OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen Potts

Carmen Potts de Pérez Uribe o de Vizcarra (Lima, 1841-1890) va ser una escriptora peruana.
Va néixer a Lima el 1841, va viure durant molts anys al Callao. Forma part d'una generació de dones peruanes que van influir en els espais públics durant la segona meitat de segle xix gràcies a l'educació que els van procurar les seves famílies, ben situades i moltes vegades amb ascendència anglesa. Va col·laborar des de la seva joventut amb els diaris El Chalaco i El Porvenir. El 15 de desembre de 1862 va estrenar en el teatre del Callao el drama patriòtic República y monarquía, per la qual va ser ovacionada pel públic i, a més, ella mateixa hi va interpretar el paper d'Amalia Pérez. Va assistir sovint les vetllades literàries que es feien a Lima i va dedicar odes als herois que van morir durant la Guerra del Pacífic (1879-1883), que va enfrontar Perú i Xile.
En part de la seva obra parla de l'Església, a la qual censura en part i utilitza un personatge femení per fer-ho, però no contra la seva fe, que reafirma, sinó contra els preveres sense vocació que es desviaven del camí correcte. D'altra banda, un dels seus poemes més destacats és Año nuevo, en el qual elogia la tasca poètica de trenta escriptores peruanes. Va morir el 17 de setembre de 1890.

## Referències

* 1 2 3 AADD. Poetas peruanas del siglo XIX (en castellà). Lima: Municipalidad de Lima, 2020. Arxivat 2021-05-13 a Wayback Machine.
* 1 2 «Apuntes para una cronología peruana». Fénix. Revista de la Biblioteca Nacional del Perú, núm. 3, juliol-desembre 1945, pàg. 585.
* ↑ García García, Elvira. La mujer peruana a través de los siglos (en castellà). Lima: Imprenta Americana, 1925, p. 55.
* ↑ Helfrich, Silke (Dir.). Género, feminismo y masculinidad en América Latina (en castellà). El Salvador: Ediciones Böll, 2001, p. 14.
* ↑ Castañeda Vielakamen, Esther; Toguchi Kayo, Elizabeth. «Imagen de la mujer afroperuana en el teatro escrito por mujeres de los siglos XVIII y XIX». A: Femme, creátion et problèmes d'identité en Amérique Latine (en castellà). Mérida, Veneçuela: Universidad de los Andes, 1999, p. 97.
* ↑ Revista de crítica literaria latinoamericana (en castellà). Latinoamericana Editores, 1995, p. 184.
# Antoni de Ferrater i Feliu

Antoni de Ferrater i Feliu (Barcelona 1868 - 16 de juny de 1943) fou un pintor barceloní.
Conreà el paisatge, especialment els jardins, en una línia no llunyana a les obres d'aquesta temàtica de Santiago Rusiñol. Ramon Casas li va dedicar un retrat, conservat al MNAC Casat amb Maria de la Concepció Llorach i Dolsa, era cunyat d'Isabel Llorach, dama de la burgesia catalana que es distingí com a promotora cultural.

## Referències

* ↑ «Esquela de defunció» (en (castellà)). La Vanguardia, 17-06-1943, pàg. 8.
* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 69

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg exposició MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
# Oreneta capnegra

L'oreneta capnegra (Atticora pileata) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae).
Es troba al sud de Mèxic, Guatemala, Hondures i El Salvador. El seu hàbitat natural principal són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta capnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 611. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-capped Swallow. Atticora pileata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta de ribera africana

L'oreneta de ribera africana (Riparia paludicola) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Habita zones obertes a prop de l'aigua del Marroc, Àfrica Subsahariana, Madagascar i Àsia meridional, des de Turkmenistan i Afganistan, cap a l'est, a través de l'Índia, Indoxina i sud de la Xina, fins a Taiwan i Filipines. Habita els matollars i herbassars tropicals i subtropicals, les terres de pastura, les zones humides, els cursos d'aigua i els llacs.El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020) l'oreneta de ribera africana té set subespècies. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), consideren que la subespècie de Madagascar (R. paludicola cowani) constitueix una espècie apart. Seguint aquest darrer criteri, la taxomia seria la següent:
* (Riparia paludicola) stricto sensu - oreneta de ribera africana.
* (Riparia paludicola) - oreneta de ribera de Madagascar

## Referències

* 1 2 «Oreneta de ribera africana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ Fitxa de l'oreneta de ribera africana a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 20/01/2013 (anglès)
* 1 2 «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 610. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «African Plain Martin. Riparia paludicola» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «oreneta de ribera de Madagascar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2023].
# Claudin de Sermisy

