OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catedral de Sant Andreu (Inverness)

La Catedral d'Inverness (gaèlic escocès: Cathair-Eaglais Inbhir Nis), també coneguda com l'Església catedralícia de Sant Andreu (1866-69), és una catedral de l'església episcopal escocesa situada a la ciutat d'Inverness a Escòcia prop de les riberes del Riu Ness. És la seu del bisbe de Moray, Ross i Caithness, ordinari de la diòcesi de Moray, Ross i Caithness. La catedral és la catedral més septentrional de la Gran Bretanya (la catedral de Dornoch no és en realitat una catedral) i va ser la primera catedral protestant que es va completar a Gran Bretanya des de la Reforma.

## Història

El bisbe Robert Eden va decidir que la Catedral per a la diòcesi unida de Moray, Ross i Caithness havia d'estar a Inverness. La primera pedra va ser col·locada per l'arquebisbe de Canterbury, Charles Longley, el 1866 i la construcció es va completar el 1869, tot i que la falta de fons va impedir la construcció de les dues espigues gegants del disseny original. L'arquitecte va ser Alexander Ross, que es va fundar a la ciutat. La catedral està construïda amb pedra vermella de Tarradale, amb columnes nàutiques de granit de Peterhead.
La congregació de la catedral va començar com una missió el 1853, al costat oest (est) del riu Ness.

## Interior

* La nau mirant cap al sud
* La nau mirant cap al nord (entrada)
* El cor i l'altar

## Referències

* ↑ Gerald Stranraer-Mull: Steps on the Way: the journey of the Scottish Episcopal Church 1513-2013

## Enllaços externs

* Gerald Stranraer-Mull: Steps on the Way: the journey of the Scottish Episcopal Church 1513-2013
# Challenge Jean Bouin

El Challenge Jean Bouin era una competició de rugbi a 15 francesa jugada a un sol partit i que oposava cada any els perdedors de les semi-finals del Campionat de França.
La «petite finale» del Campionat de França, jugada entre els anys 1985 i 1994, era organitzada pel CASG Paris a l'Estadi Jean-Bouin de París, situat a pocs metres del Parc dels Prínceps, que era el lloc on es jugava la «gran» final.
Finalment, la fusió de les seccions de rugbi del Paris Jean-Bouin-CASG i de l'Stade français l'any 1995, va posar fi a l'organització d'aquesta competició.

## Palmarès

* 1985: AS Montferrand - FC Lourdes
* 1986: RC Toulon - SC Graulhet
* 1987: SU Agen - Stade toulousain
* 1988: RC Narbonne guanya al RC Toulon
* 1989: SU Agen guanya al RC Narbonne
* 1990: Stade toulousain - AS Montferrand
* 1991: AS Béziers - Racing club de France
* 1992: Castres olympique - FC Grenoble
* 1993: SU Agen - RC Toulon
* 1994: US Dax - FC Grenoble
# Club Deportivo Roquetas

El Club Deportivo Roquetas és un club de futbol de la ciutat de Roquetas de Mar, a Andalusia. Fundat el 1970, prenent el relleu de l'antic Roquetas Club de Fútbol, en la temporada 2011-12 milita al grup 4 de la Segona Divisió B.

## Uniforme

* Primera equipació: Samarreta vermella, pantaló i mitges blau marí.
* Segona equipació: Samarreta groget, pantaló i mitges blau.

## Estadi

El CD Roquetas juga els seus partits com a local al Estadio Municipal Antonio Peroles, inaugurat el 15 de juny de 2005. La nova instal·lació es va construir amb motiu dels Jocs del Mediterrani de 2005, celebrats a Almeria, dels quals Roquetas de Mar en va ser subseu. Fins a 1998 el Roquetas havia jugat al Campo de la Algaida, i entre 1998 i 2005 a l'Estadio Municipal Los Bajos.
L'Antonio Peroles té una capacitat per a 9.000 espectadors i disposa d'una pista d'atletisme que envolta el terreny de joc, de gespa natural i dimensions 104 x 65 metres.

