OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biotoecus dicentrarchus

Biotoecus dicentrarchus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco (des del riu Inírida -Colòmbia- fins a Maripa -Veneçuela-).

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. & C. H. Kennedy, 1903. On a collection of fishes from Paraguay, with a synopsis of the American genera of cichlids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 55: 497-537.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kullander, S. O., 1989: Biotoecus Eigenmann and Kennedy (Teleostei: Cichlidae): description of a new species from the Orinoco Basin and revised generic diagnosis. Journal of Natural History v. 23 (núm. 1): 225-260.
* 1 2 3 «Biotoecus dicentrarchus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Fish collection database of the American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T., 1906: Revision of the South-American cichlid genera Retroculus, Geophagus, Heterogramma, and Biotoecus. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 17 (núm. 97): 49-66.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Staeck, W., 2002. Biotoecus dicentrarchus Eingeführt und nachgezüchtet. Datz 55(6):30-31.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oviducte

L'oviducte en els animals vertebrats és la via de pas des dels ovaris fins a l'exterior del cos. Els ous es desplacen al llarg de l'oviducte. Aquests ous seran fertilitzats per espermatozoides per a convertir-se en un zigot, o bé degeneraran en el cos. Normalment, els oviductes són estructures aparellades, però en les aus, els cocodrils i alguns peixos cartilaginososs, no es desenvolupa un dels oviductes (junt amb l'ovari corresponent), i només apareix un oviducte funcional.
En el cas dels peixos teleostis, l'oviducte no contacta directament amb l'ovari. En el seu lloc, la part més anterior acaba en una estructura en forma d'embut anomenada infundíbul, que recull els ous, ja que són alliberats per l'ovari en la cavitat corporal.
Els únics vertebrats femella que no tenen oviductes són els peixos sense mandíbula. En aquestes espècies, l'ovari fusionat només allibera els ous directament en la cavitst corporal. El peix finalment extrudeix els ous a través de petits porus genitalscap la part del darrere del cos.

## Peixos i amfibis

En els amfibis i peixos pulmonats, l'oviducte és un tub simple i ciliat, ple de glàndules secretores que produeixen el moc viscós que envolta l'òvul. En tots els altres vertebrats, depenent del tipus d'ous que es produeixen, normalment hi ha un cert grau d'especialització de l'oviducte.

## Amniotes

En els amniotes (rèptils, aus i mamífers) l'òvul està envoltat per una capa exterior, o sac amniòtic, cosa que ha comportat in desenvolupament més gran de l'oviducte. En rèptils, aus i monotremes, la part principal de l'oviducte és un túbul muscular, capaç de considerable distensió per al transport dels ous grans produïts per l'animal. Aquesta part de l'oviducte s'alinea amb glàndules que secreten els components de la clara d'ou. La part inferior de l'oviducte o úter, tés una capa més gruixuda de múscul llis i conté les glàndules que secreten la closca d'ou.
En els marsupials i mamífers placentaris, l'úter és revestit per un endometri, i està més desenvolupat que en els amniotes que ponen ous. En molts mamífers placentaris, els úters de cada costat es tornen parcialment o totalment fusionats en un sol òrgan, encara que en els marsupials romanen completament separats. En els mamífers, la part de l'oviducte per sobre de l'úter rep el nom de trompa de Fal·lopi.
# Avinguda de Carlemany

L'avinguda de Carlemany és un carrer situat a Escaldes-Engordany (Andorra), que és la continuació natural de l'avinguda de Meritxell d'Andorra la Vella. Ambdós carrers formen un continu urbà entre la capital andorrana i les Escaldes i constitueixen el principal eix comercial del país.
L'avinguda està dedicada a Carlemany, qui segons la llegenda es diu que va donar la independència al país. Al llarg de l'avinguda hi ha un bon nombre de blocs de pisos, botigues i establiments turístics i actualment s'hi ha obert un nou centre comercial, que porta el nom de l'avinguda, anomenat Illa Carlemany. Els darrers anys, una part del carrer ha estat tancada al trànsit de vehicles i només hi poden circular els vianants.
Conté edificis emblemàtics com l'església de Sant Pere Màrtir, l'Hotel Carlemany (núm. 4), l'Hotel Valira (núm. 37), la Casa Lacruz (núm. 61) o la Casa Duró (núm. 91).
# Copella

Copella és un gènere de peixos pertanyent a la família dels lebiasínids present a Amèrica del Sud.

