OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hemorràgia digestiva alta

L'hemorràgia digestiva alta és l'hemorràgia gastrointestinal al tracte gastrointestinal superior, comunament definit com l'hemorràgia que sorgeix de l'esòfag, l'estómac o el duodè. La sang es pot observar en vòmits o en forma alterada com a femta negra. Depenent de la quantitat de pèrdua de sang, els símptomes poden incloure xoc.
El sagnat gastrointestinal superior pot ser causat per úlceres pèptiques, erosions gàstriques, varius esofàgiques i causes més rares com el càncer gàstric. La valoració inicial inclou la mesura de la pressió arterial i la freqüència cardíaca, així com anàlisis de sang per determinar l'hemoglobina.
El sagnat gastrointestinal superior significatiu es considera una emergència mèdica. Es pot requerir la reposició de líquids, així com la transfusió de sang. Es recomana l'endoscòpia en 24 hores i el sagnat es pot aturar mitjançant diverses tècniques. Sovint s'utilitzen inhibidors de la bomba de protons. L'àcid tranexàmic també pot ser útil. Es poden utilitzar procediments (com ara la DPIT per a l'hemorràgia per varices). L'hemorràgia recurrent o refractària pot provocar la necessitat d'una cirurgia, tot i que això s'ha tornat poc freqüent com a resultat d'un millor tractament endoscòpic i mèdic.
L'hemorràgia digestiva alta afecta entre 50 i 150 persones per cada 100.000 a l'any. Representa més del 50% dels casos d'hemorràgia gastrointestinal. Depenent de la seva gravetat, comporta un risc de mortalitat estimat de l'11%.

## Referències

* ↑ Barkun, AN; Almadi, M; Kuipers, EJ; Laine, L; Sung, J; Tse, F; Leontiadis, GI; Abraham, NS; Calvet, X «Management of Nonvariceal Upper Gastrointestinal Bleeding: Guideline Recommendations From the International Consensus Group.». Annals of Internal Medicine, vol. 171, 11, 22-10-2019, pàg. 805–822. DOI: 10.7326/M19-1795. PMC: 7233308. PMID: 31634917.
* 1 2 3 Beyda, R; Johari, D «Tranexamic acid for upper gastrointestinal bleeding.». Academic Emergency Medicine, vol. 26, 10, 22-07-2019, pàg. 1181–1182. DOI: 10.1111/acem.13835. PMID: 31329328.
* ↑ British Society of Gastroenterology Endoscopy Committee «Non-variceal upper gastrointestinal haemorrhage: guidelines». Gut, vol. 51 Suppl 4, 10-2002, pàg. iv1–6. DOI: 10.1136/gut.51.suppl_4.iv1. PMC: 1867732. PMID: 12208839.

## Vegeu també

* Hemorràgia digestiva baixa
# Hemorràgia digestiva baixa

L'hemorràgia digestiva baixa (HDB), és qualsevol forma d'hemorràgia gastrointestinal al tracte gastrointestinal inferior. L'HDB és un motiu habitual per demanar atenció mèdica al servei d'urgències d'un hospital. L'HDB representa entre el 30 i el 40% de totes les hemorràgies gastrointestinals i és menys freqüent que l'hemorràgia digestiva alta (HDA). S'estima que l'HDA representa entre 100 i 200 per 100.000 casos enfront de 20-27 per cada 100.000 casos per a HDB. Aproximadament el 85% de les hemorràgies gastrointestinals inferiors afecten el còlon, el 10% són d'hemorràgies que en realitat són sagnats gastrointestinals superiors i el 3-5% afecten l'intestí prim.

## Referències

* ↑ Allan B. Wolfson. Harwood-Nuss' Clinical Practice of Emergency Medicine. 4th, 2005, p. 349–352. ISBN 0-7817-5125-X.
* ↑ Gralnek, IM; Neeman, Z; Strate, LL «Acute Lower Gastrointestinal Bleeding». New England Journal of Medicine, vol. 376, 11, 3-2017, pàg. 1054–63. DOI: 10.1056/NEJMcp1603455. PMID: 28296600.
* ↑ «Gastrointestinal bleeding in the elderly». Gastroenterol. Clin. North Am., vol. 30, 2, 6-2001, pàg. 377–407, viii. DOI: 10.1016/s0889-8553(05)70187-4. PMID: 11432297.
* ↑ «An uncommon cause of lower gastrointestinal bleeding: a case report». Cases J, vol. 1, 1, 2008, pàg. 235. DOI: 10.1186/1757-1626-1-235. PMC: 2577108. PMID: 18851756.

