba interior.
El 1869 Pinkerton patí un atac de paràlisi parcial, i en conseqüència foren els seus fills William Allan i Robert els que s'encarregaren de la direcció de l'agència.
Publicà: The Molly Maguires and the detectives el 1877, The Spy of the Rebellion (1883) i Thirty Years a Detective (1884).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 1039 (ISBN 84-239-4544-8)
# Esquirol llistat de Leconte

L'esquirol llistat de Leconte (Funisciurus lemniscatus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu al Camerun, el Congo, la República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial i el Gabon. El seu hàbitat natural són els boscos de plana. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, encara que algunes poblacions estan afectades per la destrucció del seu entorn.

## Referències

* ↑ Grubb, P. Funisciurus lemniscatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Autoexec.bat

Autoexec.bat és un arxiu que només s'utilitzava en MS-DOS i en sistemes operatius basats en MS-DOS com ho són Windows 3.x, Windows 95, Windows 98 i Windows ME. Aquest arxiu només es pot executar un cop l'arxiu config.sys ja s'hagi executat o, en Windows, just abans que aparegui l'entorn gràfic. Serveix, principalment, per a establir les variables de l'entorn, executar aplicacions a l'inici, antivirus i controladors de driver, que han d'operar als nivells més baixos.

## Exemples

Un exemple del que conté un arxiu "autoexec.bat" és:
@ECHO OFF SET PROMPT=$P$G SET PATH=C:\DOS;C:\BATH;C:\WINDOWS SET TEMP=C:\DOS\TEMP SET DIRCMD=/O:GEN
MODE CON CODEPAGE PREPARE=((850) C:\DOS\EGA.CPI) MODE CON CODEPAGE SELECT=850 C:\DOS\KEYB SP,,C:\DOS\KEYBOARD.SYS
C:\DOS\SMARTDRV.EXE C:\DOS\DRIVERS\MOUSE.COM C:\DOS\SHARE.EXE /L:500 /F:5100 C:\DOS\DOSKEY /INSERT C:\DOS\VSAFE
# Assalt a la Caserna de la Montaña

L'assalt a la Caserna de la Montaña va tenir lloc el 19 i 20 de juliol de 1936 a Madrid, durant els primers dies de la Guerra Civil Espanyola. El general Joaquín Fanjul es va atrinxerar a la caserna situada a la muntanya del Príncipe Pío, amb 1.500 soldats i 180 falangistes, esperant reforços que no van arribar. Forces lleials a la República, incloent policies i milicians de la CNT i la UGT, van assetjar l'edifici. Després d'intensos bombardejos, l'assalt final va provocar una massacre, amb entre 500 i 900 morts. Fanjul i altres oficials van ser capturats i afusellats. La victòria republicana va assegurar Madrid i va permetre controlar altres focus revoltats. La caserna, greument danyada, va quedar en ruïnes fins a la seva desaparició als anys 70.

## Referències

* ↑ Cervera Gil, Javier (2006). Madrid en Guerra - La ciudad clandestina, 1936 - 1939. Madrid: Alianza Editorial. ISBN 84-206-4731-4, pàg. 49.
* ↑ Ruiz Manjón-Cabeza, Octavio (1990). La Segunda República y la guerra, Madrid: Rialp. pàg. 405. ISBN 84-321-2115-0.
* ↑ Hugh Thomas, Historia de la guerra civil española, Barcelona, 1976 (ISBN 2-221-08559-0), pàg 254.
# Hotel la Corba

L'Hotel la Corba és una obra del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'actual edifici modernista és una ampliació de 1907 de l'hotel La Corba. Actualment l'antic hotel resta enrunat havent restat dempeus l'ampliació modernista d'aquest. El més destacable són els elements modernistes que configuren l'interior i les tribunes de façana amb vidrieres modernistes. Té adossada al costat una petita capella.

## Enllaços externs

* Antics hostals de camí ral: Hostal de la Corba (Ribes de Freser)
# Hospital Vell (Esparreguera)

L'Hospital Vell és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici emplaçat sobre un desnivell muntanyós que fa la planta sigui irregular. Així la zona de la façana principal té una sola planta, mentre que a la resta n'hi ha quatre. La façana principal està arrebossada i té dues obertures i una porta, rematades per una cornisa amb elements vegetals i geomètrics. A sobre hi ha un ràfec sostingut per permòdols entre els que s'intercalen petites gelosies. Aquest conjunt es remata amb un frontó mixtilini que antigament havia tingut una campana a la zona central on hi ha una petita espadanya. La teulada és a dues aigües de teula àrab. El conjunt de l'edifici forma una estructura massissa, malgrat la façana principal es diferencia per estar més ornamentada.

