OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canthigaster papua

Canthigaster papua és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 6-50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Maldives fins a l'est de Nova Guinea, les Filipines, Palau, la Gran Barrera de Corall i Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 «Canthigaster papua» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* 1 2 Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Anderson, R.C., J.E. Randall i R.H. Kuiter, 1998. New records of fishes from the Maldive Islands, with notes on other species. Ichthyol. Bull. 67(2):20-36.
* ↑ Tettelbach, S., J. Carroll i H. Reisman, 2003. Fishes of Vanuatu. Report of the Tropical Marine Biology group, Southampton College of Long Island University, Southampton, Nova York.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Matsuura, K., 2001. Tetraodontidae. Puffers. p. 3954-3957. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moura, R. L. de i R. M. C. Castro, 2002: Revision of Atlantic sharpnose pufferfishes (Tetraodontiformes: Tetraodontidae: Canthigaster), with description of three new species. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 115 (núm. 1): 32-50.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1986. Tetraodontidae. p. 1341-1347. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen, E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean, UNESCO, París, França. Vol. 3.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bandera de Sant Mori

La bandera oficial de Sant Mori (Alt Empordà) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, groga, amb un triangle amb la base en l'altura del pal i el vèrtex en la meitat de l'altura del vol, de color vermell, sobremuntat d'un altre triangle amb la mateixa base i el vèrtex en el punt mig de la bandera, de color groc i carregat d'un roc d'altura d'1/3 de la del drap, de color blau.
Els dos triangles sobreposats simbolitzen una punta de llança. La llança és el símbol del patró del poble, Sant Maurici. El roc és per la família Rocabertí, antics senyors feudals i marquesos de Sant Mori.
Va ser aprovada el 2 de desembre de 1992 i publicada en el DOGC el 18 de desembre del mateix any amb el número 1684.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 de desembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Mori.» (pdf). DOGC num. 1684, 18-12-1992. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ Sebastià Herreros. «Vexil·la Catalana núm. 7 (GFDL)» (pdf). Associació Catalana de Vexil·lologia, 11-09-1996. [Consulta: 1r juliol 2010].
# Llista de parcs nacionals de França

Els parcs nacionals de França són un sistema de deu parcs nacionals per tota la França metropolitana i els seus departaments a l'estranger, coordinats per l'agència de govern Parcs Nationaux de France. Els parcs nacionals francesos protegeixen una àrea total de 3.710 quilòmetres quadrats a la zona central i 9.162 quilòmetres quadrats a les zones d'amortiment a la França metropolitana. Això posa per damunt del 2% de l'àrea total de França metropolitana sota algun nivell de protecció. Els parcs nacionals francesos tenen més de set milions de visitants cada any.
| Nom | Departament | Àrea | Data creació |
| Parc Nacional de la Vanoise | Departament de Savoia | 1.250 km² (483sqmi) | 6 juliol 1963 |
| Parc Nacional de Portuari-Cros | Departament de Var | 7 km² (3sqmi) | 14 desembre 1963 |
| Parc Nacional dels Pirineus | Alts Pirineus I Pirineus Atlàntics | 457 km² (176sqmi) | 23 març 1967 |
| Parc Nacional de les Cevenes | Principalment Losera i Gard, també Ardecha i Avairon | 913 km² (353sqmi) | 2 setembre 1970 |
| Parc Nacional dels Écrins | Isèra i Alts Alps | 918 km² (354sqmi) | 27 març 1973 |
| Parc Nacional de Mercantour | Alps Marítims i Alps de l'Alta Provença | 685 km² (264sqmi) | 18 agost 1979 |
| Parc Amazònic de la Guaiana francesa | Guaiana Francesa (Departament a l'estranger) | 33.900 km² (13.089sqmi) | 2007 |
| Parc Nacional de la Réunió | Illa de la Reunió (Departament a l'estranger) | 1.054 km² (407sqmi) | 2007 |
| Parc Nacional de la Guadalupe | Guadalupe (Departament a l'estranger) | 173 km² (67sqmi) | 20 febrer 1989 |
| Parc Nacional de Calanques | Boques del Roine | 520 km² (201sqmi) | 18 abril 2012 |