## Vegeu també

* Hemorràgia digestiva alta
# Heptà

L'heptà és un hidrocarbur saturat lineal de la família dels alcans de fórmula molecular C₇H$_{16}$.

## Usos

L'heptà (i els seus molts isòmers) s'utilitza àmpliament en laboratoris com a dissolvent no polar. Com a líquid, és ideal per al transport i l'emmagatzematge.
El brom aquós es pot distingir del iode aquós per la seva aparença després de l'extracció en heptà. En dissolució aquosa, tant el brom com el iode són de color marró. Tanmateix, el iode es torna porpra quan es dissol en heptà, mentre que la solució de brom és marró.
L'heptà es ven comercialment com una mescla d'isòmers per al seu ús en pintures i recobriments, mentre que el n-heptà pur s'empra en investigació i desenvolupament i fabricació farmacèutica i també com a component menor de gasolina.

## Perillositat

El seu olor és semblant a la gasolina. L'exposició aguda als vapors d'heptà pot causar marejos, estupor, incoordinació, pèrdua de gana, nàusees, dermatitis, pneumonitis química o inconsciència i possible neuropatia perifèrica.

## Referències

* ↑ Salinas López, Francisco. Química. Saragossa: Luis Vives, D.L. 1978. ISBN 84-263-0393-5.
* 1 2 3 PubChem. «Heptane» (en anglès). [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «The Cyclohexane Molecule». [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Patty, FA; Yant, WP «Odor intensity and symptoms produced by commercial propane, butane, pentane, hexane, and heptane vapor.». Report of Investigations. US Department of Commerce, U.S. Bureau of Mines, No. 2979, desembre, 1929, pàg. 1–10.
# Herba de Sant Segimon

L'herba de Sant Segimon, segimona, bàlsam del Montseny o herba de les set sagnies (Saxifraga vayredana) és una espècie de planta herbàcia perenne de la família de les saxifragàcies. És endèmica del Montseny. Creix en forma de petits coixinets entre les escletxes de roques silíciques a l'estatge montà i s'empra com a bàlsam. Floreix amb flors blanques entre juny i agost; és de fulla coneïforme, petita i dividida, i viscosa. Fou descoberta per Eudald Vayreda a principis del segle XX i descrita el 1913 per la botànica francesa Marie Dominique Luizet.

## Referències

* ↑ «Herba de Sant Segimon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Herba de Sant Segimon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Luizet, 1913 In: Bull. Soc. Bot. Fr. 60: 413

## Vegeu també

* Tritó del Montseny

## Enllaços externs

* Herba de Sant Segimon a YouTube
# Herba de Santa Bàrbara

L'herba de santa Bàrbara (Barbarea verna), és una espècie de planta amb flor de la família brassicàcia similar al creixens. Les seves fulles són comestibles. És originària del sud-oest d'Europa i és cultivada a Anglaterra des del segle xvii amb el nom de landcress o american watercress (creixen de terra, creixen americà).
És una planta autòctona als Països Catalans, només es fa a certes parts de Catalunya, en terrenys molt humits. Requereix menys aigua que els creixens veritables i el seu conreu és més fàcil.
Les seves fulles es mengen crues en entrepans o amanides i cuites també.
És una planta perenne de ple sol i necessita ser regada molt sovint.

## Notes

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible
# Herba de plata

L'herba de plata o herba gelada (Mesembryanthemum crystallinum) és una espècie de planta amb flors de la família de les aïzoàcies. És una planta suculenta prostrada originària d'Àfrica Oest d'Àsia i Europa. Les fulles són comestibles i també es cultiva com planta ornamental. Rep el nom d'herba de plata per estar coberta amb cèl·lules que reflecteixen la llum. Normalment fa servir el metabolisme de les plantes tipus C3 (el més normal entre les plantes) però amb estrès produït per la salinitat del sòl fa servir el metabolisme àcid de les crassulàcies (CAM).

