OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assiut

Assiut o Asyut (àrab: أسيوط, Asyūṭ; copte: ⲥⲓⲟⲟⲩⲧ, ⲥⲓⲱⲟⲩⲧ, Siōwt) és una ciutat d'Egipte, la més gran de l'Alt Egipte, a uns 320 km al sud del Caire. És la capital de la governació d'Asyut.

## Població i economia

La població és majoritàriament musulmana però amb una forta minoria de coptes avui en recessió. La regió és principalment agrícola i els productes principals són el cotó i el gra. El canal d'Ibrahimiyya proveeix d'aigua la regió. Hi ha alguna indústria d'estores. El turisme té un pol d'atracció a la propera illa de Banana.

## Edificis i monuments

La ciutat és seu d'una universitat, la tercera més important d'Egipte després de la del Caire i la d'Alexandria.
Al nord de la ciutat hi ha l'antiga resclosa britànica, del segle xix, que regulava el nivell de l'aigua del Nil al canal d'Ibrahimiyya.
Un edifici notable és l'orfenat Lillian Trasher, fundat per una nord-americana de Jacksonville que el 1910 va anar a viure a Egipte, on va morir el 1961; és destinat sobretot a la població copta.
Com a monument antic, només resta la necròpolis d'Asyut, on foren enterrats alguns governadors de la regió en temps de les dinasties XI i XII.

## Història

Ja existia a l'època faraònica amb el nom de Siut, Syut, Zawty, Zewty, Zwy-ty, Zwj-tj, Tjawty i altres variacions semblants és l'antic nom durant el període faraònic de la moderna ciutat d'Asyut que fou la capital del nomós XIII de l'Alt Egipte. Els grecs la van anomenar Licòpolis (Ciutat del Llop, Lykopolis), segurament per la importància dels déus xacals Wepwawet (obridors de camins) i d'Anubis.
Va seguir els destins d'Egipte, i passà per mans d'assiris, grecs, romans, romans d'Orient, àrabs i otomans, però sense patir mai destruccions greus ni ser teatre de cap fet destacat excepte una revolta el 1183 de l'hègira (1769/1770) sota Alí Bey.
Durant la dominació otomana era mercat d'esclaus i encara era el més important mercat més tard del 1850. Tot el període musulmà es pot considerar en general pròsper. Hi vivia més d'un 50% de cristians (però cap jueu) que tenien unes 75 esglésies.

## Personatges il·lustres

Fou la ciutat natal de Plotí (nascut el 205), un neoplatònic que va estudiar amb el fundador del moviment neoplatònic Ammoni Saccas. També hi va néixer Joan de Licòpolis (394), un sant d'Egipte, fuster que es va retirar al desert i va viure com anacoreta, fou profeta, ja que va predir alguns fets com per exemple la victòria de l'emperador Teodosi sobre Màxim i Eugeni, i va fundar la filosofia basada en la unió de l'ànima amb déu a través de la contemplació. Alguns personatges destacats àrabs amb la nisba As-Suyutí, foren nadius de la ciutat entre els quals el més destacat el polígraf Jalal-ad-Din (mort el 1505).

## Notes

* ↑ «📜 Mapas de Egipto» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 juny 2019].
# Ajuntament de Bremen

L'edifici de l'Ajuntament de Bremen (en alemany Bremer Rathaus) és un dels més importants exemples d'arquitectura gòtica a Europa. L'any 2004 va ser nomenat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, juntament amb l'Estàtua de Rotllà.
L'edifici és seu del Senat, del president del Senat i de l'alcalde de la ciutat hanseàtica de Bremen.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Town Hall and Roland on the Marketplace of Bremen» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2020].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Bremen - Lloc web oficial
* UNESCO World Heritage listing
# Ajuntament de Canet de Mar

L'edifici de l'Ajuntament de Canet de Mar és una obra de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i pis, amb finestral central elevat. Els elements historicistes són evidents en la coronació de la façana i a l'interior. Al primer pis hi ha un balcó central amb balustrada de pedra igual que les finestres. A l'interior destaca l'escala principal i la sala de plens pel seu sostre.
La part posterior ha estat successivament ampliada per tal de guanyar espai. A més s'ha comunicat amb l'edifici del costat, carrer Ample, 13.