## Taxonomia

* Copella arnoldi (Regan, 1912)
* Copella carsevennensis (Regan, 1912)
* Copella compta (Myers, 1927)
* Copella eigenmanni (Regan, 1912)
* Copella metae (Eigenmann, 1914)
* Copella nattereri (Steindachner, 1876)
* Copella nigrofasciata (Meinken, 1952)
* Copella vilmae (Géry, 1963)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* 1 2 3 Regan, C. T., 1912. A revision of the South American characid fishes of the genera Chalceus, Pyrrhulina, Copeina, and Pogonocharax. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 10 (núm. 58): 387-395.
* ↑ Myers, G. S., 1927. Descriptions of new South American fresh-water fishes collected by Dr. Carl Ternetz. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 68 (núm. 3): 107-135.
* ↑ Eigenmann, C. H., 1914. On new species of fishes from the Rio Meta Basin of eastern Colombia and on albino or blind fishes from near Bogotá. Indiana University Studies Núm. 23: 229-230.
* ↑ Steindachner, F., 1876. Beiträge zur Kenntniss der Characinen des Amazonenstromes. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 72 (1. Abth.): 6-24, Pls. 1-2.
* ↑ Zarske, A. i J. Géry, 2006. Zur identität von Copella nattereri (Steindachner, 1876) einschließlich der Beschreibung einer neuen Art (Teleostei: Characiformes: Lebiasinidae). Zoologische Abhandlungen (Dresden) 56 15 Zoologische Abhandlungen (Dresden)56:15-46.
* ↑ Meinken, H., 1952. Mitteilungen der Fischbestimmungsstelle im WB. des VDA. X. Pyrrhulina nigrofasciata spec. nov. Aquarien und Terrarien-Zeitschrift v. 5 (núm. 5): 115-117.
* ↑ Géry, J., 1963. Copella vilmae n. sp. (Pisces, Characoidei). Senckenbergiana Biologica v. 44 (núm. 1): 25-31.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Birger I de Suècia

Birger Magnusson (1280 - 31 de maig de 1321) fou rei de Suècia de 1290 a 1319. Era fill de Magnus III Magnus Ladulás i d'Eduvigis de Holstein.
Succeí al seu pare el 1290 durant la regència del conestable Forkel Knutson. Aquest governà el regne durant la seva minoria d'edat amb gran moderació i saviesa; estengué els seus dominis a Finlàndia, fundant Viborg el 1293 i manà redactar la llei d'Upland per Birger Persson; però a penes Birger prengué les regnes del govern el 1304, va permetre que tornessin a Suècia els seus dos germans, els ducs Eric i Valdemar, els quals es rebel·laren contra ell, i després de assassinar Knutson, el feren presoner per sorpresa a Hatuna i el tingueren tancat a Nyköping fins al 1308.
Reunits els reis i magnats dels tres regnes escandinaus a Helsingborg, conclourien el tractat de pau, per l'acord del qual hagué de cedir als seus germans quasi la meitat del seu regne. Alguns anys després (1317) invità els seus germans a una festa que donà a Nyköping, durant la qual els feu presoners, els tancà en un calabós del castell i els deixà morir de fam en venjança per la mort de Knutson i de la presó que havia sofert. El poble es revoltà contra ell, l'expulsaren del tron i ajusticiaren el seu innocent fill Magnus, i per això hagué de refugiar-se a Dinamarca, on morí.
El succeí el seu nebot Magnus Eriksson. La tràgica vida de Birger i del seu fill va inspirar diversos autors dramàtics, entre ells Beskow (1837), Josephson (1864) i Lindh (1864).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 46, pàg. 988, ISBN 84-239-4546-4
# Artediellus ingens

Artediellus ingens és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 170 i 429 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: les illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1885. A catalogue of the fishes known to inhabit the waters of North America, north of the Tropic of Cancer, with notes on species discovered in 1883 and 1884. Rep. U. S. Fish Comm. v. 13 (1885). 789-973.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Nelson, D. W., 1986. Two new species of the cottid genus Artediellus from the western North Pacific Ocean and the Sea of Japan. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 138 (núm. 1): 33-45.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Mecklenburg, C.W., T.A. Mecklenburg i L.K. Thorsteinson, 2002. Fishes of Alaska. American Fisheries Society, Bethesda, Maryland. xxxvii +1037 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# PVG

PVG té els següents significats:
* Privilege Style, aerolínia xàrter amb seu a Palma
* PVG també és el codi IATA de l'Aeroport Internacional de Xangai-Pudong, aeroport que serveix l'àrea de Xangai (Xina)
# Praça da Liberdade

El paisatge i el conjunt arquitectònic de la Praça da Liberdade (Plaça de la Llibertat) és una síntesi d'estils que marquen la història de Belo Horizonte, i es troba a la regió de Savassi, la trobada de quatre vies principals:
* Cristóvão Colombo
* João Pinheiro
* Brasil
* Bias Fortes

## Vegeu també

* Belo Horizonte
* Savassi

## Referències

* ↑ Vieira Vasconcelos, Vitor. «A Praça Da Liberdade - Forma e Função» (en portuguès brasiler), 01-09-2008. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Bistri

Bistri (en rus, Быстрый) és un possiólok del districte autònom de Txukotka, a Rússia. La vila fou abandonada després que s'aturessin les extraccions d'or el 2008.