## Referències

* ↑ Henri, Jaffeux «La longue et passionnante histoire des parcs nationaux français» (en francès). Pour mémoire, 2010, p. 138-163 [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «Présentation des 10 parcs nationaux français» (en francès). Ministère de l'ecologie, du développement durable et de l'énergie, 26-03-2013 [Consulta: 2 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Parcs Nationals de França (francès)
* Parcs nacionals i altres Àrees protegides
# Bandera de Sant Pere de Riudebitlles

La bandera oficial de Sant Pere de Riudebitlles té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida en diagonal ascendent en tres parts: la del pal, doble que les altres dues, blava fosca; la del mig, blanca, i la del vol, groga. Al cantó del pal, separada de l'angle per 1/9 de l'alt del drap, una branca estilitzada de créixens, d'altura 1/3 de la del drap, de color groc.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 d'octubre de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Pere de Riudebitlles.» (pdf). DOGC núm. 2522, 20-11-1997. [Consulta: 22 juny 2010].
# Llista dels parcs nacionals de Finlàndia

Aquests són els 35 parcs nacionals de Finlàndia. Tots ells estan manejats per la Metsähallitus amb l'excepció del Parc Nacional de Koli el qual està manejat per l'Institut d'Investigació Forestal de Finlàndia. Els parcs nacionals cobreixen una àrea total de 8,150 km². Un total d'1.4 milions de persones van visitar els parcs l'any 2005.

## Llista de parcs nacionals

| Parc nacional | Província | Àrea (km²) | Any de fundació | Visites (2005) |
| Golf Oriental de Finlàndia | Finlàndia del Sud | 6.7 | 1982 | 16,000 |
| Arxipèlag Ekenäs | Finlàndia del Sud | 52 | 1989 | 23,000 |
| Helvetinjärvi | Finlàndia Occidental | 49.8 | 1982 | 32,000 |
| Hiidenportti | Província d'Oulu | 45 | 1982 | 10,000 |
| Isojärvi | Finlàndia Occidental | 19 | 1982 | 8,000 |
| Kauhaneva-Pohjankangas | Finlàndia Occidental | 57 | 1982 | 6,000 |
| Koli | Finlàndia Oriental | 30 | 1991 | N/A |
| Kolovesi | Finlàndia Oriental | 23 | 1990 | 6,500 |
| Kurjenrahka | Finlàndia Occidental | 29 | 1998 | 25,000 |
| Lauhanvuori | Finlàndia Occidental | 53 | 1982 | 27,000 |
| Leivonmäki | Finlàndia Occidental | 29 | 2003 | 10,000 |
| Lemmenjoki | Província de Lapònia | 2,850 | 1956 | 10,000 |
| Liesjärvi | Finlàndia del Sud | 22 | 1956 | 25,000 |
| Linnansaari | Finlàndia Oriental | 38 | 1956 | 28,000 |
| Nuuksio | Finlàndia del Sud | 45 | 1994 | 110,000 |
| Oulanka | Oulu / Lapònia | 270 | 1956 | 173,500 |
| Päijänne | Finlàndia del Sud | 14 | 1993 | 12,000 |
| Pallas-Yllästunturi | Província de Lapònia | 1,020 | 2005 | 300,000 |
| Patvinsuo | Finlàndia Oriental | 105 | 1982 | 14,000 |
| Perämeri | Província de Lapònia | 2.5 | 1991 | 2,500 |
| Petkeljärvi | Finlàndia Oriental | 6 | 1956 | 17,500 |
| Puurijärvi-Isosuo | Finlàndia Occidental | 27 | 1993 | 17,000 |
| Pyhä-Häkki | Finlàndia Occidental | 13 | 1956 | 9,000 |
| Pyhä-Luosto | Província de Lapònia | 142 | 2005 | 95,000 |
| Repovesi | Sud / Oriental | 15 | 2003 | 65,000 |
| Riisitunturi | Província de Lapònia | 77 | 1982 | 7,000 |
| Rokua | Província d'Oulu | 4.3 | 1956 | 20,000 |
| Salamajärvi | Finlàndia Occidental | 62 | 1982 | 10,000 |
| Seitseminen | Finlàndia Occidental | 45.5 | 1982 | 40,000 |
| Arxipèlag Sud-occidental | Finlàndia del Sud | 500 | 1982 | 60,000 |
| Syöte | Província d'Oulu | 299 | 2000 | 33,500 |
| Tiilikkajärvi | Oriental / Oulu | 34 | 1982 | 6,500 |
| Torronsuo | Finlàndia del Sud | 25.5 | 1990 | 20,000 |
| Urho Kekkonen | Província de Lapònia | 2,550 | 1983 | 165,000 |
| Valkmusa | Finlàndia del Sud | 17 | 1996 | 6,000 |