## Referències

* 1 2
# Helwan

Helwan (també Hulwan, Hilwan o Holwan) és una localitat d'Egipte a la riba del Nil, enfront de Memfis. Està situada a 25 km al sud del centre del Caire i a 4 km de la riba dreta del Nil i anteriorment fou suburbi del Caire estant avui dins la ciutat i governació del Caire. El kism o districte de Helwand té una població de 643.327 habitants (2006). La ciutat tenia uns 95.000 habitants al cens de 1960 i 230.000 habitants al del 1989. El 1903-1904 s'hi va construir un observatori astronòmic. Durant el protectorat britànic fou una base de la Royal Air Force i després de la Força Aèria Egípcia. Formen la població els districtes de Wadi Hof, Hadayek Helwan i Maasara entre d'altres.

## Història

El seu nom deriva de les fonts minerals. Ja estava ocupada a l'època faraònica segons acrediten les excavacions de 1946, en què es van trobar nombroses restes de la dinastia I, serekhs de caps predinàstics i de l'Imperi Antic i vestigis d'uns banys romans (i més tard més de deu mil tombes). No obstant la seva importància va començar durant el període omeia, en el govern de Abd al-Aziz ibn Marwan (684-705) quan les inundacions del 690 van obligar a evacuar al-Fustat; llavors el governador es va establir a Helwan, hi va construir palaus, residències i mesquites i hi va plantar palmeres i vinya; fins i tot hi va fer construir un nilòmetre (que va funcionar fins al 715). A partir de la segona meitat del segle viii va entrar en una lenta decadència; al temps dels mamelucs ja no quedaven rastres de les antigues edificacions i les fonts minerals estaven cobertes d'arena. El kediv Abbas va fer redescobrir les fonts i es va construir un centre per l'atenció de soldats malalts als que les aigües podien ajudar. La vila es va desenvolupar i el kediv Ismail hi va construir un palau per la seva mare que va portar el nom de Kasr al-Walida; uns banys al costat de les fonts es van construir el 1869 i durant la construcció es van trobar restes dels banys omeies; aquestos banys foren acabats el 1892; al costat d'Helwan el rei Faruk I es va construir un palau d'estiu avui un museu amb pac conegut com a Rukn Hulwan.

## Bibliografia

* Hulwan, Ministeri d'Afers Socials, el Caire 1964

## Nota

* ↑ Central Agency for Public Mobilisation and Statistics, Population and Housing Census 2006, Population distribution by sex, gov: Cairo Arxivat 2008-12-11 a Wayback Machine..
# Akçe

Akçe fou una moneda otomana de plata, coneguda a Europa com asper del grec aspron.
La moneda va existir des del segle xii a l'Iraq, amb els seljúcides, i el nom fou utilitzat per la primera moneda encunyada per Orhan el 1327 (es va dir Akçe otomà). Al segle xiv i XV les peces otomanes eren anomenades normalment othmanis però sota Selim I es va adoptar el nom únic d'akče
Es va encunyar fins al regne de Mahmut II, però les llargues campanyes militars i els problemes polítics havien dut a devaluar l'akçe, perquè les seques tenien dificultats per atraure plata, i aquest va anar perdent pes i percentatge de plata, però alhora hi havia molta demanda de les grans peces europees, més estables. Fins a finals del segle XVII la tecnologia de les seques otomanes no havia canviat i era un procés fet amb eines manuals, mentre les seques europees s'havien mecanitzat i oferien més monedes i de més qualitat, així en 1686 el govern de Mehmet IV va importar maquinària francesa en 1686 i va usar-la per encunyar una nova moneda, el para, equivalent a tres akçe.

