OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ordit

En el sector del tissatge, l'ordit és el conjunt de fils llargs que es mantenen en tensió en un marc o teler. El fil que s'insereix transversalment entremig dels fils de l'ordit s'anomena trama, (o farciment). Normalment hi ha múltiples fils d'ordit individuals en una tela.
Hi ha telers molt senzills que empren l'ordit en espiral, pel que s'enrotlla un fil senzill, molt llarg al voltant d'un parell de pals o bigues en un patró espiral formant l'ordit.
Com que l'ordit es manté sota tensió extrema durant tot el procés de teixir, els fils de l'ordit han de ser resistents. Filats de fils d'ordit és generalment girar i subministrades fibra. Les fibres tradicionals són la llana, roba i la seda. Amb la millora de la tecnologia de fabricació de fils durant la Revolució Industrial, va ser possible fer fil de cotó amb la força suficient per ser utilitzat com a ordit en el teixit mecanitzat. Més tard, es van desenvolupar fibres sintètiques, com el niló o raió.

## Vegeu també

* Trama (tèxtil)

## Referències

* ↑ Burnham (1980), pp 170, 179
* ↑ Barber (1991), p. 79
* ↑ Burnham (1980), p. 132

## Bibliografia

* «Dizionario Tecnico de la Tessitura», 02-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 21 octubre 2023].
* Ronquillo, J.O.. Diccionario de materia mercantil, industrial y agrícola, que contiene la indicación, la descripción y los usos de todas las mercancías (en castellà). Imprenta de Agustín Gaspar, 1857 [Consulta: 21 octubre 2023].
* Barber, E. J. W.. Prehistoric Textiles. Princeton University Press, 1991. ISBN 069100224x.
* Burnham, Dorothy K. Warp and Weft: A Textile Terminology. Royal Ontario Museum, 1980. ISBN 0888542569.

## Enllaços externs

* Definició(anglès)
Viccionari
# Anne Manson

Anne Manson (Cambridge, 1961) és una directora d'orquestra i òpera nord-americà.
Manson va ser directora musical de la Kansas City Symphony del 1999 al 2003, i actualment és directora musical de l'Orquestra de Cambra de Manitoba. El 1994 es va convertir en la primera dona a dirigir la Filharmònica de Viena al Festival de Salzburg, dirigint l'òpera Borís Godunov de Modest Mussorgsky amb l'aclamació de la crítica.
Manson va estudiar Pre-med a la Universitat Harvard abans de passar a la música, després va estudiar música amb una beca completa al Royal College of Music de Londres; allà es va convertir en directora d'orquestra. Va ser directora de l'Òpera de Mecklenburgh a Londres del 1988 al 1996, i després va ser assistent de Claudio Abbado. Ha dirigit com a convidada la "Royal Swedish Opera"", Los Angeles Philharmonic, London Philharmonic Orchestra, Saint Paul Chamber Orchestra, San Francisco Opera, Washington National Opera i molts altres conjunts. Ha publicat quatre enregistraments, tres d'ells centrats en obres de Philip Glass.

## Referències

* 1 2 annemanson.com
* 1 2 3 Anthony Tommasini, "A Rising Star to Shine Briefly in New York", The New York Times, November 15, 200
* ↑ La premèdica (sovint coneguda com a pre-med) és una via educativa que segueixen els estudiants de primer cicle als Estats Units i al Canadà abans de convertir-se en estudiants de medicina. Implica activitats que preparen un estudiant per a facultats de medicina, com ara cursos de premeditació, activitats de voluntariat, experiència clínica, investigació i el procés de sol·licitud. Alguns programes pre-med que ofereixen una preparació àmplia es coneixen com a "preprofessionals" i poden simultàniament preparar els estudiants per accedir a una varietat de programes de primer grau professional o de postgrau que requereixen requisits previs similars (com ara escoles de medicina, veterinària o farmàcia).
* ↑ Recordings, annemanson.com

## Enllaços externs

* Anne Manson - Lloc web oficial
# Arius oetik

Arius oetik és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1846. Overzigt der siluroïden, welke te Batavia voorkomen. Natuur. Geneesk. Arch. Neerl.-Ind. v. 3 (núm. 2): 135-184.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera de Sarroca de Bellera

La bandera oficial de Sarroca de Bellera té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el moltó dret, vermell, encollarat, clarinat i ungulat de l'escut de blau fosc, d'alçària 13/16 de la del drap i amplària 1/4 de la llargària del mateix drap, al centre. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 7 de juny de 2016 i publicada al DOGC el 20 de juny amb el número 7145.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Jussà
* Escut de Sarroca de Bellera

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1495/2016, de 7 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sarroca de Bellera.» ( PDF). DOGC núm. 7145. Generalitat de Catalunya, 20-06-2016. [Consulta: 29 juliol 2016].
# Idioma basaa

L'idioma basaa o mbene (també anomenat basa o bissé) és una llengua bantú parlada al Camerun. Té al voltant de 230.000 parlants.