Claudin de Sermisy (vers el 1490 - 13 d'octubre de 1562) fou un compositor francès del Renaixement. Junt amb Clément Janequin fou un dels més famosos compositors de chansons populars en francès a principis del segle xvi, a més fou un destacat compositor de música sacra. La seva música influí i es veié influïda pels estils contemporanis italians.
Són poques les dades biogràfiques que es coneixen d'aquest artista, malgrat ser un dels més instruïts i interessants de l'època. És possible que fos un infant de cor de la Santa Capella de París, però el que se sap positivament és que va pertànyer a la Capella Reial en els regnats Francesc I, Enric II, Francesc II i Carles IX, desenvolupant durant un període força llarg la plaça de mestre. El 1554 aconseguí una canongia.
Les seves composicions, en general misses, motets i cançons, es troben en la majoria de les antologies franceses de la primera meitat del segle xvi, havent-se imprès a part: tres llibres de motets, de 3 a 6 veus (1542); quatre misses, a 4 veus (1556), i a 3 i 4 (1558); 11 de les seves cançons, escrites en l'estil de les de Janequin, foren reproduïdes per Expert en la seva col·lecció dels Maîtres musiciens.

## Referències

* ↑ Dictionnaire des compositeurs.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-559-8.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55, pàg. 538 (ISBN 84-239-4555-3)
# Illa Deer (Alaska)

L'illa Deer és una illa de l'arxipèlag Alexander, al sud-est d'Alaska, Estats Units.
L'illa fa 13,6 quilòmetres de llargada i es troba al canal d'Ernest, 51,6 quilòmetres al sud-est de Wrangell. El primer europeu que va albirar l'illa va ser James Johnstone, un dels oficials de George Vancouver durant la seva expedició de 1791 a 1795, el 1793.

## Referències

* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Vancouver, George, and John Vancouver. A voyage of discovery to the North Pacific ocean, and round the world. London: J. Stockdale, 1801.
# Carmenta

Segons la mitologia romana, Carmenta (també Carmentis) va ser una nimfa, filla del riu Ladó, a l'Arcàdia. Estimada per Hermes, va ser la mare d'Evandre.
Juntament amb el seu fill, abandonà el seu país per anar al Laci, on els acollí Faune. El nom de Carmenta no és, segons les tradicions, el que tenia a l'Arcàdia quan es va exiliar. Tan aviat es diu que el seu nom primitiu era Nicòstrata com Temis o Timandra o Telpusa. Al Laci adoptà el nom amb el qual és coneguda. Li van donar el nom de Carmenta perquè tenia el do de la profecia (del llatí carmen, "el cant màgic"). Com que coneixia els oracles i els destins va escollir el lloc de Roma per establir el seu fill. Quan Hèracles va arribar a Pal·lantea (que després seria el Palatí), de tornada de l'expedició per robar els bous de Gerió, Carmenta va profetitzar a l'heroi el destí que l'esperava.
Es deia que va modificar quinze lletres de l'alfabet grec, inventant així l'alfabet llatí que després el seu fill Evandre introduiria al Laci. En honor seu se celebrava el festival per les dones embarassades, els Carmentàlia. Era invocada amb el nom de Prorsa i de Postversa, segons les dues posicions possibles que pot adoptar un infant en néixer. Era una de les Camenes, nimfes relacionades amb l'aigua que es van assimilar a les Muses de la mitologia grega. A l'edat mitjana se l'associà també amb els orígens del dret romà.
Morí a una edat molt avançada i va ser enterrada pel seu fill al peu del Capitoli, prop de la Porta Carmentalis, on els romans li retien culte. Hi havia un flamen dedicat al seu altar. Estava prohibit portar pells o qualsevol peça provinent d'animals morts al seu temple.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 89. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 43-44. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Vegeu també

* Antevorta
# Antoni de Ribera

Antoni de Ribera (País Valencià?, segle XV ? - segle XVI ?) va ser un compositor i músic d'origen suposadament valencià.
Va pertànyer a la Capella Pontifícia, de Roma, des de 1506 (o potser 1514) fins al 1522. Fou autor de l'escena dels Jueus del famós Misteri d'Elx, i se li atribueixen altres peces de l'obra, per a tres i quatre veus. A Tarassona i Coïmbra es conserven diverses composicions litúrgiques seves.
El Cançoner popular de Catalunya inclou dues cançons del gènere madrigalesc, d'aquest autor. També hauria compost dues misses a quatre veus, villancets i motets.