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió A: 0
* Temporades a Segona Divisió B: 4 (comptant la 2011-12)
* Temporades a Tercera Divisió: 20
* Millor posició a la lliga: 7è (Segona Divisió B, temporada 2010-11)
* Pitjor posició en categoria nacional: 19è (Tercera Divisió, temporada 1987-87)

## Palmarès

* 1 Campionat de lliga de Tercera Divisió (temporada 2007-08).

## Enllaços externs

* Web oficial del CD Roquetas Arxivat 2008-09-04 a Wayback Machine.
* Dades del Lucena CF a Futbolme
* Dades del CD Roquetas a la Futbolteca
# Compressió

«Compressió» té aquests significats:
* Informàtica: es refereix a la compressió de dades.
* Processament d'àudio: es refereix a la compressió de nivell d'àudio.
* Enginyeria: es refereix a l'esforç de compressió.
* Física: es refereix a augmentar la pressió.
# Corball de sorra

El corball de sorra, el corball, la corbineta, l'escorball, el reig o el ret (Umbrina cirrosa) és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Cos allargat i comprimit amb el dors moderadament arquejat, amb l'altura màxima al nivell de la inserció de les aletes ventrals i cobert d'escates pectinades molt adherents (les quals també cobreixen el cap) en nombre d'una cinquantena sobre la línia lateral. Ulls petits. Opercle amb dues espines aplanades, preopercle denticulat en els individus joves. Musell arrodonit, prominent. Boca petita, quasi horitzontal, amb la mandíbula inferior més curta que la superior. Sobre la símfisi mandibular hi ha un barbelló curt amb un porus a la punta. Primera aleta dorsal triangular, curta, amb 10-11 radis espinosos, unida a la segona per una membrana baixa. La segona dorsal té un radi espinós curt i de 22 a 25 radis tous. L'aleta anal té dos radis espinosos: el primer rudimentari i el segon llarg i poc robust. És de color gris argentat (més fosc al dors) i amb nombroses línies obliqües un poc sinuoses, de color daurat orlades de blau o violaci. El marge de l'opercle és negre, la primera dorsal és negrosa i les ventrals són de color gris groguenc. La llargada habitual és de 30 a 40 cm, però excepcionalment pot arribar als 100 cm.

## Alimentació

Menja invertebrats bentònics i el seu nivell tròfic és de 3,39.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix de clima subtropical (46°N-30°N, 18°W-42°E) i demersal que viu entre 0-100 m de fondària sobre fons sorrencs (a voltes, en petits grups) i freqüenta les llacunes litorals salabroses. Es troba a l'Atlàntic oriental: des de la Mar Cantàbrica i Gibraltar fins al sud del Marroc, incloent-hi la mar Mediterrània, la mar Negra i la Mar d'Azov.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és moderat (40 de 100).

## Referències

* ↑ «Umbrina cirrosa». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 Duran i Ordinyana, Miquel, 2010. Noms i descripcions dels peixos de la mar catalana. Tom II. Osteïctis (2a part). Palma, Editorial Moll, 379 p. (Monografies científiques;9). Pàgs. 28 i 29.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Sea Around Us (anglès)
* ↑ Chao, L.N. i E. Trewavas, 1990. Sciaenidae. p. 813-826. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
Viccionari
# Defensor Sporting Club

El Defensor Sporting Club és un club de futbol uruguaià de la ciutat de Montevideo.

