OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cine Capitol

El Cine Capitol és una sala de cinemes situada en la Gran Via (núm. 41) de Madrid. És situat a l'edifici Carrión (denominat a vegades edifici Capitol) dissenyat i construït pels arquitectes Luis Martínez-Feduchi i Vicente Eced y Eced (1902-1978). Es va inaugurar el 2 de desembre de 1933. Pertany a l'empresa Cinesa - Wanda Group.

## Història

Quan els arquitectes Luis Martínez-Feduchi i Vicente Eced y Eced reben l'encàrrec, via concurso municipal, de dissenyar i edificar el que serà Edifici Carrión situat en la pròxima plaça de Callao. Pretenen des dels seus començaments construir un edifici multifuncional. Un dels seus reservats seria el Cinema Capitol, inaugurat a la fi de 1933. La inauguració es va celebrar amb un discurs de Víctor de la Serna, director d'Informaciones.
En el seu interior destacaven els elements de marbre. En l'exterior es combinen en l'entrada els marbres, el granit polit, la pedra blava de Múrcia. Durant la Guerra Civil es distribueixen pel·lícules soviètiques, la primera pel·lícula russa distribuïda per Film Popular va ser Els mariners de Kronstadt (1936) del director rus Iefim Dzigan, que va ser estrenada a les sales del cinema Capitol el 18 d'octubre de 1936.
Actualment pertany a la xarxa de sales de cinema Cinesa la xarxa del qual de cinemes la va adquirir al juliol 2016 Wanda Group.

## Referències

* ↑ José María Caparrós Lera, (2002),Arte y política en el cine de la República (1931-1939), Ediciones Univers. Barcelona
* 1 2 Nieves González Torreblanca, (2007), Madrid - Patio de Butacas, La Librería, Madrid, pág. 107
* ↑ Daniel Kowalsky, (2006), La Unión Soviética y la guerra civil español, Editorial Critica, pág. 164

## Vegeu també

* Història de la Gran Vía
* Cine Callao
# Orava

L'Orava és un riu de 60,9 km de llargària al nord-oest d'Eslovàquia. La seva font és avui l'Embassament d'aigua d'Orava les aigües del qual van inundar la confluència de Biela (Blanc) Orava i Čierna (Negre) Orava el 1953. Desemboca al riu Váh, prop del poble de Kraľovany. Té 620 km (390 mi) de llarg i la seva mida de la conca és de 1,192 km$^2$ (460 sq mi).

## Referències

* ↑ /RSV2/download/PMPR/Vah/Plan.pdf Pla de gestió del risc d'inundació a la subconca del Váh, pàg. 72
# Bandera de Bellmunt d'Urgell

La bandera oficial de Bellmunt d'Urgell té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb un triangle negre al llarg de la vora inferior, amb un angle a la vora de l'asta, un altre a la vora del vol i el vèrtex al centre del drap, i amb la puput groga de l'escut, d'alçària 2/3 de la del drap i llargària 5/12 de la del mateix drap, sobreposada al centre.

## Història

Va ser aprovada el 9 d'agost de 2012 i publicada al DOGC el 12 de setembre del mateix any amb el número 6211.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Noguera

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1771/2012, de 9 d'agost, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Bellmunt d'Urgell.» (pdf). DOGC núm. 6211. Generalitat de Catalunya, 13-09-2012. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2019. [Consulta: 4 octubre 2012].
# Carl Blum

Carl Blum (Berlín, 1786 - ibídem 2 de juliol de 1844), fou un compositor, cantant, regidor i llibretista.
Pel son pare Karl Otto, molt amic de les arts, Blum va rebre una educació musical des de molt jove juntament amb el seu germà Heinrich. Va aprendre violoncel amb Heinrich Gross. A setze anys va debutar com a actor al teatre Thalia.
El 1805 ingressà com a actor de la companyia Gesellschaft am Rhein de Daniel Gottlieb Quandt i després passà com a cantant a Königsbergen, sota la direcció d'Hiller. El 1810 retornà a Berlín, on llavors va escriure la seva primera obra, titulada Claudine von Villabella. El 1817 passà a Viena, on estudià la música amb Salieri. Allà va compondre la seva segona òpera còmica Das Rosenhütchen i el ball Aline, que va ser un primer gran èxit. El 1820 el rei de Prússia Francesc I el nomenà compositor de la cort, i després d'un viatge a França amb el fi d'estudiar la música Boieldieu, Auber i Cherubini, al retornar a Berlín assolí el lloc de director del l'Òpera Reial (1822) i director tècnic del teatre Königsstädtische Theater el 1827, tornant a la direcció de l'Òpera el 1834. Es donà a conèixer per les seves composicions instrumentals, cançons i operetes, sobretot de tall francès.
Entre les obres que li donaren més popularitat hi figuren: Ich bleibe ledig, Das Laute Geheimnis, Erziehungsresultate, Der Vicomte von Letoriéres, com arranjaments de l'italià i del francès. Com originals poden citar-se entre els millors: Der Ball zu Ellerbrum, Schwärmerei nach der Mode, Die Pagen des Herzogs von Vendóme, Zoraide o Der Friede von Grenade i Die Nachtwandlerin. Va escriure el llibret de l'òpera de Hérold Zampa, va introduir el vaudeville francès a Alemanya: entre les produccions més divertides en aquest gènere s'hi compten: Der Schiffskaptän, Bär und Bassa, Kanonikus Schuster. Les seves obres col·leccionades es publicaren amb els títols: Vaudevilles fur deutsche Bühnen (Berlín, 1824), Lustspiele für die deutsche Bühnen (1827), Neue Bühnenspiele (1828), Neue Theaterstücke (1830), Theater (1839-1844).
A més traduí a l'alemany el llibre La musique mise à la portée de tout le monde de Fétis.