## Fonologia
### Consonants

| | Bilabial | Coronal | Palatal | Velar | Labiovelar |
| Oclusiva | p | t | c, ɟ | k | kʷ, gʷ |
| Implosiva | ɓ | | | | |
| Fricativa | | s | | x | |
| Nasal | m | n | ɲ | ŋ | ŋʷ |
| Prenasalitzada | $^m$b | $^n$d | $^ɲ$ɟ | $^ŋ$g | |
| Lateral | | l | | | |
| Aproximant | | | j | | w |

### Tons

El basaa té quatre tons: alt, baix, descendent i ascendent.

## Bibliografia

* Hyman, Larry M.. «Basaá (A.43)». A: Nurse, Derek and Philippson, Gérard (ed.). The Bantu Languages. Routledge, 2003, p. 257–282. ISBN 0-7007-1134-1.
# Carles Fumaña i Casas

Carles Fumaña i Casas (Reus, Baix Camp, 1863 - Barcelona, Barcelonès, 1944) va ser un comerciant estretament relacionat amb els àmbits catalanistes de Reus.
L'historiador de la cultura reusenca Joaquim Santasusagna en fa una nota biogràfica. Diu que va formar part de la primera redacció del periòdic catalanista Lo Somatent (1886) i el 1890 col·laborava a la revista Reus Artístich, una publicació artística i literària. Va ser un dels fundadors de l'Associació Catalanista de Reus (fundada el 1883), signà el seu manifest fundacional i en diverses oportunitats va ser membre de la seva junta directiva.
També participà en el Consell Regionalista del Camp, organisme creat el 1886 per impulsar candidatures regionalistes a les eleccions a diputats provincials.
En el marc nacional, i dins els plantejaments propiciats per la Unió Catalanista, va ser nomenat delegat a les Assemblees de Manresa (1892) i Girona (1897). També va participar en el I Congrés Internacional de la Llengua Catalana (1906).

## Referències

* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 298.
* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, planes 123-124.

## Bibliografia

* Tous, Jordi: La formació del catalanisme polític a Reus: "Lo Somatent" (1886-1903). Reus, Associació d'Estudis Reusencs, 1987.
* Anguera, Pere: L'ombra de l'estel blanc. Estudis sobre el catalanisme polític. Reus, Associació d'Estudis Reusencs, 1989.
* Olesti, Josep: Diccionari Biogràfic de Reusencs. Reus. l'Ajuntament, 1991. Pàg. 295
# Ordre de traspàs d'efectiu

L'ordre de traspàs d'efectiu, també coneguda per la seva abreviatura OTE, era una operació bancària que permetia traspassar fons entre dos comptes pertanyents a un mateix titular en dues entitats financeres diferents.
Amb l'entrada en vigor de la normativa Single Euro Payments Area l'1 de febrer de 2014 aquest tipus d'operació bancària deixà d'existir. L'alternativa és el càrrec per domiciliació o bé la transferència bancària.

## Referències

* ↑ SEPA

## Vegeu també

* Diner digital
* Gir telegràfic
* Càrrec per domiciliació
* Transferència bancària
# Cirripectes viriosus

Cirripectes randalli és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,7 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Maurici i Reunió.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Cirripectes randalli». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Cirripectes randalli» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Williams, J. T., 1988: Revision and phylogenetic relationships of the blenniid fish genus Cirripectes. Indo-Pacific Fishes Núm. 17: 1-78, Pls. 1-7.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Baissac, J. de B., 1990. SWIOP/WP/54 - Checklist of the marine fishes of Mauritius. RAF/87/008/WP/54/90 Regional Project for the Development & Management of Fisheries in the Southwest Indian Ocean.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Fukao, R., 1984: Review of Japanese fishes of the genus Cirripectes (Blenniidae) with description of a new species. Japanese Journal of Ichthyology v. 31 (núm. 2): 105-121.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schultz, L. P., 1941: The species of Cirripectes Swainson and a new genus of blennioid fishes from the tropical Pacific. Copeia 1941 (núm. 1): 17-20.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Strasburg, D.W. i L.P. Schultz, 1953. The blenniid fish genera Cirripectus and Exallias with description of two new species from the tropical Pacific. J. Wash. Acad. Sci. 43:128-135.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Williams, J. T., 1986: Phylogenetic relationships and taxonomic revision of the Blenniid fish genera Cirripectes and Scartichthys. Dissertation Abstracts International v. 47 (núm. 5): 1-2.
# Bandera de Subirats