## Història

El club nasqué el 15 de març de 1913 com a Club Atlético Defensor. L'any 1989 canvià a Defensor Sporting Club després de la seva fusió amb l'Sporting Club Uruguay. Juga els seus partits a l'estadi Luis Franzini.
Els seus majors èxits foren tres campionats uruguaians els anys 1976, 1987 i 1991. També ha guanyat diverses vegades la Pre-Liguilla, el campionat classificatori de la Copa Libertadores. Ha donat destacats jugadors que han destacat a les diverses lligues internacionals com ara Sebastián Abreu, Andrés Fleurquin, Marcelo Tejera, Darío Silva, Gonzalo Vargas o Nicolás Olivera.

## Palmarès

* Lliga uruguaiana de futbol:
       1976, 1987, 1991, 2008
* Lliga uruguaiana de segona divisió:
       1950, 1965

## Altres seccions
### Basquetbol

El Defensor té una secció de basquetbol que disputa la lliga uruguaiana. És l'equip que més campionats ha guanyat (18 fins al 2006) els anys: 1918, 1922, 1924, 1926, 1927, 1930, 1932, 1933, 1934, 1936, 1938, 1949, 1950, 1951, 1955, 1980, 1985, 2003 i 2004. Internacionalment ha guanyat el campionat del Riu de la Plata els anys 1924, 1926, 1930, 1932 i 1934; el campionat sud-americà els anys 1956 i 1958 i fou campió intercontinental de clubs l'any 1965.

### Atletisme

Campió de 1970 a 1986 i 1988 a 1997.

## Evolució de l'uniforme

| 1913 | 1915-avui | 1922-1925 | 1989 visitant | 60s-80s i 1993 | 2001 visitant |

## Futbolistes destacats

* Diego Pérez Aguado

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del club
# Dumbrăveni

Dumbrăveni (abans de 1945 Ibașfalău; en alemany: Elisabethstadt; en Dialecte saxó: Eppeschdorf; hongarès: Erzsébetváros) és una ciutat al nord del comtat de Sibiu, al centre de Transsilvània, al centre de Romania. La ciutat administra dos pobles, Ernea (Ehrgang; Argung; Szászernye) i Șaroș pe Târnave (Scharosch; Šuerš; Szászsáros).
Dumbrăveni es troba a la vora del riu Târnava Mare, 20 km (12 mi) a l'est de la ciutat de Mediaș, la segona ciutat més gran del comtat, i 77 km (48 mi) al nord-est de Sibiu, la seu del comtat. Es troba a l'altiplà de Transsilvània, a la frontera amb el comtat de Mureș, a mig camí entre Mediaș i Sighișoara.
La ciutat la travessa la la carretera nacional DN14 que connecta Sibiu amb Sighișoara per la seva vora sud. També hi ha una estació de tren que dona servei a la línia 300 de la xarxa CFR, que connecta Bucarest amb la frontera hongaresa prop d'Oradea.
El jaciment de gas Șaroș està situat al territori de Dumbrăveni.
Segons el cens del 2011, el 71,1% dels habitants eren romanesos, el 18,4% gitanos, el 9,2% hongaresos i l'1% alemanys.

## Fills il·lustres

* Virgil Atanasiu
* Árpád Szabó

## Educació

Hi ha dues escoles secundàries en aquesta ciutat: l'institut teòric Dumbrăveni i l'institut Timotei Cipariu.

## Galeria d'imatges

* Castell Apafi
* Església catòlica romana
* Església catòlica armènia a la plaça principal de Dumbrăveni
* Església fortificada del poble de Șaroș pe Târnave

## Referències

* ↑ «Istoria Orașului: Așezare» (en romanès). www.primariadumbraveni.ro. Dumbrăveni Townhall. [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ Stafie, Costică. «Liceul Teoretic Dumbrăveni, un liceu cu o istorie de peste 100 de ani» (en romanès), 16-06-2013. [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ «Liceul "Timotei Cipariu" Dumbrăveni» (en romanès). www.liceultimoteicipariu.ro. [Consulta: 19 setembre 2021].
# Antiga Fàbrica de Guix

L'antiga Fàbrica de Guix és un edifici d'Igualada (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga fàbrica modernista de la segona època d'aquest estil a la ciutat, on el més característic és la utilització del totxo vermell per a la construcció dels elements compositius, que a la vegada, fan de decoració situant-se preferentment a les motllures de les finestres i portes formant arcs falsos escalonats. El conjunt industrial era format per dues naus industrials i una tercera dependència a banda.