## Referències

* ↑ «Blum, Carl». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 8, p. 1204. ISBN 84-239-4508-1.
* 1 2 Elvers, Rudolf. «Blum, Carl». A: Neue Deutsche Biographie 2 (en alemany), 1955, p. 324 ss.
* ↑ Blum, Carl. Die Musik : Anleitung, sich die nöthigen Kenntnisse zu verschaffen, um über alle Gegenstände der Musik richtige Urtheile fällen zu können ; Handbuch für Freunde und Liebhaber dieser Kunst ; nach dem französischen Werke des Herrn Fetis "La musique mise à la portée de tout le monde" (en alemany). Berlín: Schlesinger, 1830, p. XVI, 263.
# Buftea

Buftea (pronunciació en romanès: [ˈBufte̯a]) és una ciutat del comtat d'Ilfov, Muntènia, Romania, situada a 20 km) al nord-oest de Bucarest. El poble Buciumeni és administrat per la ciutat.
Els estudis de cinema MediaPro Pictures i el palau Buftea de la família Știrbei es troben a Buftea.
És la ciutat natal de la medalla olímpica de bronze i la doble remera campiona d'Europa Daniela Druncea.
Segons el cens del 2011, la població de Buftea és de 22.178 habitants, respecte al cens anterior del 2002, quan es van registrar 20.350 habitants. La majoria dels habitants són romanesos (88,85%), amb una minoria de gitanos (6,81%). Per al 4,08% de la població, es desconeix l'ètnia. Des del punt de vista confessional, la majoria dels habitants són ortodoxos (93,64%). Per al 4,04% de la població, no es coneix l'afiliació confessional.

## Fills il·lustres

* Mihai Aioani
* Marius Bâtfoi
* Elisa Brătianu
* Alina Eremia
* Daniela Druncea
* Nicolae Grigore
* Constantin Lupulescu
* Barbu Știrbey

## Referències

* 1 2 3 Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Arxivat de l'original el 2016-01-18.
* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Kulturális Innovációs Alapítvány (KIA.hu - Fundația Culturală pentru Inovație). Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].
# Orca (programari)

L'Orca és un lector de pantalla lliure i de codi obert creat pel Projecte GNOME i destinat a usuaris amb discapacitats visuals. Utilitzant un conjunt de tecnologies per a la síntesi de parla i braille, facilita l'accés a programes i eines que funcionen amb l'Assistive Technology Service Provider Interface, on s'inclouen l'escriptori GNOME, el programari de Mozilla (Firefox i Thunderbird), l'OpenOffice.org i el LibreOffice així com el programari creat amb les biblioteques d'interfícies gràfiques GTK+ i Qt.
El nom Orca prové de la tradició d'anomenar els lectors de pantalla amb el nom de criatures aquàtiques, com el lector JAWS per a Window, el Flipper per a DOS i la companyia anglesa Dolphin Computer Access.
Des de la versió 2.16 del GNOME, l'Orca és el lector de pantalla per defecte, en substitució del Gnopernicus. A conseqüència d'això, l'Orca segueix el cicle de desenvolupament del GNOME, és a dir, se'n publica una nova versió aproximadament cada sis mesos. L'Orca ve instal·lat per defecte en moltes distribucions, incloent-hi Solaris, Fedora, openSUSE i Ubuntu.