La bandera oficial de Subirats (Alt Penedès) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, amb tres faixes iguals, verda, negra i verda, que representen el castell negre sobre el camp verd, amb un triangle al pal de punta arrodonida, que representa el mont amb el senyal de Catalunya.
El color negre representa el castell de Subirats de l'escut, situat damunt la serra de l'Ordal representada pel triangle amb vèrtex corbat.
Va ser aprovada el 25 de juliol de 1990, i publicada el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya núm. 1330 del 13 d'agost del mateix any. Es va publicar una correcció d'errada en el DOGC núm. 1342 de 12 de setembre de 1990.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* 1 2 «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Subirats (Alt Penedès).» (pdf). DOGC núm. 1330. Generalitat de Catalunya, 13-08-1990. [Consulta: 16 març 2009].
* 1 2 «CORRECCIÓ D'ERRADA a l'Anunci relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Subirats (Alt Penedès)» (pdf). DOGC núm. 1342. Generalitat de Catalunya, 12-09-1990. [Consulta: 16 març 2009].
# Idioma harappa

L'idioma harappa (també conegut com a idioma protoíndic o idioma de Mohenjo-Daro) és un idioma desconegut de la cultura de la vall de l'Indus (les ciutats més conegudes de la qual són Harappa i Mohenjo-Daro (civilització de la vall de l'Indus), de l'edat del bronze (al II mil·lenni ae). L'idioma no es troba testificat en cap font contemporània llegible. Les hipòtesis quant a la seua naturalesa es redueixen a suposats préstecs i la influència del substrat, sobretot del substrat en el sànscrit vèdic i uns pocs termes registrats en cuneïforme sumeri (com la zona que els sumeris anomenaven Melukha, que podria referir-se a la cultura de l'Indus), juntament amb l'anàlisi dels signes hindús, encara sense desxifrar.
Hi ha una sèrie d'hipòtesis sobre la naturalesa d'aquest idioma desconegut:
Hi ha un grapat de manlleus possibles que reflecteixen el llenguatge de IVC. El meluhha sumeri podria derivar d'un terme nadiu per a l'IVC, també reflectit en el sànscrit mleccha; i Witzel (2000) suggereix que l'arbre sumeri GIŠ šimmar pot ser afí a l'arbre Bombax ceiba (anomenats en el Rigveda).
La teoria té significació política en el comunalisme indi: les hipòtesis dravídiques i indoeuropees han estat abraçades per nacionalistes dravídics i hindús, respectivament.

## Referències

* ↑ La presència indoiraniana n'és probable només a partir de finals del període Harappa (s. XX ae); vegeu, per exemple, Asko Parpola: «The formation of the aryan branch of indo-european». En Roger Blenc i Mateo Spriggs: Arqueología y lenguaje. III: «Artefactos, lenguajes y textos». Londres i Nova York: Routledge, 1999.
* ↑ Tariq Rahman: Peoples and languages in pre-islamic Indus valley; consultat el 20/11/2008. «La major part d'estudiosos han acceptat la hipòtesi dravídica».
* ↑ Jennifer Cole: The sindhi language. Consultat el 20/11/2008. «La teoria que hi preval indica que l'idioma harappa [...] té un origen dravídic».
* ↑ Michael Witzel: «The languages of Harappa», en Jonathan Mark KENOYER: Proceedings of the conference on the Indus civilization. Madison: 17 de febrer de 2000; consultat el 07/18/2007.
* ↑ Michael Witzel: «Substrate languages in old indo-aryan», en International Journal of Dravidian Linguistics, EJVS 5, 1, agost de 1999, pàgs. 1-67.
* ↑ Malati Shendge: The language of the harappans. Abhinav Publications, 1997. ISBN 9788170173250.
* ↑ Un préstec lingüístic hindú de la naturalesa paramunda a Mesopotàmia ha estat identificat per Michael Witzel, un primer vincle entre el Panyab de l'època rigvèdica (mitjan II mil·lenni ae) i Mesopotàmia: els arbres śimbala i śalmali i el $^{GIŠ}$šimmar. En: Klaus Karttunen i Petteri Koskikallio (eds.): VidyarnavaVandanam. Essays in Honour of Asko Parpola. Studia Orientalia, publicat pel Finnish Or. Soc. (94): pàgs. 497-508, 2000. Vegeu també Witzel: The language or languages of the Indus civilization, juliol de 2007.
# Anton Wilhelm Solnitz