## Referències

* ↑ «Antiga Fàbrica de Guix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Esquirol vermell tropical

L'esquirol vermell tropical (Notosciurus granatensis) és una espècie de rosegador del gènere Notosciurus. Viu a Costa Rica, Panamà, Colòmbia, l'Equador, Trinitat i Tobago i Veneçuela. Ocupa una gran varietat d'hàbitats forestals, des dels boscos al nivell del mar fins als boscos montans. També se'l troba a àrees de pícnic. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Existeixen sis subespècies d'aquest esquirol americà.

## Referències

* 1 2 James L. Patton; Ulyses F. J. Pardiñas; Guillermo D'Elía Mammals of South America, Volume 2: Rodents. University of Chicago Press, 2015. ISBN 022616960X.
* ↑ Koprowski, J.; Roth, L.; Timm, R.; Samudio, R.; Reid, F.; Emmons, L. Sciurus granatensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 abril 2014.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Los Zetas

Los Zetas és una organització delictiva mexicana, el principal negoci de la qual és el narcotràfic. Es va formar a partir d'un grup de militars que van desertar del Grup Aeromòbil de Forces Especials (GAFE), Grup Amfibi de Forces Especials (GANFE) i de la Brigada d'Afuselladors Paracaidistes (BFP) de l'Exèrcit Mexicà, fundats el 1994 amb motiu de l'aixecament zapatista de Chiapas i únic grup antic d'elit que van ser entrenats per l'Agència Central d'Intel·ligència dels Estats Units, comandaments d'assessoria militar de la Sayeret Matkal israeliana i de la GIGN francesa. Per tant, van rebre entrenament d'elit que va incloure maneig d'armes sofisticades i treball de contrainsurgència.

## Referències

* ↑ «Los Zetas | Mexican crime syndicate» (en anglès). [Consulta: 27 juliol 2021].
# Habitatge al carrer Sant Francesc, 64 (Vic)

L'Habitatge al carrer Sant Francesc, 64 és una obra de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgeres que consta de planta baixa i dos pisos, amb el carener paral·lel a la façana i el voladís poc ampli. A la planta hi ha un gros portal d'arc deprimit i llinda de fusta. Al primer pis, un esvelt balcó amb llosana de pedra i una fornícula que la flanqueja. Al segon pis, de menys alçada, s'obre un balcó i una finestreta. El ràfec és protegit per llosetes de ceràmica vidriada que estan caient. La fornícula està emmarcada per rajol vermell i a la part baixa i alta protegit per ceràmica i emmarcant la figura dels sants.
L'estat de conservació és regular.

## Història

Edifici que correspon als típics habitatges de transformació barroca, data que trobem a la fornícula i que fou renovada a principis de segle, al 1929.
Està situada a l'antic carrer que comunicava la ciutat amb Barcelona a través del raval de Sant Francesc, itinerari que al segle xiii, a instàncies de Jaume I, es traslladà al c/Sant Pere. Al segle xvi a l'extrem del carrer hi havia la clausura del morbo i al segle xvii Joan d'Àustria, per prevenir l'enemic hi feu un baluard defensiu. Al segle xix es construí l'església del Roser i l'any 1863, hi hagué un important aiguat produït per la crescuda del Meder que motivà grans destrosses al carrer. A partir de mitjans de segle xx, a redós del carrer va anar creixent el barri.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Antiga Fàbrica de la Seda de Vinalesa