## Enllaços externs

* Parcs nacionals de Finlàndia Arxivat 2004-08-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Ministeri d'afers exteriors de Finlàndia Arxivat 2007-12-12 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* ↑ «Etusivu».
# Gran huracà de Nova Anglaterra de 1938

L'huracà de Nova Anglaterra de 1938 (altrament conegut com a Gran huracà de Nova Anglaterra, Long Island Express o simplement Gran huracà de 1938) va ser el primer gran huracà que va colpejar Nova Anglaterra des de 1869. La tempesta es va formar prop de la costa d'Àfrica el setembre de la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 1938, esdevenint un huracà de categoria 5 en l'escala d'huracans de Saffir-Simpson abans de fer recalada com un huracà de categoria 3 a Long Island el 21 de setembre. S'estima que hi hagué entre 682 i 800 víctimes mortals a causa de l'huracà, es malmeteren o destruïren més de 57.000 cases, i provocaren unes pèrdues d'uns 306$ milions (1938 USD, $4.700 milions de dòlars de 2009). Fins avui, ha estat l'huracà més poderós, més costós i més mortífer en la història de Nova Anglaterra.

## Referències

* ↑ «The Great Hurricane of 1938 - The Long Island Express». Arxivat de l'original el 2014-09-25. [Consulta: 7 març 2010].
* ↑ Scotti, R. A. «Sudden Sea — The Great Hurricane of 1938». Boston: Little, Brown & Co., 2003 [Consulta: 30 novembre 2007]. Arxivat 2007-01-02 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-01-02. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ «The Great Hurricane of 1938». The Boston Globe. Boston.com. [Consulta: 30 novembre 2007].
* ↑ Lane, F.W. The Elements Rage (David & Charles 1966, ISBN), p.16
# Cantonigròs

Cantonigròs és una entitat de població del municipi de l'Esquirol a la comarca d'Osona. En el cens de 2005 tenia 336 habitants.
El poble és conegut per haver celebrat el Concurs Parroquial de Poesia de Cantonigròs, un dels primers festivals poètics en català després de la Guerra Civil, el Festival Poètic de Cantonigròs. Des de 1983 celebra un festival de música coral d'arreu del món, el Festival Internacional de Música de Cantonigròs, que des de 2012 té lloc a Vic.
El topònim té l'origen en el mas de can Toni Gros, del 1565, renom d'Antoni Prat. Popularment s'anomena Cantoni.

## Llocs d'interès

* Alberg Santa Maria del Roure.
* La Foradada

## Persones

* Ramon Oliu (1923-2005), enginyer i fundador de la Marató de Barcelona
* Teresa Clota i Pallàs, professora de llengua i literatura catalanes.

## Referències

* ↑ «Cantonigròs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gran Geografia Comarcal de Catalunya
* ↑ Marimon, Sílvia «D'opulenta torre d'estiueig a alberg». Sàpiens [Barcelona], núm. 80, 6-2009, p. 63. ISSN: 1695-2014.
# Bandera de Seana

La bandera oficial de Seana té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clar, amb un pal blanc de gruix 2/9 de la llargària del drap al vol; la part blava, amb el segon terç horitzontal groc, carregat amb tres faixes viperades negres, i amb l'espasa flamejada blanca de l'escut, amb la punta a dalt, d'alçària 5/6 de la del drap, sobreposada al centre.
Va ser aprovada el 23 de novembre de 2012 i publicada al DOGC el 10 de desembre del mateix any amb el número 6270.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2681/2012, de 23 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera de l'entitat municipal descentralitzada de Seana.» (pdf). DOGC núm. 6270. Generalitat de Catalunya, 10-12-2012. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Llista de Parcs Nacionals del Marroc

Hi ha deu parcs nacionals del Marroc. El Parc Nacional de Toubkal, establert en 1942, és el més antic i el parc nacional amb més quantitat de visitants.