Anton Wilhelm Solnitz (Leiden vers l'any 1743 - Amsterdam al voltant de 1778) fou un dels més notables representants de l'època de transformació de l'escola de Mannheim.
Les seves principals composicions són algunes simfonies a 3 parts; sonates a 3 i 4, i concerts de violoncel.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 186 (ISBN 84-239-4557-X)
# Armand de Gramont

Armand de Gramont, comte de Guiche (nascut el 1638 - Bad Kreuznach, 1673) fou un militar francès, era fill del també militar Antoni III de Gramont i germà del polític Antoni Charles.
Fou desterrat de la cort pels seus regals a Enriqueta d'Anglaterra, esposa del germà de Lluís XIV (Felip IV de Valois, i serví a Polònia en la guerra contra els turc. Tornat a França, fou novament desterrat per una intriga contra Lluïsa de La Vallière.
Més tard feu campanyes a les ordres del gran Condé i es distingí fent que passes el riu Rin nedant tot l'exèrcit a la vista de l'enemic. Finalment, havent estat derrotat per Montecuculli el 1673, va caure en una gran depressió, que li produí la mort.
Les seves Mémoires concertant les Provinces-Unies foren publicades el 1744.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 999 (ISBN 84-239-4526-X)
# Bandera de Vallfogona de Riucorb

La bandera oficial de Vallfogona de Riucorb, Conca de Barberà té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb dos triangles rectangles de color verd fosc iguals i encarats: el primer amb el catet de la vora de l'asta d'alçària 1/2 de la del drap i el de la vora inferior de llargària 1/2 de la del mateix drap; i amb la foguera de cinc flames de l'escut vermella, d'alçària 5/9 de la del drap i d'amplària 12/27 de la llargària del mateix drap centrada i a 5/36 de la vora superior.
Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament del 19 de febrer de 2002, i publicat en el DOGC el 17 de setembre de 2002.

## Vegeu també

* Escut de Vallfogona de Riucorb
* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2490/2002, de 31 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vallfogona de Riucorb.». DOGC núm. 3721, 17-09-2002. [Consulta: 28 febrer 2009].
# Ikhwan

«Ikhwan» té aquests significats:
* al-Ikhwan, moviment militar i religiós produït a Aràbia, al Nedjd, sota els wahhabites, del 1912 al 1930.
* Al-Ikhwan al-Muslimun (Els Germans Musulmans), moviment polític nascut a Egipte, estès modernament a Síria i Jordània
* Ikhwan-ul-Musalmeen (Germans Musulmans), moviment guerriller del Caixmir
* Ikhwan-ul-Mujahideen (Germans Combatents), nom aternatiu de l'Ikhwan-ul-Musalmeen
* Jammu and Kashmir Ikhwan (Germandat de Jammu i Caixmir), antiga milícia del Caixmir
* Djazira al-Ikhwan (Illes dels Germans), vegeu Socotora
# Orejón

L'orejón (també coneguda com a Koto o Máíhɨ̃ki) és una llengua ameríndia que pertany al grup occidental de la família de les llengües tucanes. El 2018 era parlada per 70 persones de l'ètnia Mai Huna a les conques dels rius Napo i Apayacu, a la regió de Loreto (Perú). Actualment es considera una llengua en perill d'extinció. No té encara un alfabet oficial normalitzat; encara que aquesta llengua es llegeix i escriu en 3 escoles d'Educació Intercultural Bilingüe registrades al 2013.

## Escriptura

Alfabet orejón :
| a | a̱ | b | ch | d | e | e̱ | g | i | i̱ | ɨ | ɨ̱ | j | k | m | n | ñ | o | o̱ | p | r | s | t | u | u̱ | w | y |
Les lletres ⟨a̱, e̱, i̱, ɨ, ɨ̱, o̱, u̱⟩ també poden ser escrites ⟨â, ê, î, ü, ï, ô, û⟩ al Registre Nacional d’Identitat i Estat Civil del Perú.