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Referències

* ↑ «Herba de plata». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 «Taxon: Mesembryanthemum crystallinum L.». Germplasm Resources Information Network (GRIN). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 1r gener 2008].
* ↑ «Mesembryanthemum crystallinum L.». Water for a Healthy Country. CSIRO.
* ↑ http://pcp.oxfordjournals.org/cgi/content/abstract/38/3/236 Plant and Cell Physiology, 1997, Vol. 38, No. 3 236-242 Induction of CAM in Mesembryanthemum crystallinum Abolishes the Stomatal Response to Blue Light and Light-Dependent Zeaxanthin Formation in Guard Cell Chloroplasts. Gary Tallman1, Jianxin Zhu2, Bruce T. Mawson et al
# Al final del túnel

Al final del túnel és una pel·lícula thriller argentina de 2016 escrita i dirigida per Rodrigo Grande, protagónitzada per Leonardo Sbaraglia, Pablo Echarri i Clara Lago.

## Argument

Història que transcorre a la casa de Buenos Aires de Joaquín (Sbaraglia), una persona en cadira de rodes a la vora d'una depressió que veu com canvia la seva vida quan li lloga una habitació a Berta (Lago) i la seva filla Betty. La relació es veurà amenaçada quan descobreix que una banda d'assaltants està cavant un túnel per sota de casa seva per robar un banc.

## Repartiment

* Leonardo Sbaraglia com Joaquín.
* Pablo Echarri com Galereto.
* Clara Lago com Berta.
* Javier Godino com a Zurdo
* Ulma Salduende com a la filla de Berta.
* Federico Luppi com Guttman.

## Al voltant de la pel·lícula

* Clara Lago va haver d'aconseguir un accent argentí a la seva interpretació de Berta, obtenint una actuació natural.

## Referències

* ↑ «"Al final del Túnel", lo nuevo de Leonardo Sbaraglia» (en espanyol). [Consulta: 20 abril 2016].
* 1 2 3 «Clara Lago llega 'Al final del túnel' con Leonardo Sbaraglia: "El género más difícil es la comedia"» (en castellà). La Vanguardia, 08-08-2016 [Consulta: 15 agost 2015].
* ↑ «Al final del túnel». RTVE, 12-08-2016.

## Enllaços externs

* Al final del túnel (2015) a Cine Nacional
# Herba passarella

L'herba passarella, o heliantem itàlic (Helianthemum oelandicum) és una espècie de planta dins la família cistàcia. El seu epítet específic, oelandicum, prové de la província de Suècia d'Öland.

## Descripció

Petita mata de 5 a 25 cm d'alt; fulles poc coriàcies oblongo lanceolades o el·líptiques;cima simple o ramificada, amb 4-8 flors;pètals grocs de 3-6 mm: floreix de març a juliol.

## Hàbitat

Brolles i pastures seques. Als Països Catalans només es troba a part de Catalunya. La seva distribució és Mediterrània i Alpina, la subespècie italicum és de distribució latemediterrània (és a dir la conca del Mediterrani i sobrepassant-la en cert grau). De l'estatge alpí al litoral, viu des del nivell del mar fins als 2.600 m al Pirineu (la varietat hirtum).