## Referències

* ↑ «Assistive Computer Technology For MS-DOS Training Guide». , p. 33 [Consulta: 16 agost 2013]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Dolphin Computer Access website». [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ «GNOME 2.16 Release Notes». [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ «GNOME's Time-Based Release Schedule». [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ «Oracle Solaris 11 Desktop Accessibility Guide». [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ «Fedora 16 Accessibility Guide». [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ «openSUSE 12.3». [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ «Ubuntu Accessibility». [Consulta: 16 agost 2013].

## Enllaços externs

* Orca - Lloc web oficial
# Bandera de Caldes de Montbui

La bandera oficial de Caldes de Montbui té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, composta de dues parts verticals iguals, la primera, groga, amb la caldera negra de l'escut, d'alçària 3/8 de la del drap i amplària 1/4 de la llargària del mateix drap, al centre, i la segona, bicolor horitzontal blanca, amb una creu plena vermella de tronc i braços de gruix 1/18 de la llargària del drap, i groga, amb quatre pals vermells.
Va ser aprovada el 6 de juliol de 2017 i publicada al DOGC el 14 de juliol del mateix any amb el número 7412.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1656/2017, de 6 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Caldes de Montbui.» (pdf). DOGC núm. 7412. Generalitat de Catalunya, 14-07-2017. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2021. [Consulta: 29 agost 2017].
# Annibale Stabile

Annibale Stabile (Nàpols, Campània, 1535 - Cracòvia, Polònia, abril de 1595) fou un compositor de l'escola romana.
Fou deixeble de l'il·lustre Palestrina i desenvolupà, successivament, el càrrec de mestre de capella a Sant Joan del Laterà, i en el Col·legi Alemany, Sant Apolinar i Santa Maria la Major, on encara hi era poc temps abans de morir.
Publicà: Motetti a 5, 6 i 8 voci, tres llibres (Venècia, 1584, 1585 i 1589, i Madrigali a 5 voci, tres llibres (Venècia, 1572, 1584 i 1585). A més, es troben composicions seves en la major part de les antologies de l'època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 928 (ISBN 84 239-4556-1)
# Carl David Stegmann

Carl David Stegmann (Dresden, 1751 – Bonn, 27 de maig de 1826) fou un tenor, organista, director d'orquestra i compositor alemany.
Estudià en l'escola de la Creu de la seva ciutat natal i després tingué com a professor de violí en Weiss. El 1772 es presentà com a tenor a Breslau (avui, Wroclaw), sent contractat per a Königsberg, però no tardà a abandonar l'escena, sent nomenat llavors director de concerts del príncep-bisbe d'Emerland i el 1778 director d'orquestra de l'Òpera d'Hamburg, càrrec que servà fins al 1798.
Va compondre les òperes: Der Kaufmann von Smyrna (Konigsberg, 1773); Das redende Gemalde; Die Recruten auf dem Lande (1775); Apollon unter den Hirtem; Erwin und Elmire; Clarisse; Die herschaftliche Küche; Philemon und Baucis i Macbeth. També va compondre obertures, marxes, poloneses, simfonies, concerts per a diversos instruments, quartets, trios, sonates, cors i nombroses melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1054 (ISBN 84 239-4556-1)
# Iberdrola (equip ciclista)

L'Iberdrola, també conegut com a Iberdrola-Loinaz, va ser un equip ciclista de categoria amateur, registrat al País Basc, que tenia com a patrocinador principal Iberdrola. Competia fonamentalment en el calendari amateur basco-navarrès, on es trobaven algunes de les curses més prestigioses de la categoria a nivell nacional. La formació actuava com a planter o filial de l'equip ciclista professional ONCE dirigit per Manolo Saiz, i els seus ciclistes provenien tant del País Basc i Navarra com d'altres comunitats autònomes, que anaven a l'equip per córrer l'exigent calendari basco-navarrès i fer el salt al professionalisme, atrets a més per la relació de l'equip amb l'ONCE. Aquests ciclistes forasters compartien pis en poblacions com Azpeitia.
Un altre equip amb una funció semblant a la de l'Iberdrola per a l'ONCE era l'Olarra-Ercoreca per a la Fundación Euskadi.
Entre els ciclistes que després de passar en categoria amateur per l'Iberdrola van arribar al camp professional hi ha Joaquim Rodríguez, Xavier Florencio, Alberto Contador i Juanma Gárate.

## Referències

* ↑ Gárate, del catálogo al podio del Giro (castellà)
* ↑ http://hemeroteca-paginas.elmundodeportivo.es/EMD02/PUB/2000/09/11/EMD20000911038MDG.pdf (castellà)

## Enllaços externs

* Imatge de l'equip (vestimenta) de l'equip
# Apristurus ampliceps

Apristurus ampliceps és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 85,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat que viu entre 800-1.503 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda i Austràlia.