## Història

L'edifici ocupa l'antic emplaçament de la fàbrica del Rení. Fou comprat el 1922 pel senyor Sedó. Aquest ho donà tot el 14 d'agost de 1928 a l'ajuntament de la localitat, habilitant-se com a hospital des de 1930 al 1960.

## Referències

* 1 2
# Esquirol llistat de Palmer

L'esquirol llistat de Palmer (Neotamias palmeri) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de Nevada (Estats Units), on viu a altituds d'entre 2.100 i 3.600 msnm. S'alimenta de llavors, fruita, fongs carnosos, vegetació verda i insectes. El seu hàbitat natural són els boscos de coníferes. Està amenaçat pel desviament de recursos hidrològics, la tala d'arbres, la depredació per gossos i gats ferals i el desenvolupament urbà.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del botànic estatunidenc Theodore Sherman Palmer.

## Referències

* ↑ Lowrey, C.; Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Neotamias palmeri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 10 novembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 305. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Cementiri de Charonne

El cementiri de Charonne (en francès cimetière de Charonne) que està situat al quartier de Charonne (20è districte de París), és encara un dels dos darrers cementiris parisencs amb el del Calvari a contenir una església parroquial.
Aproximadament 650 tombes estan repartides sobre les 41 àrees.

## Història

Envoltant l'església Saint-Germain-de-Charonne, el cementiri de Charonne és certament tan antic com la seva església.
El petit cementiri ha escapat a les disposicions del decret del 12 de juny de 1804 que prohibeix les inhumacions al recinte de les ciutats i viles.

## Tombes cèlebres

* Quec Magloire, secretari de Robespierre
* Josette Malraux-Clotis (8 d'abril de 1910 - 12 de novembre de 1944) segona esposa d'André Malraux morta atropellada per un tren.
* Gauthier Malraux (05 novembre de 1940-23 maig 1961) i Vincent Malraux (11 març de 1943 - 23 maig 1961), fills d'André Malraux, morts junts en un accident de cotxe.
* Robert Brasillach (1909-1945), periodista col·laborador afusellat durant l'alliberament.
* L'actor Pierre Blanchar (1892-1963).
* El novel·lista Gérard Bauër (1888-1967).
# Astèrix i Obèlix: El combat dels caps

Astèrix i Obèlix: El combat dels caps (títol original en francès, Astérix et Obélix : Le Combat des chefs) és una minisèrie d'animació francesa dirigida per Alain Chabat i basada en el còmic homònim. S'emetrà a Netflix a principis del 2025 en cinc episodis de trenta minuts. Ha estat doblada al català.

## Producció

La minisèrie és codirigida per Alain Chabat i Fabrice Joubert, i coescrita pel primer amb Benoît Oullion i Pierre-Alain Bloch, també conegut com a Piano. La sèrie es basa en el còmic del mateix nom i s'estrenarà a Netflix a principis de 2025. Chabat, que era fan d'Astèrix des de petit, va basar el disseny dels personatges en els dibuixos d'Uderzo de finals de la dècada del 1960 i principis de la del 1970 «entre Astèrix als Jocs Olímpics i Els llorers del Cèsar», i va utilitzar el modelatge dels personatges per part d'un escultor per a fer l'animació 3D el més fidel possible. La sèrie va ser creada per la productora TAT, ubicada a Tolosa de Llenguadoc, amb l'assistència de Kristof Serrand de DreamWorks.
L'11 de juny de 2024 es va estrenar un vídeo promocional que mostra que «tota la pàgina de Netflix està ocupada pels romans», amb els títols transformats de les sèries estrella, com Breaking Barde, La casa de Pompeii o The Crown de Laurier.

## Referències

* 1 2 «Astérix et Obélix : Une Nouvelle Série Révolutionnaire par Alain Chabat». Move-On Magazine. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ «Astérix et Obélix : tout ce qu’on sait sur la série d’Alain Chabat, sur Netflix en 2025». madmoizelle.com, 11 décembre 2023. [Consulta: 1 juin 2024].
* 1 2 Léger, François «Alain Chabat de retour sur Astérix : on a vu les premières images épatantes de la série Le Combat des Chefs». Première, juin 2024..
* ↑ «Toulouse. Dans les coulisses du studio qui travaille sur la série "Astérix" d'Alain Chabat». actu.fr. [Consulta: 02 juin 2024]..