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
# Herbero de la Serra de Mariola

L'herber o herberet, conegut popularment com a herbero, és una beguda alcohòlica típica de les comarques del Comtat, l'Alcoià i la Vall d'Albaida, al País Valencià, així com als voltants de la serra de Mariola en general. Marques comercials d'herbero són Licors Sinc i Pastor, d'Alcoi, l'Herberet (Juan Lorenzo Ferrero), a Beneixama o Herbero Rufo, a Banyeres de Mariola.
Per a preparar-lo calen almenys quatre de les següents herbes: sàlvia, camamil·la, poliol blanc o poliol menta, marialluïsa, arrel de panical, menta piperita, rabet de gat, fenoll, anís, melissa, herba de la sang, sajolida, timó reial, farigola, i romaní. Cal posar les herbes en aiguardent, pròpiament aiguardent semisec; modernament s'ha estés la denominació de cassalla, que prové de l'aiguardent elaborat a la població sevillana de Cazalla.
La seua elaboració està regulada com a Denominació Geogràfica, amb el nom d'Herbero de la Serra de Mariola, controlada pel consell regulador de les «denominacions específiques de begudes espirituoses tradicionals d'Alacant» juntament amb l'anís paloma, el cantueso i l'aperitiu cafè d'Alcoi.

## Maceració

Dins d'una ampolla o alfàbia s'introdueixen tots els ingredients i es deixa macerar entre una i sis setmanes, depenent de la intensitat del sabor i del color que es desitge. Una volta acabada la maceració, es passa el beuratge a una nova botella on, habitualment, es deixen algunes que altres herbes per decorar i donar-li un sabor més fort.

## Referències

* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «BEBIDAS ESPIRITUOSAS TRADICIONALES DE ALICANTE» (en castellà). Denominaciones de origen de bebidas espirituosas. ABC, 2005. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «Herbes de Sant Ponç, per menjar i per beure». Vilaweb, 13-05-2010. [Consulta: 6 desembre 2014].

## Bibliografia

* "Menjar i Gaudir, a la Vall d'Albaida" - Volum 2; Agueda Ureña i Isabel Guerrero
* Herbero Alcoià
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Ricard III (pel·lícula de 1995)

Ricard III (títol original en anglès: Richard III) és una pel·lícula estatunidenco-britànica dirigida per Richard Loncraine, estrenada l'any 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

Ricard, últim germà del rei Eduard IV, duc de Gloucester, neix deforme i esguerrat. Devorat per l'ambició, acumula homicidis i s'obre camí cap al tron. Esdevé, així, el rei Ricard III d'Anglaterra. El film transporta la tragèdia de Ricard III de William Shakespeare, als anys 1930 i utilitza l'imaginari nazi per acompanyar l'ascensió al poder del personatge principal.

## Repartiment

* Ian McKellen: Ricard, duc de Gloucester, després com a rei Ricard III
* Annette Bening: la reina Elisabet
* Jim Broadbent: el duc de Buckingham
* Robert Downey Jr.: el comte Rivers
* Kristin Scott Thomas: lady Anna Neville
* Maggie Smith: la duquessa de York
* John Wood: el rei Eduard IV
* Nigel Hawthorne: el duc de Clarence
* Adrian Dunbar: James Tyrell
* Tim McInnerny: William Catesby
* Jim Carter: William Hastings
* Dominic West: el comte de Richmond
* Stacey Kent: la cantant de jazz

## Al voltant de la pel·lícula

Al·lusió a Eduard VIII (paper del rei Eduard IV) que va abdicar per haver-se casat amb una americana divorciada, i que va mostrar una certa simpatia a la consideració de Hitler.
La rèplica shakespiriana «Un cavall ! Un cavall ! El meu regne per un cavall !» («A horse! A horse! My kingdom for a horse!») és pronunciada mentre Ricard III es troba en un jeep immobilitzat.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1996: Berlinale 1996
** Millor director per Richard Loncraine
* 1997: British Academy Film Awards 1997
** BAFTA al millor disseny de producció per Tony Burrough
** BAFTA al millor vestuari per Shuna Harwood

### Nominacions

* 1996: Oscars 1996 :
** Millor direcció artística per Tony Burrough
** Oscar al millor vestuari per Shuna Harwood
* 1996: Globus d'Or 1996
** Globus d'Or al millor actor dramàtic per Ian McKellen
* 1997: British Academy Film Awards 1997
** Millor film britànic per Richard Loncraine
** Millor actor per Ian McKellen
** Millor guió adaptat per Ian McKellen i Richard Loncraine

## Crítica

* "Cinematogràfica versió (molt actual) de l'obra de Shakespeare. (...) Antològic paper de McKellen"
* "Potent i barroca. Posada en escena impactant i tèrbola. Obra de risc, amb els seus inconvenients"