## Referències

* ↑ Pamuk, Sevket. A monetary History of the Ottoman Empire (en anglès). Cambridge University Press, 2000, p. 142-143. ISBN 9780521441971.
* ↑ Pamuk, Sevket. A monetary History of the Ottoman Empire (en anglès). Cambridge University Press, 2000, p. 155. ISBN 9780521441971.
# Albeca

L'albeca (albenca) o albenc, l'albura, el viu, el blanc o greix de l'arbre, ço és la part jove de la fusta que correspon als darrers anells de creixença de l'arbre, produïts pel càmbium vascular en la tija d'una planta, que correspon a l'únic xilema funcional. L'albeca acostuma a tenir una color més clara. És la part de la fusta de l'arbre que es troba per sota de l'escorça, que inclou els anells de creixement més recents. És més clara, menys densa, més permeable i conté més humitat que el duramen. Encara que la major part de les seves cèl·lules són mortes conté cèl·lules que estan fisiològicament actives (cèl·lules de parènquima). Contribueix a les funcions de suport estructural, conducció ascendent de saba i d'emmagatzematge de material de reserva. La mort del parènquima provoca la transformació de l'albeca a duramen, fisiològicament mort, en el centre del tronc. En la indústria de la fusta i la fusteria és important determinar el color de l'albeca i el duramen. L'albeca normalment no serveix per a ser treballada. L'albenc del tell té propietats curatives.
* Tall transversal d'un tronc de teix, on es veuen bé 27 anells de creixement, el duramen (la fusta fosca) i l'albeca (la fusta clara).
* Tall transversal d'un tronc de Pinus sylvestris, on l'albeca i el duramen no es veuen de forma tan clara
* Tall transversal d'un tronc de faig, on l'albeca i duramen gairebé no es distingeixen

## Bibliografia

* GARCÍA HORTAL, José Antonio. Fibras papeleras (2007). Barcelona. Edicions UPC Arxivat 2009-02-28 a Wayback Machine.
# Alció tigrat

L'alció tigrat (Lacedo pulchella) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que s'ha descrit com l'única espècie del gènere Lacedo (Reichenbach, 1851), si bé actualment es considera que aquest gènere, en realitat conté dues. Habita els boscos del Sud-est Asiàtic, a Myanmar, Tailàndia, Indoxina, Malaia, Sumatra, Borneo i Java.

## Taxonomia

Aquesta espècie ha estat classificada en tres subespècies:
* L. p. pulchella (Horsfield, 1821), de la Península Malaia, Sumatra, Java i les illes Natuna septentrionals.
* L. p. amabilis (Hume, 1873), de Myanmar, Tailàndia i el Vietnam meridional.
* L. p. melanops (Bonaparte, 1850), de les illes Borneo i Bangka.
L'última però ha estat considerada modernament una espècie de ple dret, l'alció caranegre (Lacedo melanops).

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
# Els Berros de la Cort

Els Berros de la Cort són un grup de folk i música medieval fundat a Girona el 1994. Des dels seus inicis han presentat espectacles musicals itinerants de carrer amb un repertori d'adaptacions medievals. A partir de l'any 2006 també realitzen actuacions en format de concert en l'àmbit de les noves músiques d'arrel i el folk contemporani. El seu darrer disc i espectacle és Torb, estrenat a la Fira Mediterrània de Manresa l'11 d'octubre de 2019. Un disc on el grup presenta per primera vegada un repertori d'autoria pròpia.
En paral·lel als seus propis espectacles, el grup fa una primera incursió al món del teatre i crea i interpreta la música en directe a La Taverna dels Bufons, un espectacle protagonitzat per Joan Pera, Carles Canut i Dafnis Balduz. Es tracta d'un espectacle de creació dirigit per Martí Torras Mayneris – que ha escrit la dramatúrgia conjuntament amb Denise Duncan- a partir de totes les obres de William Shakespeare. La Taverna dels Bufons es va estrenar el 28 de desembre de 2016 i va fer temporada al Teatre Romea de Barcelona de desembre de 2016 fins a febrer de 2017.
També han compost i creat la música per a diferents projectes audiovisuals, entre els quals destaquen La Llegenda de Sant Jordi (2014), una adaptació cinematogràfica d'una de les històries més arrelades de la cultura catalana escrita i dirigida per Arnau Olivé i Noemí Stängel; o bé Història d'un futur (2014), un documental de Marc Clarió i Bernat Garrigós que recull la visió de la gent gran sobre el procés independentista a Catalunya i del qual el grup en va fer tota la banda sonora.