## Referències

* ↑ Garman S., 1913. The Plagiostomia (sharks, skates, and rays). Mem. Mus. Comp. Zool. v. 36. i-xiii + 1-515. Also Atlas: 77 pls.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sasahara, R., Sato, K. & Nakaya, K., 2008. A new species of deepwater catshark, Apristurus ampliceps sp. nov. (Chondrichthyes: Carcharhiniformes: Scyliorhinidae), from New Zealand and Australia. Pp. 93-104, a: Last, P.R., White, W.T. & Pogonoski, J.J. (eds.): Descriptions of New Australian Chondrichthyans. CSIRO Marine and Atmospheric Research Paper núm. 22.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Halide Edib

Halide Edib Adıvar (Istanbul, 1884 - 9 de gener de 1964) va ser una escriptora, defensora dels drets de la dona i líder nacionalista turca. Fou la primera dona musulmana que es va graduar a l'American College d'Istanbul i, posteriorment, la primera professora d'una universitat turca. Compromesa amb l'activitat nacionalista, la van condemnar a l'exili el 1926 i es va traslladar per diverses capitals europees, on va continuar fent difusió de la seva causa. L'exili es va perllongar fins al 1939. Més tard, el 1951, va ser triada diputada de la Gran Assemblea Nacional de Turquia.
Les seves novel·les i escrits periodístics se centren en la cultura turca, el nacionalisme i la situació de la dona musulmana. Segon İnci Enginün, la escriptora del llibre Halide Edib Adıvar'ın eserlerinde Doğu ve Batı meselesi (turc per "la problemàtica de l'Occident i l'Orient en les Obres de Halide Edib Adıvar"), la seva obra més reconeguda és la novel·la, Sinekli Bakkal de la seva era de maduresa.

## Obres
### Traduccions alemanyes

* Das Neue Turan Ein türkisches Frauenschicksal. (türk. Yeni Turan.) Deutsch 1916. Übers. Friedrich Schrader
* Das Flammenhemd Übers. Heinrich Donn, 1924, 5. Aufl. Interterritorialer Verlag Renaissance, Wien 1925
* Die Tochter donis Schattenspielers Manesse Verlag, 2008, Übers. (aus der engl. Erstfass.) Renate Orth-Guttmann, ISBN 978-3-7175-2164-8
* Mein Weg durch dónes Feuer Erinnerungen Unionsverlag, Zürich 2010. Übers. aus dem Türkischen und Englischen: Ute Birgi-Knellesen

### Versions en anglès

* Memoirs of Halidé Edib 1926 Deutsch s. o. 2010
* The Turkish Ordeal 1928
* Turkey Faces West 1930
* Conflict of East and West in Turkey 1935
* The Clown and his Daughter 1935, Übers. ins Türkische durch die Autorin: Sinekli Bakkal. 1936, häufige Neuaufl.
* Inside India 1937

### Versions turques

* Ateşten Gömlek (1922, Camisa de Foc) en turc i anglès The Turkish Ordeal (1928).

## Referències

* ↑ Marcosson, Isaac Frederick. Turbulent Years (en anglès). Ayer Publishing, 1938, p. 174-175.
* ↑ İnci Enginün. Halide Edib Adıvarı̕n eserlerinde Doğu ve Batı meselesi. Edebiyat Fakèultesi Matbaas ̧, 1978.
* ↑ Langer, William L. «Turkey Faces West» (en anglès). Foreign Affairs, 9, 1, 01-10-1930. ISSN: 0015-7120.

## Enllaços externs

* The Turkish Ordeal Arxivat 2020-10-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Annie Jodry

Annie Jodry (Reims i França, 4 d'octubre de 1935 - Estrasburg, 5 de novembre de 2016) fou una violinista francesa.
Es va graduar al Conservatori de París (1952), el 1954 va guanyar el Concurs Internacional d'Intèrprets a Ginebra. El 1955 va enregistrar el Concert per a violí núm. 5 de Wolfgang Amadeus Mozart amb l'Orquestra de Ràdio i Televisió de França sota la direcció de Pierre Monteux. Més tard, va actuar amb directors com André Cluytens, Jean Martinon, Charles Munch, Georges Prêtre, Zubin Mehta; va ser la primera violinista a França a interpretar el Concert per a violí i orquestra d'Aram Khatxaturian. En major mesura, però, Jaudry es va dedicar a la docència: des del 1978 va treballar al conservatori de Reims, des del 2003 professora a la "Schola Cantorum" parisenca.