L'Antiga Fàbrica de la Seda de Vinalesa és un edifici de la segona meitat del segle xviii que inicialment albergà la Fábrica Nacional de la Seda i que, amb el pas del temps, fou fàbrica de teixits d'espart i jute. Fou també la base operativa d'una important empresa d'adobs. L'edifici és una ampla nau amb sostres de fusta i altres petites dependències adossades, però el més notable com a element del patrimoni hidràulic era la gran roda vertical que es construí sobre la séquia i que generava la força motriu de les màquines. Segons ens descriu Cavanilles a les darreries del segle xviii, recibe el impulso general de las aguas que corren por la acequia, las quales mueven una rueda de 104 palmos de diámetro, y esta á varias máquinas distribuidas en salas espaciosas. Para el torcido de han dispuesto 22 máquinas, y en ellas 48 ruedas, moviendo cada rueda quatro husos. Catorce de dichas máquinas sirven para torcer la seda á un cabo o hilo solamente, siete para torcerla á dos, y la última para tramas. En otra pieza hay tambien 22 máquinas, las 19 para devanar y cada una pone en movimiento 36 madexas, que cuida con comodidad una sola muchacha; las tres restantes sirven para doblar, y ocupan seis mugeres, cuidando de treinta rodetes cada una.
Actualment està abandonada aquesta funció fabril i després d'una restauració quasi integral, és un centre social i municipal. Acull diferents serveis municipals: ajuntament, biblioteca, centre de salut, associacions locals, gimnàs, aules formatives, sala d'exposicions, llar dels jubilats, nau de festes, etc.

## Història

Aquesta fàbrica fou fundada a les acaballes del segle xviii per la família Lapayesse, la qual la convertí en el primer cas de centre fabril valencià utilitzant la força motriu de l'aigua de la Reial Séquia de Montcada. El gran botànic Cavanilles explicava que sirve aquella fábrica para hilar, devanar y torcer de diferentes modos la seda, y prepararla para los usos correspondientes. Cap a 1820-30 fou propietat de Josep Casadeván, i en 1839 ja havia sigut comprada per la família Trénor, en les mans de la qual romandria una bona part del segle xix. Aquest edifici té una importància històrica i documental reconeguda en el procés industrialitzador valencià.

## Referències

* ↑ «La implantació de les primeres grans fàbriques a l’Horta Nord». Diari La Veu, 16-03-2023. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ Bueno, Baltasar. «Vinalesa: el motor de la seda» (en castellà). Levante-EMV, 12-06-2021. [Consulta: 15 maig 2024].
# Ethnikos OFPF

L'Ethnikos Omilos Filathlon Pireos/Falirou o Ethnikos OFPF (en grec: Εθνικός Όμιλος Φιλάθλων Πειραιώς-Φαλήρου/Εθνικός ΟΦΠΦ) és un club esportiu grec de la ciutat d'El Pireu.

## Història

El club va ser fundat l'any 1923 amb el nom Keravnos. Un any més tard esdevingué Young Boys Titan.
El 1923 Athlitikos Podosferikos Syllogos Pireas (grec: Αθλητικός και Ποδοσφαιρικός Σύλλογος Πειραιώς), campió el 1924 del campionat regional d'Atenes-Pireu, es dividí en dos.
Un dels grups escindits, el Peiraikos Podosfairikos Omilos es fusionà el 23 de desembre de 1924 amb el Young Boys Titan creant el Omilos Filathlon Piraeus-Faliro (grec: Όμιλος Φιλάθλων Πειραιώς - Φαλήρου), esdevenint Ethnikos O.F.P.F. el 1925. Del segon grup nasqué el 1925 el club Olympiakos CFP.