## Parcs nacionals en territori controlat per Marroc

| Parc nacional | Any de creació | Superficie (km²) | Région | Província |
| Parc Nacional de Toubkal | 1942 | 380 | Souss-Massa | Taroudant |
| Parc Nacional de Tazekka | 1950 | 137,37 | Fes-Meknès | Taza |
| Parc Nacional de Souss-Massa | 1991 | 338 | Souss-Massa | |
| Parc Nacional d'Iriqui | 1994 | 1.230 | Souss-Massa | Tata, Zagora |
| Parc Nacional d'Al Hoceima | 2004 | 470 | Tànger-Tetuan-Al Hoceima | Província d'Al Hoceima |
| Parc Nacional de Talassemtane | 2004 | 580 | Tànger-Tetuan-Al Hoceima | Província de Xauen |
| Parc Nacional d'Ifrane | 2004 | 500 | Fes-Meknès | província d'Ifrane |
| Parc Nacional de l'Alt Atles Oriental | 2004 | 490 | Drâa-Tafilalet | Província de Midelt |
| Parc Nacional de Khenifiss | 2006 | 1.850 | Laâyoune-Sakia El Hamra | Tarfaya |
| Parc Nacional de Khenifra | 2008 | 2.027 | Béni Mellal-Khénifra, Fes-Meknès | Khénifra, Ifrane |
| Parc Nacional de Dakhla | en projet | 14.160 | Dakhla-Oued Ed-Dahab | Oued Ed-Dahab |

## Referències

* ↑ «Parcs nationaux» (en francès). Centre d'Echange d'Information sur la Biodiversité du MAROC (Clearing House Mechanism on Biodiversity of Morocco). Arxivat de l'original el 2020-02-22. [Consulta: 31 gener 2012].
* ↑ Hardy, Paula; Vorhees, Mara; Edsall, Heidi. Morocco (en anglès). Lonely Planet, febrer 2005, p. 50. ISBN 978-1-74059-678-7 [Consulta: 31 gener 2012].
* ↑ Humphrys, Darren. Frommer's Morocco (en anglès). John Wiley & Sons, 22 de març de 2010, p. 91. ISBN 978-0-470-56022-8 [Consulta: 31 gener 2012].
* ↑ «2014 United Nations List of Protected Areas». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 7 juny 2016].
* ↑ «Les aires protégées - Ministère délégué auprès du Ministre de l'énergie, des Mines,de l'Eau, et de l'Environnement Maroc». [Consulta: 7 juny 2016].
* ↑ «Parc Nacional de Dakhla - UNESCO World Heritage Centre» (en francès). [Consulta: 7 juny 2016].

## Enllaços externs

* Parcs Nacional i reserves del Marroc
* Mapa mostrant la localització dels parcs nacionals del Marroc Arxivat 2014-12-04 at Archive.is
# Grau Newton

Fórmules de conversió de l'escala de Newton :
| Conversió | de | Fórmula |
| Kelvin | Newton | °N = (K − 273.15) x 33/100 |
| Newton | Kelvin | K = (°N x 100/33) + 273.15 |
| Celsius | Newton | °N = °C x 33/100 |
| Newton | Celsius | °C = °N x 100/33 |
| Fahrenheit | Newton | °N = (°F − 32) x 11/60 |
| Newton | Fahrenheit | °F = °N x 60/11 + 32 |
L'Escala de Newton és una escala de temperatura definida per Isaac Newton pels volts del 1700. Va elaborar una primera escala de temperatura qualitativa, que comprenia fins a 20 punts de referència que s'estenien des de "l'aire fred a l'hivern" fins a "el carbó que crema al foc de la cuina". Aquesta aproximació era bastant tosca i problemàtica, de manera que Newton aviat va quedar insatisfet amb ella. Sabia que la majoria de substàncies quan s'escalfen, s'expandeixen, de manera que va agafar un recipient amb oli de llinosa i va mesurar el canvi de volum del líquid en els punts de referència que havia agafat anteriorment. Va determinar que el volum de l'oli de llinosa augmentarva un 7,25% quan l'escalfava des de la temperatura de fusió del gel fins a la d'ebullició de l'aigua.
Després va definir els zero graus de la seva escala al punt de fusió del gel i els 33 graus, al punt d'ebullició de l'aigua. La seva escala va ser una precursora de l'escala Celsius, ja que aquesta última també utilitzava els mateixos punts de referència. De fet, és probable que Celsius tingués constància de l'existència de l'escala de Newton quan va inventar la seva.
La unitat de la seva escala era el grau Newton, que és igual a ${\frac {100}{33}}$ d'un kelvin o d'un grau Celsius i té el zero al mateix punt que l'escala Celsius.