## Notes

* ↑ https://id.loc.gov/authorities/names/n83159986.html
* ↑ https://deces.matchid.io/?q=Annie+Jodry

## Enllaços externs

* https://catalogue.bnf.fr/ark:/12148/cb13895660j
* Lionel Pons. Annie Jodry, le violon près du cœur // Les Amis de la Musique Française, 30 décembre 2007. (P. P.)
* https://id.loc.gov/authorities/names/n83159986.html
* https://www.worldcat.org/identities/lccn-n83159986/
# Măgurele

Măgurele és una ciutat situada al sud-oest del comtat d'Ilfov, Muntènia (Romania). La seva població és de 9.200 habitants. La ciutat administra quatre pobles: Alunișu, Dumitrana, Pruni i Vârteju.
La ciutat acull un laboratori d'investigació nuclear, l'Institut de Física Atòmica (IFA) i el seu Institut Nacional de Física i Enginyeria Nuclear (IFIN-HH). Entre el 1957 i el 1998 tenia un reactor soviètic de recerca VVRS, ara tancat. La facultat de física de la Universitat de Bucarest també es troba a Măgurele.
Segons un comunicat de premsa del govern romanès, el projecte del sistema làser d'alta potència (HPLS) del Centre d'Infraestructura de Llum Extrema - Física Nuclear va aconseguir la potència de 10 petawatts el 7 de març de 2019 i es va convertir en el làser més potent del món.
El seu nom deriva d'una paraula romanesa possiblement d'origen dàcic, măgură, que significa "turó".
Al cens del 2011, el 92,68% de la població es declarava romanesa i l'1,93% com a gitana (el 0,28% declarava una altra ètnia i el 5,09% no declarava una ètnia).

## Fills il·lustres

* George Anania
* Augustin Deleanu

## Referències

* ↑ «Magurele Laser officially becomes the most powerful laser in the world», 13-03-2019.
* ↑ «Romania's Magurele laser achieves highest power in the world».
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 14 octubre 2021]. Arxivat 2016-01-18 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 14 octubre 2021]..

## Enllaços externs

* Institut Nacional de Física i Enginyeria Nuclear Horia Hulubei
* Institut Nacional de Física de Materials
# Ibis carunculat

L'ibis carunculat (Bostrychia carunculata) és una espècie d'ocell de la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae), que habita zones humides al bosc obert a Etiòpia i Eritrea. Pot ser observat inclús a les ciutats.

## Referències

* ↑ Video "Etiòpia: Els carronyaires a la ciutat". Producció TVC Rev. 23/11/2011 (català)
# Apteronotus magdalenensis

Apteronotus magdalenensis és una espècie de peix d'aigua dolça pertanyent a la família dels apteronòtids. Va ser descrit com ubidia magdalensis per Cecil Miles el 1945.
* Pot arribar a fer 129 cm de llargària màxima.
* 181-203 radis tous a l'aleta anal.
* Coloració pàl·lida i marbrada amb taques de color marró.
* És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.
Es troba a Sud-amèrica a la conca del riu Magdalena a l'estat de Colòmbia. És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Miles, Cecil «Some newly recorded fishes from the Magdalena River system» (en anglès). Caldasia, v. 3, núm. 15, 1945, pàg. 453-464.
* 1 2 3 Binohlan, Crispina B.; Reyes, Rodolfo B. «Apteronotus magdalenensis (Miles, 1945)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Albert, J.S., 2003. Apteronotidae (Ghost knifefishes). P. 497-502. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Mago-Leccia, F. Electric fishes of the continental waters of America (en anglès). Caracas: Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI), 1994, p. 206 ( Biblioteca de la Academia de Ciencias Físicas. Matemáticas y Naturales Vol. 29).
* ↑ Agudelo-Zamora, H., P. Pelayo-Villamil, L.E. Ochoa-Orrego i L.F. Jiménez-Segura, 2009. Fish, Gymnotiformes, Apteronotidae, Apteronotus magdalenensis (Miles, 1945): Distribution extension of an endangered endemic knifefish, in northern Colombia. Check List, Campinas 5(4):879-881.

## Bibliografia

* Albert, J.S. i R. Campos-da-Paz, 1998. Phylogenetic systematics of Gymnotiformes with diagnoses of 58 clades: a review of available data. P. 419-446. A: L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: Edipucrs.
* De Santana, C.D., 2003. Apteronotus caudimaculosus n. sp. (Gymnotiformes: Apteronotidae), a sexually dimorphic black ghost knifefish from the Pantanal, Western Brazil, with a note on the monophyly of Apteronotus albifrons species complex. Zootaxa 252:1-11.