## Seccions actuals

* Ethnikos Piraeus FC (futbol)
* Ethnikos Piraeus BC (basquetbol)
* Ethnikos Piraeus VC (voleibol)
* Ethnikos Piraeus WPC (waterpolo)
* Ethnikos Piraeus HC (hoquei herba)
* Ethnikos Piraeus (natació)

## Palmarès
### Futbol

* Copa grega de futbol:
** 1932-33
* Lliga d'El Pireu:
** 1928, 1929, 1939

### Waterpolo

* Campionat grec:
** 1926, 1931, 1948, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1988, 1994, 2006
* Copa grega:
** 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1984, 1985, 1988, 1991, 2000, 2005

### Waterpolo femení

* Copa LEN de waterpolo femenina:
** 2010, 2022
* Campionat grec:
** 1988, 1990, 1992
* Copa grega:
** 2024

### Hoquei herba

* Campionat grec:
** 2012, 2014

### Natació

* Campionat grec:
** 1926, 1927, 1949

## Referències

* ↑ «Δελτίο τύπου». ethnikos.gr. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ «Greece - Final Tables 1906-1959». rsssf.com, 01-08-2004.
* 1 2 «History brief». Ethnikara.com [Consulta: 25 agost 2017]. Arxivat 2009-02-17 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-02-17. [Consulta: 7 març 2021].
* 1 2 «Greece - Mergers and Name Changes». rsssf.com, 18-08-2004.
* ↑ «Εθνικός Πειραιώς, ιστορία». topiko24.gr. Arxivat de l'original el 2014-07-03. [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ «Olympiacos - Team History». Olympiacos Official Site (Greek).
* ↑ «Εθνικός: Ανέβηκε στην Α2». onsports.gr, 10-05-2014 [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ «Πρωταθλητής στο χόκεϋ». ethnikos.org. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 8 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Ethnikos OFPF - Lloc web oficial
# Etiòpic meridional

L'etiòpic meridional és una de les dues branques en què es classifiquen les llengües etiòpiques i presenta, al seu torn, una subdivisió interna en dos grups lingüístics fonamentals: l'etiòpic meridional transversal (amb llengües com ara l'amhàric i el harari) i l'etiòpic meridional exterior (que inclou, entre d'altres, el soddo o kistane i les llengües gurage occidentals).

## Enllaços externs

* Ethiopic Documents: Argobba : Grammar and Dictionary
# Eufònia d'espatlles grogues

L'eufònia d'espatlles grogues (Euphonia cayennensis) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars, sabana i vegetació secundària de les terres baixes al sud-est de Veneçuela, Guaiana i est del Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Eufònia d'espatlles grogues». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Eufònia de capell

L'eufònia de capell (Euphonia saturata) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària a l'oest de Colòmbia, a ambdues vessants dels Andes, oest de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Eufònia de capell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Euphorbia leuconeura

L'Euphorbia leuconeura, és una espècie de planta de la família Euphorbiaceae. és endèmica de Madagascar, on creix en els estrats baixos del bosc en àrees rocalloses. Pot arribar a assolir els 1,8 metres d'alçada i propaga les seves llavors disparant-les una quants metres amunt. Es troba en perill a conseqüència de la pèrdua d'hàbitat. L'epitet leuconeura prové de dues paraules gregues: λευκός (leukós -blanc-), i νευρά (neurá -nervi-). Si la planta presenta alguna ferida, secreta un fluid blanc que és tòxic i que causa irritacions severes de pell i pot actuar com a agent promotor de tumors.

## Referències

* ↑ IUCN, T. «Euphorbia leuconeura» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2004: e.T44372A10896588, 30-04-2004. DOI: 10.2305/iucn.uk.2004.rlts.t44372a10896588.en.
* ↑ Bailly, Anatole, 1833-1911.. Abrégé du dictionnaire grec français. [Nouvelle éd.]. París: Hachette, 1981. ISBN 2010035283.
* ↑ Vogg, G; Mattes, E; Polack, A; Sandermann, H «Tumor promoters in commercial indoor-plant cultivars of the Euphorbiaceae.» (en anglès). Environmental Health Perspectives, 107, 9, 9-1999, pàg. 753–756. DOI: 10.1289/ehp.99107753. ISSN: 0091-6765.