## Referències

* U. Grigull. Newton's temperature scale and the law of cooling. Heat and Mass Transfer ISSN 0947-7411 (Print) 1432-1181 (Online) Volume 18, Number 4 / December, 1984 DOI 10.1007/BF01007129 Pp. 195-199.

## Enllaços externs

* Fotografia d'una antiga taula de fusta de conversió d'unitats de temperatura del 1758—graduada en quatre escales; la primera correspon a la de Newton.
# Abadia de Vaux-de-Cernay

Vaux de Cernay. Fou un convent cistercenc ubicat en una pintoresca vall del departament dels rius Sena i l'Oise (França), districte de Rambouillet, a 8 km. oest-sud-oest de Chevreuse, regat per un afluent dret de l'Yvette (conca del Sena per l'Orge) ubicat entre boscos que formaren part del gran bosc d'Yvelines.
Les ruïnes del convent, junt amb un magnífic edifici, ocupen el centre d'un vast domini en un dels llocs més cèlebres dels voltants de París. De l'abadia només en resten una porta fortificada, habitacions amb voltes d'una longitud considerable i una gran part de l'església, la façana de la qual és molt original. En el recinte de l'abadia i ha diversos brolladors, un d'ells d'aigües ferruginoses. Un dels religiosos de Vaux-de-Cernay, anomenat Pere, que seguí a l'abat Arnald a la Croada dels albigesos, i deixà d'aquesta guerra una preciosa crònica.
Degué els seus principis al monjo Arnald, monjo de Savigny, al qual menà el seu abat Godfred amb altres religiosos a la vall Bric-Essart, lloc en el qual Simó de Bielfa els feu una magnífica donació el 1128. D'altres afirmen, i amb més raó, que fou el 1118.
Més tard, al cap d'uns anys, quan Valles-Sarnay Hug governava, fou rebuda en l'orde cistercenc, juntament amb Savigny, el 17 de setembre de 1147. Succeí en Hug, Andreu, que després fou bisbe d'Utrecht; Guy, que predicà la Croada el 1201, manifestà gran zel en favor de la conversió dels albigesos i més tard el feren bisbe de Carcassona; Pere, simple monjo que feu història de les lluites albigeses.
Va pertànyer a Vaux-de Cernay en Brol-Benoit. L'abadia fou reconstruïda vers l'any 1170.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 67, pàg. 350 (ISBN 84-239-4567-7)
# Praid

Praid (en hongarès: Parajd, Pronunciació hongaresa: [ˈpɒrɒjd] ; alemany: Salzberg) és una comuna del comtat de Harghita (Romania). Es troba a la terra de Székely, una regió etno-cultural a l'est de Transsilvània, i es compon de sis pobles:
| En romanès | En hongarès |
| Becaș | Békástanya |
| Bucin | Bucsin |
| Ocna de Jos | Alsósófalva |
| Ocna de Sus | Felsősófalva |
| Praid | Parajd |
| Șașvereș | Sásverés |
La comuna té una majoria hongaresa absoluta (Székely). Segons el cens del 2002 té una població de 6.846 habitants, dels quals el 96,91% o 6.635 són hongaresos. El cens del 2002 va reportar el 69,36% de la població total pertanyent a l'Església reformada hongaresa protestant, mentre que el catolicisme romà és professat pel 22,46% dels enquestats.
La principal activitat econòmica de la comuna se centra al voltant de la mina de sal que proporciona sal tant per a ús industrial com gastronòmic i atrau més de 400.000 turistes cada any.