## Fonologia
### Vocales

| | Anterior | Central | Posterior |
| Tancada | i i ĩ ĩ | ɨ ɨ ɨ̃ [ɨ̃] | u u ũ ũ |
| Mitjana | e e ẽ ẽ | | o o õ õ |
| Oberta | | a a ã ã | |

### Consonants

| | | Bilabial | Dental | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusives | Sordes | p p | t t | | k k | ʔ ʔ |
| Oclusives | Sonores | b b | d d | | g g | |
| Oclusives | Implosives | ɓ ɓ | ɗ ɗ | | | |
| Fricatives | Fricatives | | s s | | | h h |
| Semivocals | Semivocals | | | j j | | |

## Referències

* ↑ Huber et Reed, 1992, art. cité
* ↑ https://web.archive.org/web/20160901004820/http://bdpi.cultura.gob.pe/lengua/maijuna-0

## Bibliografia

* Huber, Randall Q.; Reed, Robert B. Vocabulario comparativo. Palabras selectas de lenguas indígenas de Colombia. Bogotá: Instituto Lingüístico de Verano, 1992, p. 387. ISBN 958-21-0037-0.
* Ministerio de Educación, República Peruana. Resolución Directoral nº 002-2015-MINEDU/VMGP/DIGEIBIRA, 7 de setembre 2015. MINEDU2015.
# Orde del Mèrit Militar (Württemberg)

L'Orde del Mèrit Militar (alemany: Militärverdienstorden) era un orde militar del Regne de Württemberg, un estat membre de l'imperi Alemany. Va ser un dels ordes militars dels estats de l'Imperi Alemany més antic. Va ser creat pel Duc de Württemberg Carles Eugeni com l'Orde Militar de Carles (Militär-Carls-Orden), sent redenominada com a pel rei Friedrich I l'11 de novembre de 1806.
Durant el segle xix i inicis del XX va estar soferta a diverses revisions, i va quedar obsoleta el 1919 amb la caiguda de la monarquia de Württemberg després de la derrota d'Alemanya a la I Guerra Mundial.
Era atorgat als oficials de Württemberg per valentia i pels mèrits excepcionalment meritoris en combat.

## Classes

Estava dividida en 3 classes:
* Großkreuz (Gran Creu)
* Kommandeurkreuz (Creu de Comandant)
* Ritterkreuz (Creu de Cavaller)
Normalment, el rang del receptor determinava quin grau rebria de l'orde. Entre 1799 i 1919, es van atorgar unes 95 Grans Creus, 214 creus de Comandant i 3.128 creus de Cavaller, sent la major part de concessions durant la I Guerra Mundial (aquestes xifres només es refereixen als nadius de Württemberg)
També podia ser atorgada als oficials dels països aliats.

## Receptors notables

* Duc Albrecht de Württemberg
* Gottlob Berger
* Oswald Boelcke
* Wilhelm Groener
* Paul von Hindenburg
* Franz Ritter von Hipper
* Erich Ludendorff
* Helmuth von Moltke el Vell
* Karl August Nerger
* Manfred Freiherr von Richthofen
* Erwin Rommel
* Rupprecht, Príncep de Baviera
* Reinhard Scheer
* Hugo Sperrle
* Julius von Verdy du Vernois
* Otto Weddigen
* Arthur Wellesley, 1r duc de Wellington

## Disseny

Una creu pattée en esmalt blanc. Al centre hi ha un medalló en esmalt blanc, envoltat d'un anell en esmalt blau en el que als dos costats apareix la llegenda "FURCHTLOS UND TREW" ("Valent i lleial"). A l'anvers, al medalló apareix una corona de llorer en esmalt verd, mentre que al revers apareix el monograma del rei de Württemberg del moment de la concessió.
La creu tenia la mateixa mida per a les classes Gran Creu i Comandant, sent una mica més petita per a la classe Cavaller. Les classes Gran Creu i Comandant (i des de 1870 també la Creu de Cavaller) lluïen una corona a la part superior, corona que va ser eliminada de tots els graus el 25 de setembre de 1914.
L'estrella de l'orde, atorgada amb la Gran Creu, era una estrella de 8 puntes en plata vorejada d'or amb el medalló de l'anvers de la creu.
Penja d'una cinta groga amb una franja negra a prop de les puntes. Després de novembre de 1917, quan es lluïa el galó sense la medalla, aquest portava una corona de llorer en esmalt per distingir-la de les altres medalles amb les que compartia disseny de cinta.
Entre 1818 i 1914 el galó era blau.
Galons :
| 1759-1818/1914-1917 |||
| Cavaller | Comendador | Gran Creu de Cavaller |
| 1818-1914 |||
| Cavaller | Comendador | Gran Creu de Cavaller |
| 1917-1918 |||
| Cavaller | Comendador | Gran Creu de Cavaller |