## Referències

* ↑ «Ricard III». Ésadir.cat. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «Richard III» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ Angulo, Javier «Richard III». Cinemanía.
* ↑ Martínez, Luis «Richard III». El País.
# Heretgia trilingüe

L'heretgia trilingüe era la concepció cristiana segons la qual només es pot adorar Déu o escriure sobre ell en tres llengües, grec, llatí i hebreu, sustentada en el fet que eren tres els idiomes del Titulus Crucis. Va usar-se per bandejar les primeres traduccions bíbliques a altres llengües, especialment en l'àmbit eslau, amb l'obra de Ciril i Metodi, posteriorment reivindicats com a sants.

## Referències

* ↑ Ignacio Carbajosa, "Quella Bibbia che parlava tre lingue", dins Comunicazione e Liberazione, 15 gener de 2014
# Hermes d'Ègion

L'Hermes d'Ègion (en grec: Ερμής του Αιγίου) és una escultura romana de grandària natural, del déu Hermes, trobada a Ègion, al sud de Grècia, a mitjan segle xix. En l'actualitat es troba al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes, amb el número d'accés 241. Està gairebé intacta, amb danys menors.

## Història

Hermes d'Ègion es va realitzar en l'època romana, a finals del segle I abans de la nostra era, i principis del segle i, quan August era emperador.

## Descripció

Aquesta estàtua fa 17,1 m d'altura i és feta de marbre pentèlic. Tot i ser creada en època romana, té alguns trets i influència clarament de Lisip de SIció.
Hermes és dempeus, donant suport al seu pes sobre la cama esquerra (contrapposto) mentre que la dreta, relaxada, es doblega pel genoll i s'estira una mica cap a un costat i cap enrere. De l'espatla esquerra li penja una clàmide, enrotllada al voltant del braç esquerre i penjada del suport de marbre, que ací té forma de tronc. A la mà dreta, Hermes sosté una bossa, de la qual no es conserva la part superior, i a l'esquerra un caduceu, que tampoc es conserva. El cap, tallat de manera idealitzada, té trets forts i s'inclina cap a l'esquerra; el cabell, curt i despentinat, està tallat en flocs de mitja lluna i li emmarca el rostre prou a baix en el front.
L'escultura té una certa semblança amb l'Hermes d'Atalante, però és de pitjor qualitat que aquest, i especialment que l'Hermes d'Andros.

## Referències

* 1 2 «Ρωμαϊκή περίοδος». www.namuseum.gr. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ Kavvadias, 1890, p. 196-197.
* ↑ Kaltsas, 2002, p. 312.
# Herència

L'herència és el conjunt de propietats, drets i patrimoni llegats després de la defunció d'una persona física. El mecanisme de transmissió de l'herència es regula de forma genèrica en molts codis civils com es realitza en absència d'un testament. En sentit planer són les possessions que passen de pares a fills, quan els primers moren. A Catalunya hi ha la tradició que el fill gran sigui l'hereu o pubilla i el segon el cabaler. Això vol dir que el gran es queda l'herència i el segon rep uns diners amb els quals pot fer el que vulgui, antigament aquest era el que marxava del mas mentre el gran era l'encarregat de mantenir la casa i les terres pel seu fill.

## Vegeu també

* Acréixer
* Legítima
* Impost sobre Successions i Donacions
* Codi Civil de Catalunya
* Abintestat
* Herència universal
Viccionari
# Herència mixta

La herència mixta, o herència fusionada, en la genètica, es correspon a un tipus d'herència en la qual tots dos gens són dominants i s'expressen de manera simultània.
L'herència mixta es diferencia de l'herència intermèdia la qual es refereix a la situació en la qual cap dels gens és dominant.
En l'herència mixta apareixen en els descendents nous caràcters per combinació dels caràcters dels progenitors.
Herència de mosaic és aquella en la qual la influència paternal és dominant en un grup de cèl·lules i la materna en un altre.
Fins a la recerca científica feta per Gregor Mendel, en canvi, el concepte herència mixta era la creença sobre que els individus hereten caràcters mesclats de manera homogènia dels seus pares.
Precisament Mendel descartà aquesta hipòtesi, quan els seus treballs sobre els pèsols van mostrar que els caràcters es componen de combinacions de gens distints i no d'una mescla contínua.
Fora del camp científic de la genètica, el terme herència mixta és un sinònim de multiracial.