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Halloween (pel·lícula de 2007)

Halloween és una pel·lícula slasher nord-americana de 2007 escrita, dirigida i produïda per Rob Zombie. La pel·lícula és un remake de la pel·lícula de terror de 1978 del mateix nom i la novena entrega de la franquícia de Halloween. És protagonitzada per Tyler Mane com l'adult Michael Myers, Malcolm McDowell com el doctor Sam Loomis, Scout Taylor-Compton com Laurie Strode i Daeg Faerch com el jove Michael Myers. La "reimaginació" de Rob Zombie segueix la premissa de l'original de John Carpenter, amb Michael Myers perseguint Laurie Strode i els seus amics la nit de Halloween. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Després d'estar tancat durant 17 anys en un psiquiàtric, Michael Myers, un home ja adult, aconsegueix escapar-se i tornar a Haddonfield per buscar la seva germana.

## Repartiment

* Malcolm McDowell com a Dr. Samuel Loomis
* Brad Dourif com a Sheriff Leigh Brackett
* Tyler Mane com a Michael Myers
** Daeg Faerch com a Michael Myers (10 anys)
* Sheri Moon Zombie com a Deborah Myers
* William Forsythe com a Ronnie White
* Richard Lynch com el director Chambers
* Udo Kier com a Morgan Walker
* Clint Howard com el doctor Koplensen
* Danny Trejo com a Ismael Cruz
* Lew Temple com a Noel Kluggs
* Tom Towles com a Larry Redgrave
* Bill Moseley com a Zach "Z-Man" Garrett

## Referències

* 1 2 «Halloween». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Halloween - Lloc web oficial
* Halloween a Goita què fan, ara!
# Allegretto

Allegretto (diminutiu d'allegro; alegret, en italià) és, en música, un indicador de tempo que correspon a una velocitat una mica menys ràpida que l'allegro, aproximadament unes 120 pulsacions per minut (ppm).
3r moviment (Rondó allegretto grazioso) del quintet número 1 en si bemoll major de Giovanni Cambini (?·pàg.)

## L'allegretto des del segle xviii

Allegretto, és tant una indicació de tempo com de caràcter de la peça a la qual fa referència; en relació a l'allegro normalment indica que ha de ser una mica menys ràpid i una mica més lleuger. Però hi ha proves que vers el 1800, a París, era entès com a més ràpid que l'allegro; n'és un exemple el tractat 'L'art du violon' de J.B. Cartier (1798).
Ocasionalment es troba en obres de Domenico Scarlatti i de Vivaldi, però quasi mai en partitures anteriors, tot i que Brossard ja l'esmenta al seu 'Dictionnaire' del 1703.
Sonata en re menor per a tecla de Domenico Scarlatti, amb indicació de tempo allegretto (?·pàg.)
A la segona meitat del segle xviii va esdevenir força més popular, especialment en l'estil galant al qual semblaven convenir tempos que no fossin gaire extrems. Leopold Mozart (1756) deia que s'havia d'interpretar 'artig, tändelend und scherzhaft' (gentilment, enjogassadament i amb humor). Quan s'incloïa en llistes ordenades d'indicacions de tempo, normalment se situava entre l'allegro i l'andantino.
Segurament que l'exemple més conegut d'allegretto és el segon moviment de la setena simfonia de Beethoven. Ell mateix va marcar com a 'allegretto vivace e sempre scherzando' el segon moviment del seu quartet de cordaOp. 59 número 1, segurament com una manera d'indicar un tempo ràpid amb el mínim d'accentuacions mètriques i el màxim de fluïdesa.
Allegretto de la setena simfonia de L. v. Beethoven (?·pàg.)
Tercer moviment (allegretto) de la Sonata Arpeggione, de Franz Schubert, en una interpretació amb viola i orquestra (?·pàg.)
Segon moviment (allegretto) del concert per a violoncel i orquestra número 1, en la menor, de Camille Saint-Saëns (?·pàg.)

## Bibliografia

David Fallows. "Allegretto." Grove Music Online
Viccionari
# Esquirol llistat de Panamint

L'esquirol llistat de Panamint (Neotamias panamintinus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic del sud-oest dels Estats Units,
a Califòrnia i Nevada, on viu a altituds d'entre 1.230 i 3.180 msnm. S'alimenta de llavors, fruita, fòrbies primaverals i artròpodes que busca a terra i als arbres petits. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Neotamias panamintinus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 10 novembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Guim Tió Zarraluki