## Referències

* ↑ «Antoni de Ribera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «de Ribera, Antoni». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. Apèndix núm. 9. Madrid: Espasa-Calpe, cop. 1930-1933, p. 213. ISBN 84-239-4579-0.
* ↑ «Antoni de Ribera». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Oreneta collrogenca

L'oreneta collrogenca (Petrochelidon rufocollaris) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a la costa centre i nord del Perú i sud d'Equador. Els seus hàbitats principals són les terres llaurades, els jardins rurals i les àrees urbanes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta collrogenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 607. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chestnut-collared Swallow. Petrochelidon rufocollaris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta sud-africana

L'oreneta sud-africana (Petrochelidon spilodera) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a la República Democràtica del Congo, Botswana, Namibia, Sud-àfrica, Zimbàbue. Els seus hàbitats principals són la sabana seca, els herbassars i matollars secs tropicals i subtropicals, els jardins rurals, les àrees urbanes i les zones aquàtiques excavades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta sud-africana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 607. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «South African Swallow. Petrochelidon spilodera» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Claudine

Claudine és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Berry, estrenada el 1974.

## Argument

Claudine és una mare soltera que viu a Harlem. Per poder mantenir els seus sis fills es veu obligada a treballar com a criada d'amagat dels serveis d'assistència social, cosa que li permet beneficiar-se de la seva ajuda, però tot es complica quan s'enamora de Roop...

## Repartiment

* Diahann Carroll: Claudine
* James Earl Jones: Roop
* Lawrence Hilton-Jacobs: Charles
* Tamu Blackwell: Charlene
* David Kruger: Paul
* Roxie Roker: Mrs. Winston

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1975. Oscar a la millor actriu per Diahann Carroll
* 1975. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per James Earl Jones
* 1975. Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica per Diahann Carroll
* 1975. Globus d'Or a la millor cançó original per Curtis Mayfield per la cançó "On and On"

## Música

També hi ha una opereta amb el mateix títol escrita pel compositors austríac Rudolf Berger (1864-1916).

## Referències

* ↑ «Claudine». The New York Times.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 46, pàg. 245 (ISBN 84-239-4546-4)
# Illa Dolleman

L'illa Dolleman és una illa antàrtica que es troba a 8 milles a l'est de cap Boggs, sobre la Barrera de gel Larsen a la costa est de la Terra de Palmer a l'Antàrtida.
És una illa amb forma rodona i coberta de gel, d'unes 13 milles de llarg.
Va ser descoberta el 1940 per membres de la Base Est del Servei Antàrtic dels Estats Units (USES), i va ser anomenada així en homenatge al sergent Hendrik Dolleman de Mánchester (Nou Hampshire), qui havia nascut el 8 de setembre de 1965 en Deventer, Països Baixos. Estava retirat del servei de la Força Aèria dels Estats Units, després d'haver servit sota les ordres de l'almirall Richard E. Byrd al continent antàrtic, en les expedicions del 1939 i 1955.
Dolleman també va ser un ensinistrador de gossos per a trineus i de rescat. El 1942, quan es trobava a Massachusetts, va ser condecorat amb la Medalla al Soldat per la seva participació en dues missions de rescat polars.
El British Antarctic Survey ha utilitzat l'illa Dolleman com un lloc de perforació de gel el 1976, 1986 i 1993. Els principals descobriments derivats d'aquestes perforacions estan relacionats amb la migració de MSA dins del gel i la identificació dels corrents atmosfèrics del passat.

## Reclamacions territorials

L'argentina inclou a l'illa en el departament Antàrtida Argentina dins de la província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud; per a Xile forma part de la comuna Antàrtica de la província Antàrtica Xilena dins de la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena; i per al Regne Unit integra el Territori Antàrtic Britànic. Les tres reclamacions estan subjectes a les disposicions del Tractat Antàrtic.
Nomenclatura dels països reclamants:
* l'Argentina: isla Dolleman
* Xile: isla Dolleman
* Regne Unit: Dolleman Island

## Referències

* ↑ SCAR Gazetteer Ref. No 3747

## Enllaços externs

* Ubicació de l'illa Dolleman
# Carnegiella schereri

Carnegiella schereri és una espècie de peix de la família dels gasteropelècids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Perú i el Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Ann. Carnegie Mus. v. 6 (núm. 1). 4-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A., 1950: A revision of the South American characid fishes of the genus Carnegiella. Stanford Ichthyological Bulletin v. 3 (núm. 4): 169-181.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, S.H. i L. Palmer, 2003. Gasteropelecidae (Freshwater hatchetfishes). p. 101-103. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fraser-Brunner, A., 1950: A revision of the fishes of the family Gasteropelecidae. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 3 (núm. 35): 959-970.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Hoedeman, J. J., 1952: Notes on the ichthyology of Surinam (Dutch Guiana). 2. The Surinam representatives of Gasteropelecus and Carnegiella, with remarks on the tribe Gasteropelecidi. Beaufortia Núm. 20: 1-16.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21): 243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Antonia Campi