## Referències

* ↑ intergenetica.wikispaces.com
* ↑ «medilexicon». Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 15 febrer 2015].
# Ajuntament (Cervià de les Garrigues)

L'Ajuntament de Cervià és un edifici modernista del municipi de Cervià de les Garrigues (Garrigues) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres naus, la central és més alta, amb planta baixa i tres pisos. A les naus laterals estaven les escoles i al cos central hi havia el jutjat, dos calabossos i una sala per a cobrar impostos. A la part central del primer pis hi ha la sala de plens, amb una gran balconada, i quatre sales més polivalents. Al segon pis hi havia les habitacions dels mestres i finalment, al tercer pis, l'habitació de l'agutzil.
La pedra, procedent del mateix poble, és el material escollit per a la seva construcció. La trobem treballada de maneres diverses per aconseguir un joc de textures de gran efecte decoratiu però alhora auster i de poc cost econòmic. Les obertures principals són d'arc de mig punt: les portes d'accés a l'edifici i les de la balconada, que a més a més es remarquen amb sengles arcs conopials als extrems i un arc mixtilini al centre. Aquests elements són propis de l'arquitectura medieval de gust historicista neoromànic i neogòtic, trets estilístics que recupera el modernisme.

## Història

L'inici del segle XX fou un moment de gran importància per Cervià de les Garrigues, ja que a part de les escoles, es millora el sistema d'abastiment d'aigües i s'amplia la xarxa de clavegueram. En aquest moment també es creen institucions culturals com la coral "El Rossinyol de les Garrigues", el Sindicat agrícola i caixa rural (1914) o bé el club esportiu.
Francesc de Paula Morera i Gatell, arquitecte municipal de Lleida entre 1906 i 1941, és l'autor del projecte de l'Ajuntament i escoles de Cervià de les Garrigues que es construeixen entre 1912 i 1913. També va projectar l'escola d'Artesa de Lleida de 1913. Morera i Gatell en el projecte justifica la necessitat de construir una casa consistorial i que a més tingui la grandiositat que mereixen els edificis públics, malgrat que en aquest cas els recursos són escassos. L'arquitecte tenia pensat la construcció d'una plaça al davant però no es va dur a terme i avui la façana de l'edifici queda mig amagada entre carrers estrets.
L'edifici ha sofert modificacions al llarg del temps. Les escoles, per exemple, s'han traslladat en un altre lloc. Les intervencions posteriors, però, han respectat l'estat primitiu, sobretot la sala de sessions que ha mantingut el paviment i la fusteria original d'aquest espai.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ajuntament». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Eucerateri

L'eucerateri (Euceratherium collinum) és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels bòvids que visqué a Àsia i Nord-amèrica durant el Plistocè. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i la Xina. Es tracta de l'única espècie classificada en el gènere Euceratherium, que en conté com a mínim una altra que encara no ha estat descrita formalment. Era més gros que el seu parent vivent, el bou mesquer, però de constitució més lleugera i pelatge més curt. El seu hàbitat natural haurien estat els herbassars dels turons. Tenia una dieta semblant a la que segueix el bou mesquer.

## Referències

* 1 2 Entrada «Euceratherium collinum (shrub ox)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 17 octubre 2024].
* 1 2 Bai, Dong i Zhang, 2024, resum.
* ↑ Prothero, 2017, p. 185.

## Bibliografia

* Bai, W.; Dong, W.; Zhang, L. «The first confirmation of North American extinct shrub-ox (Euceratherium, Artiodactyla, Mammalia) in the Early Pleistocene of northern China» (en anglès). Quaternary Science Reviews, 336, 108777, 2024. DOI: 10.1016/j.quascirev.2024.108777.
* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.