## Discografia

* Els Berros de la Cort (Galileo MC, 2006)
* Egregore (Nufolk - Galileo MC, 2008)
* Los nòstres vices e pecats (Nufolk - Galileo MC, 2012)
* Torb (Segell Microscopi, 2019)

## Referències

* ↑ «Els Berros de la Cort: Música per despertar la Terra | Llegendàrium». [Consulta: 30 gener 2020].
* 1 2 Enderrock.cat. «Els Berros de la Cort - Torb | Enderrock.cat». [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ Castillón, Xavier. «Bufen nous vents a la cort - 25 oct 2019». [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ «Els Berros de la Cort - Torb». Arxivat de l'original el 2020-01-30. [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ «Els Berros de la Cort posen música a l'obra teatral "La Taverna dels Bufons"», 25-12-2016. [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Instruments tradicionals per a Shakespeare | Enderrock.cat». [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ «Història d'un futur». [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ Moyano, Eva. «La primera pel·lícula sobre la llegenda de sant Jordi s'estrena demà - 22 abril 2014». [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Els Berros de la Cort - Els Berros de la Cort | Enderrock.cat». [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Els Berros de la Cort - Egregore | Enderrock.cat». [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Els Berros de la Cort - Los nòstres Vices e Pecats | Enderrock.cat». [Consulta: 30 gener 2020].

## Enllaços externs

* Els Berros de la Cort - Lloc web oficial
# Aligot gris meridional

L'aligot gris meridional (Buteo nitidus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos, sabanes i terres de conreu de la zona Neotropical, des de Costa Rica cap al sud fins a l'oest de l'Equador, est de Bolívia, sud del Brasil i nord de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment ha estat considerat coespecífic amb l'aligot gris septentrional (Buteo plagiatus) que ara és considerat una espècie de ple dret arran els treballs de Millsap et al. 2011

## Referències

* ↑ «Aligot gris meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 284. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-lined Hawk. Buteo nitidus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Brian A. Millsap, Sergio H. Seipke i William S. Clark. The Gray Hawk (Buteo nitidus) is Two Species. The Condor 113(2):326-339. 2011
# Am

Am o AM té els següents significats:
* Unitats de mesura:
** am és l'abreviació d'attòmetre, o 10$^{-18}$ metres.
** am, abreviació del terme llatí ante meridiem (abans del migdia) usat en alguns països per definir les hores del dia. El terme oposat és pm.
* Química: Am, símbol químic de l'Americi.
* Enginyeria electrònica: AM, abreviació d'amplitud modulada. Vegeu també ràdio AM.
* Geografia: am, codi de país d'Armènia (ISO 3166 -1 alpha-2)
* Música: AM, el cinquè àlbum d'estudi dels Arctic Monkeys
* Informàtica: AM (Automated Mathematician), programari d'intel·ligència artificial creat per Doug Lenat
* Permís de conduir: AM és el nom del permís de conduir que habilita la conducció de ciclomotors
* Política: AM és l'abreviatura d'Acord Municipal
Viccionari
# Amiga 2000