Antonia Miklazievicz Campi (Lublin, (Polònia), 10 de desembre de 1773 – Múnic, 1 d'octubre de 1822) fou una cantant d'òpera polonesa (Soprano).
El 1801 debutà a Viena amb un gran èxit, sancionat més tar pel públic il·lustrat dels teatres més importants d'Europa. Entre les òperes de repertori antic en què destacava especialment, s'hi troben Don Giovanni i La flauta màgica. En posar-se de moda la música de Rossini, cantà amb èxit la majoria de les seves òperes. Figurà com una de les primeres figures de l'escena de la seva època, no tan sols per la seva bella i ben timbrada veu que assolia del sol greu al fa sobre-agut, o sigui prop de tres octaves, sinó també per la seva escola de cant, puresa de vocalització i el sentiment que imprimia als rols que desenvolupava.
Casada amb el cantant Gaetano Campi tingué 17 fills d'aquell matrimoni en quatre parts dobles i un triple, sense que aquella sorprenent maternitat influís en el seu òrgan vocal. En dels seus viatges que va fer de Varsòvia a Múnic (1822) l'atacà una febre inflamatòria que la portà al sepulcre en pocs dies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 10, pàg. 1270. (ISBN 84-239-4510-3)
# Oreneta cuafilosa

L'oreneta cuafilosa o oreneta cuallarga (Hirundo smithii) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Habita sabanes i ciutats de gran part de l'Àfrica Subsahariana, Tadjikistan, Afganistan, nord del Pakistan, l'Índia, Myanmar i bona part d'Indoxina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta cuafilosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ Fitxa de l'oreneta cuallarga a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 11/1/2013 (anglès)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Wire-tailed Swallow. Hirundo smithii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta rojainegra

L'oreneta rojainegra (Hirundo nigrorufa) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a Angola, República Democràtica del Congo i Zàmbia. Els seus hàbitats principal són la sabana seca els herbassars tropicals i subtropicals (secs, humids i inundables), els cursos d'aigua, les zones humides i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta rojainegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-and-rufous Swallow. Hirundo nigrorufa» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Clavari

El clavari era un funcionari del municipi encarregat de les finances i de fer els llibres de clavaria, on constaven les entrades i sortides del Consell Municipal.
Aquest càrrec, documentat als segles xiv i xv, generalment era escollit cada any pel consell municipal. També està documentat al segle xvii i XIX, i se sap per exemple que era un càrrec incompatible amb els d'administrador, escrivà de guardes, racional, pare d'orfes i mostassaf.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 77.
* ↑ A la cèdula de repartiment de cadastre a Cabra del Camp 1833, hi consta Josep Mestre clavari de Cabra. Arxiu F. Roig. Figuerola del Camp.
* ↑ La Vila de Fraga al Segle XVII, Felix Otero Carrasco, Institut d'Estudis del Baix Cinca, col·lecció Gallica Flavia, 1994. ISBN 8487861032 (català)
# Arthur Smolian

Arthur Smolian (Riga, Letònia, 3 de desembre de 1856 - Leipzig, Alemanya, 15 de novembre de 1911) fou un compositor i musicòleg baltoalemany.
Estudià en l'Escola Reial de Música de Múnic i de 1879 a 1882 fou director d'orquestra en els teatres de Berlín, Basilea i Stettin. Després fixà la seva residència a Leipzig, on dirigí una societat coral, ensems que es dedicava a l'ensenyança i a la crítica musical. Més tard es traslladà a Karlsruhe com a professor del Conservatori i crític musical de la Carlsruher Zeitung, allà també dirigí la Neu Musikalische Presse. Col·laborà en diverses revistes i en el Konversationslexikon de Friedrich Arnold Brockhaus i, a més, va escriure: Von Schwinden der Gesangeskunt (1903) i Stella del Monte (Leipzig, 1903).
Com a compositor es donà a conèixer per diversos lieder a una o diverses veus, que es distingeixen per la seva agradable melodia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1065 (ISBN 84 239-4556-1)
# Antonino Procida

Antonino Procida més conegut com a Iosquin (Nàpols, 30 de gener de 1894 - 1957) fou un compositor italià autor d'un bon nombre de melodies populars i també va ser crític musical del Giornale della Sera i del Mattino, havent col·laborat en bon nombre d'altres revistes amb articles relatius a temes musicals. Fou professor d'Història de la Música en el Conservatori de Santa Maria Copua Vetere.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apèndix núm. 8, pàg. 895, «Antonino Prócida» ISBN 84-239-4578-2