Guim Tió Zarraluki (Barcelona, 21 de març de 1987), més conegut com a Guim Tió, és un pintor català. Les seves obres exploren la condició humana i el paisatge, tractant temes com la soledat, el pas del temps o l'oblit amb humor, ironia i provocació.
Des de petit va tenir un fort vincle amb el món de la pintura, ja que tenia dos avis pintors. Va estudiar Belles Arts a la Universitat de Barcelona, fet que al principi li va ser molt costós i va estar a punt d'abandonar. Més endavant, gràcies a un professor de la carrera va poder desenvolupar un llenguatge propi i va començar a relacionar-se amb il·lustradors del moment i altres artistes. Les seves primeres exposicions van ser a les mostres d'art jove Stripart (2008, 2009) i el concurs de pintura i fotografia Art < 30 l'any 2010.
Les seves seves obres han sigut exposades a Catalunya (Piramidón, Alzueta Gallery, Casa Capella, Sala Parés) i diversos països arreu del món, com Itàlia, Xina, Taiwan, Corea del Sud, Mèxic, Marroc, Austràlia, Canadà o els Estats Units.
Entre els seus referents artístics s'hi troben Mamma Andersson, Jockum Nordström, Milton Avery, Guillermo Paz, Marc Badia, Regina Giménez, Peter Doig, Luc Tuymans, Daniel Richter, Marlene Dumas, David Hockney Jan Monclús, Francesc Ruiz Abad, Greg Burak, Lenz Geerk, Peter Shear, Alex Marco, Maja Ruznic o Kim Dorland.
És cofundador, juntament amb Raimon Guirado, de l'editorial barcelonina Noom Books, que té per objectiu difondre l'obra d'artistes visuals contemporanis emergents o poc coneguts.

## Referències

* ↑ «Guim Tió: "Creuo els dits perquè la NASA s'espavili"». Diari Ara, 02-10-2014. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Guim Tió. La comoditat no ens agrada». Núvol, 11-11-2015. [Consulta: 14 agost 2022].
* 1 2 «“Ahora, recuerda”: la cuestión del tiempo para Guim Tió». Cultura Inquieta, 26-12-2017. Arxivat de l'original el 2018-01-08. [Consulta: 14 agost 2022].(castellà)
* 1 2 3 «Guim Tió Zarraluki». Feria Art Madrid. [Consulta: 14 agost 2022].(castellà)
* ↑ «Art i coronavirus (III): la solitud millennial». Núvol, 15-04-2020. [Consulta: 14 agost 2022].
* 1 2 3 «Guim Tió: “Qui va saber entendre les xarxes com una manera de mostrar-se va fer un boom”». Diari Segre, 23-05-2022. Arxivat de l'original el 2022-05-23. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Guim Tió». Useum. [Consulta: 16 octubre 2022].
* 1 2 «Guim Tió: “No sé què és el que més m’agrada pintar, per això segueixo buscant”». Diari Ara, 23-07-2019. [Consulta: 14 agost 2022].
# Hospital de Natzaret

L'Hospital de Natzaret és l'hospital general de la ciutat de Natzaret, en el nord d'Israel.Va ser fundat com una missió cristiana pel Dr. Karloost Vartan i la Societat Mèdica Missionera d'Edimburg en l'any 1861. L'hospital ara disposa de 147 llits, compta amb més de 500 empleats, i rep més de 50.000 visites a l'any. El projecte de l'Hospital de Natzaret va ser liderat originalment pel Dr. Pacradooni Kaloost Vartan. Nascut a Constantinoble en una família armènia a l'any 1835, va assistir a una escola cristiana protestant nord-americana per a nois armenis. Durant la Guerra de Crimea, va exercir com a intèrpret per a les forces britàniques. Allà, ell va ser conmogut i inspirat per les males condicions de la guerra i per l'atenció rebuda als hospitals. Vartan es va traslladar a Edimburg, Escòcia, per estudiar medicina.
En l'any 1861, el Dr. Vartan va arribar a Natzaret per començar a treballar. Es va unir a Johannes o John Zeller, un missioner de la Societat Missionera de l'Església. Zeller era un sacerdot anglicà, i ell va ajudar al Dr. Vartan a realitzar cirurgies fent servir anestèsia amb cloroform. Al principi, el Dr. Vartan es va enfrontar a una campanya en contra d'ell per part dels curanders locals, que van veure en el seu pla d'establiment una amenaça per a les seves pràctiques. Va haver-hi també un problema pel finançament, ja que la comissió que va enviar al Dr. Vartan a Natzaret es va dissoldre en 1864. Malgrat aquestes tribulacions el Dr. Vartan va continuar practicant la medicina. En 1865, va tractar al fill de l'alcalde de Natzaret, i va guanyar el títol, de "Gran Metge".
Avui dia, l'hospital segueix ampliant les seves pràctiques, encapçalats pel director de l'hospital, el Dr. Bishara Bisharat i un equip de gestió molt lleial. Per exemple, a l'octubre de 2012, l'hospital va obrir un complex per a embarassos i parts al proper poble de Umm Al- Fahm. Natzaret és ara la llar de 250.000 persones, i l'hospital està equipat amb 147 llits i més de 500 empleats.

## Referències

* ↑ Davidovitch, Nadav; Zalman Greenberg (May–June 2007).