## Enllaços externs

* www.parajd.lap.hu (in Hungarian and Romanian)
* Lloc oficial de la mina de sal

## Referències

* ↑ Romanian Census 2002; retrieved on June 25, 2010
# Llista dels parcs nacionals d'Eslovàquia

A Eslovàquia hi ha nou parcs nacionals:
| Nom | Nom en eslovac | Localització | Fundació | Superfície km² |
| Parc Nacional Veľká Fatra | Národný park Veľká Fatra | Veľká Fatra | 2002 (1 d'abril) | 403.71 |
| Parc Nacional Malá Fatra | Národný park Malá Fatra | Malá Fatra | 1988 (1 d'abril) | 226.3 |
| Parc Nacional dels Baixos Tatra | Národný park Nízke Tatry | Baixos Tatra | 1978 | 728 |
| Parc Nacional de Muran | Národný park Muránska planina | Altiplà de Muran | 1998 (27 de maig) | 203.18 |
| Parc Nacional dels Pieniny | Pieninský národný park | Pieniny | 1967 (16 de gener) | 37.5 |
| Parc Nacional dels Poloniny | Národný park Poloniny | Bukovské vrchy | 1997 (1 d'octubre) | 298.05 |
| Parc Nacional del Karst Eslovac | Národný park Slovenský kras | Karst Eslovac | 2002 (1 de març) | 346.11 |
| Parc Nacional del Paradís Eslovac | Národný park Slovenský raj | Paradís Eslovac | 1988 (18 de gener) | 197.63 |
| Parc Nacional dels Tatra | Tatranský národný park | Tatra | 1949 (1 de gener) | 738 |
# Cantó d'Elna

El cantó d'Elna era una divisió administrativa francesa de la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord), al departament dels Pirineus Orientals. Al llarg de la història ha tingut algunes comunes, o municipis, que ha estat sempre unides a Elna, i d'altres que han variat d'un cantó a un altre.

## Història

Fou creat el 1790, just després de la Revolució Francesa, i desmembrat a partir del 1801 entre els cantons de Perpinyà Est i de Tuïr.
El cantó d'Elna fou tornat a crear el 1982 (Decret núm. 82-84 del 25 de gener del 1982) a ran de la divisió del Cantó de Perpinyà-4, amb la qual cosa va recuperar les comunes de Cornellà del Bercol, Elna, Montescot, Tesà i Vilanova de Raó.
Les comunes de Bages de Rosselló i d'Ortafà, que havien pertangut al primer cantó d'Elna, més tard al Cantó de Tuïr, foren units de nou al d'Elna pel Decret núm. 85-149 del 31 de gener del 1985.
Amb les eleccions departamentals del 22 i 29 de març del 2015, el Cantó d'Elna prengué el nom de Cantó de la Plana d'Illiberis, a partir del nom antic d'Elna. En aquest nou cantó s'hi afegiren les comunes d'Alenyà i la Torre d'Elna.

## Composició

El cantó d'Elna, reanomenat Cantó de la Plana d'Illiberis, està compost actualment (2015) per 9 municipis del Rosselló:
* Elna (capital del cantó)
* Alenyà
* Bages de Rosselló
* Cornellà del Bercol
* Montescot
* Ortafà
* Tesà
* la Torre d'Elna
* Vilanova de Raó

## Consellers generals

Consellers generals :
| Període | Nom | Opció política | Comentaris |
| 1982 – 2001 | Narcisse Planas | Partit Comunista Francès (PCF), després Divers gauche (DVG) | Batlle d'Elna (1965-1995) |
| 2001 – 2015 | Marcel Mateu | Divers gauche (DVG) | Adjunt al batlle d'Elna (Març 2001-abril 2010) Vicepresident del Consell General Conseller regional (Març 2010-2015) |
| 2015 – Moment actual | Marie-Pierre Sadourny Nicolas Garcia | Partit Socialista (PS) Partit Comunista Francès-Front d'Esquerres | Consellera municipal d'oposició a Sant Cebrià de Rosselló Consellera de la Comunitat del Rosselló Sud Conseller municipal d'Oposició a Elna Conseller de la Comunitat de les Alberes-Costa Vermella-Plana d'Illiberis |