El Commodore Amiga 2000, més conegut com, l'A2000, va ser presentat per Commodore el març de 1987, en dates pròximes a la presentació del model de baixa gamma A500. Va ser introduït com una "gran caixa" expansible de l'Amiga 1000. Malgrat estar orientat al segment alt del mercat, tècnicament era molt similar a l'A500. De fet, fou redissenyat (A2000B) per compartir la majoria dels components electrònics amb l'A 500 per a reduir costos.
Les capacitats d'expansió incloïen dos compartiments d'unitats de 3,5" (un dels quals era utilitzat per la unitat de disquet inclosa) i un compartiment de 5,25" que podia ser emprada per una unitat de disquet de 5,25" (per a la compatibilitat amb IBM PC), un disc dur, o CD-ROM un cop fossin disponibles.
L'Amiga 2000 fou el primer model d'Amiga que permetia afegir targetes d'expansió internes. Hi havia disponibles SCSI host adapter, targetes de memòria, targetes de CPU, targetes de xarxa, targetes gràfiques, targetes de port sèrie, i targetes de compatibilitat amb PC, i es podien utilitzar múltiples ampliacions simultàniament sense requerir una caixa d'expansió com requeria l'Amiga 1000. L'Amiga 2000 no només incloïa cinc slots per a targetes Zorro II, la placa mare també tenia quatre slots d'ISA de PC, dos dels quals estaven en línia amb slots Zorro II per a l'ús amb el bridgeboard A2088, que afegia compatibilitat amb l'IBM PC XT a l'A2000.
És ressenyable que, igual que l'Amiga 1000 i a diferència de l'Amiga 500, l'A2000 venia en una carcassa de sobretaula amb un teclat separat. La carcassa era més semblant a la d'un PC que a la d'un A1000, ja que no tenia un espai inferior per a ocultar el teclat.
L'Amiga 2000 va ser l'ordinador Amiga més versàtil i expansible fins que l'Amiga 3000 fou introduït el 1990.

## Referències

* ↑ «Amiga 2000» (en anglès). Lemon Amiga. [Consulta: 2 setembre 2021].
* ↑ «OLD-COMPUTERS.COM musem ~ Commodore AMIGA 1000», 29-03-2013. Arxivat de l'original el 2013-03-29. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Amiloplast

Un amiloplast és un tipus de plast (orgànuls cel·lulars eucariotes) que es troba només en les cèl·lules vegetals. No té clorofil·la i es caracteritza pel contingut de grànuls de midó. És el responsable de l'emmagatzematge de l'amilopectina, una forma de midó, via la polimerització de la glucosa.
Els amiloplasts proliferen en els meristemes, en els teixits d'emmagatzematge com cotilèdons, endosperma, tubercles i cèl·lules de la caliptra associades amb el geotropisme.
Els amiloplasts poden formar-se directament a partir dels protoplasts mitjançant deposició en l'estroma o dins de vesícules derivades de la membrana interna o per rediferenciació dels cloroplasts.
El midó es forma en els cloroplasts durant la fotosíntesi. Després és hidrolitzat i es resintetitza com a midó de reserva en els amiloplasts. Aquest midó té forma molt variada, esfèrica, oval, allargada (en forma de fèmur), i normalment mostren una deposició en capes al voltant d'un punt, el hilium, que pot ser cèntric (típic de les gramínies i fabàcies) o excèntric (típic en el gènere Solanum). Quan hi ha més d'un hilium es formen grans compostos (com en els gèneres Avena i Oryza). El gra de midó és un esferocristall que amb llum polaritzada mostra la figura de la creu de Malta i es tenyeix de blau - negre amb compostos iodats.
# Torre de guaita del castell de Guimerà

La torre de guaita del castell de Guimerà, a l'Urgell (Catalunya), és la romanalla més significant de l'antic castell, del qual també en queda un tros de la muralla. Ha esdevingut l'edifici més emblemàtic de la vila comtal de Guimerà.
El castell fou construït al segle xi pels cristians durant la Reconquesta. L'any 1971 passà a ser propietat de la Diputació de Lleida, però als darrers segles havia patit un espoli bastant fort i avui dia no en queden més que restes.
La torre va rebre intervencions puntuals de consolidació entre el 1973 i el 1984.
# Antiga Peixateria (Tortosa)

El que alguns coneixen com l'antiga Peixateria és un edifici de la ciutat de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici té la façana principal al carrer del bisbe Francesc Aznar, però també mira cap al carrer de la Rosa i cap al de la Ciutat. A la façana es mesclen restes de l'antic edifici gòtic amb altres dels segles XVIII, XIX i XX. La distribució interior també és moderna. Consta de planta i tres pisos, amb golfes al nivell superior. A la planta, de carreus de pedra, es conserven als laterals dues portes amb arc apuntat, mentre que la resta són d'arc escarser. La façana principal, refeta més modernament, és a la que s'hi obren les dues portes dels comerços. Al carrer de la Rosa, entre les dues portes hi ha, sobre una petita finestra, l'escut de Tortosa treballat en pedra, amb la data de 1796 a sota. Els pisos s'obren al carrer mitjançant balcons amb base de pedra, i es troben arrebossats i pintats, sense ornament, modernament. Les golfes s'obren mitjançant petits ulls de bou. El ràfec és poc remarcat, amb teules de canal sobre caps de biga de fusta. Al mateix carrer destaquen els habitatges dels números 8 i 12 per l'arrebossat modernista de la façana.

## Història

Algun historiador creu que la primera utilització de l'edifici fou com a peixateria mentre que altres més modernament ho han desmentit.
Les obres de construcció de la peixateria medieval de Tortosa van començar el 1384 i es van acabar el 1387. Sembla que va ser la primera construcció per aquesta banda de la ciutat que suposà el trencament de la muralla romana. Aquesta s'obria just en aquest punt mitjançant l'anomenat portal del Pont de Pedra, el principal de la ciutat. En època romana tenia tres grans arcades, que després es van reduir a una, flanquejada per dues torres. Fou destruïda per la riuada de 1787. El pont medieval resta sota l'empedrat del carrer i creuava el barranc del Rastre.
L'escut del segle xviii abans esmentat, situat al carrer de la Rosa, ostenta la torre de Tortosa, emmerletada, d'una porta i dues finestres, acompanyat de dues palmes i una corona.

## Referències

* 1 2

## Vegeu també

* Llista de monuments de Tortosa (ciutat)
# Apantallament elèctric

En física, l'apantallament del camp elèctric és l'amortiment dels camps elèctrics causat per la presència de portadors de càrrega mòbils. És una part important del comportament dels fluids portadors de càrrega, com els gasos ionitzats (plasmes clàssics), els electròlits i els portadors de càrrega en els conductors electrònics (semiconductors, metalls). En un fluid, amb una permitivitat donada ε, compost per partícules constituents carregades elèctricament, cada parell de partícules (amb càrregues q$_1$ i q₂) interaccionen mitjançant la força de Coulomb com:$\mathbf {F} ={\frac {q_{1}q_{2}}{4\pi \varepsilon \left|\mathbf {r} \right|^{2}}}{\hat {\mathbf {r} }},$on el vector r és la posició relativa entre les càrregues. Aquesta interacció complica el tractament teòric del fluid. Per exemple, un càlcul mecànic quàntic ingenu de la densitat d'energia de l'estat fonamental produeix infinitat, cosa que no és raonable. La dificultat rau en el fet que tot i que la força de Coulomb disminueix amb la distància com 1/r2, el nombre mitjà de partícules a cada distància r és proporcional a r2, assumint que el fluid és bastant isotròpic. Com a resultat, una fluctuació de càrrega en qualsevol punt té efectes no insignificants a grans distàncies.
En realitat, aquests efectes de llarg abast són suprimits pel flux de partícules en resposta als camps elèctrics. Aquest flux redueix la interacció efectiva entre partícules a una interacció de Coulomb "apantallada" de curt abast. Aquest sistema correspon a l'exemple més senzill d'una interacció renormalitzada (vegeu els apartats 1.2.1 i 3.2 de).
En la física de l'estat sòlid, especialment per als metalls i els semiconductors, l'efecte d'apantallament descriu el camp electroestàtic i el potencial de Coulomb d'un ió dins del sòlid. Igual que el camp elèctric del nucli es redueix dins d'un àtom o ió a causa de l'efecte de blindatge, els camps elèctrics dels ions en els sòlids conductors es redueixen encara més pel núvol d'electrons de conducció.

## Referències

* ↑ «Electric field (article) | Electrostatics» (en anglès). https://www.khanacademy.org.+[Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «electrostatics - What exactly is electric field screening?» (en anglès). https://physics.stackexchange.com.+[Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ McComb, W.D.. Renormalization methods : a guide for beginners (en anglès). Reprinted with corrections, Reprinted. Oxford: Oxford University Press, 2007. ISBN 978-0199236527.
* ↑ «What Is an Electric Field? Definition, Formula, Example» (en anglès). https://www.thoughtco.com.+[Consulta: 26 novembre 2022].