## Referències

* ↑ Дума Чукотского автономного округа. Закон №33-ОЗ от 30 июня 1998 г. «Об административно-территориальном устройстве Чукотского автономного округа», в ред. Закона №55-ОЗ от 9 июня 2012 г. «О внесении изменений в Закон Чукотского автономного округа "Об административно-территориальном устройстве Чукотского автономного округа"». Вступил в силу по истечении десяти дней со дня его официального опубликования. Опубликован: "Ведомости", №7 (28), 14 мая 1999 г. [Duma de l'Okrug Autònom de Txukotka. Llei núm. 33-OZ, de 30 de juny de 1998, «sobre l'estructura administrativa i territorial del districte autònom de Txukotka», modificada. Llei núm. 55-OZ de 9 de juny de 2012 «Sobre esmenes a la Llei del districte autònom de Chukotka «sobre l'estructura administrativa i territorial del districte autònom de Chukotka»». Entra en vigor deu dies després de la seva publicació oficial. Publicat: "Vedomosti", núm. 7 (28), 14 de maig de 1999]
* ↑ «Постановление Правительства РФ от 02.02.1998 N 128 "О мерах социальной защиты населения ликвидируемых поселков золотодобытчиков в Чукотском автономном округе" | ГАРАНТ Decret del Govern de la Federació Russa de 02.02.1998 N 128 "Sobre mesures de protecció social de la població dels assentaments de miners d'or liquidats al districte autònom de Chukotka"». [Consulta: 26 agost 2023].
# Oxidasa

L'oxidasa és un enzim que catalitza una reacció d'oxidació/reducció emprant oxigen molecular (O₂) com acceptor d'electrons. En aquestes reaccions l'oxigen es redueix a aigua (H₂O) o peròxid d'hidrogen (H₂O₂). Les oxidases són una subclasse de les oxidorreductasas.

## Exemples

Un exemple important és el citocrom C oxidasa, un enzim essencial que permet als organismes emprar oxigen en la generació d'energia i que és el compost final de la cadena transportadora d'electrons. Altres exemples són:
* Glucosa oxidasa
* Monoamina oxidasa
* Citocrom P450 oxidasa
* NADPH oxidasa
* Xanthina oxidar
* L-gulonolactona oxidasa
* Laccasa
* lysyl oxidasa

## Prova de l'oxidasa

En microbiologia la prova de l'oxidasa s'utilitza com una característica fenotípica en la identificació de soques bacterianes ja determina si el bacteri produeix citocrom oxidasa (i per tant utilitza oxigen a la cadena de transport d'electrons. Els bacteris que han d'utilitzar oxigen s'anomenen aeròbies, i les que poden utilitzar oxigen però també altres compostos s'anomenen anaeròbies facultatives.
La prova de l'oxidasa s'usa sobretot per:
* Identificar totes les espècies de Neisseria (+)
* Diferenciar Pseudomonas dels membres oxidasa negatius de les enterobacteries.
El reactiu de l'oxidasa més recomanat és la solució aquosa a l'1% de diclorhidrat de tetrametil-p-fenilendiamina (reactiu de Kovacs). És menys tòxic i molt més sensible que el corresponent compost dimetil (reactiu de Gordon i McLeod), però és més car. Aquest reactiu tenyeix les colònies oxidasa positives de color lavanda que vira gradualment a porpra-negrós intens.

### Realització de la prova

1. Mètode en placa directa
Afegeix directament 2-3 gotes de reactiu a algunes colònies. No inundar tota la placa i no invertir. Observar els canvis de color. Amb el reactiu de Kovacs la reacció es produeix en uns 10-15 segons, mentre que amb el de Gordon i McLeod és dins dels 10-30 minuts.
2. Mètode indirecte sobre paper
Col·locar un tros de paper de filtre de 3x3cm aproximadament en una placa de Petri. Afegeix 2-3 gotes del reactiu de Kovacs al centre del paper. Estendre amb la nansa de sembra una colònia sobre el paper impregnat. La reacció de color positiva es produeix als 5-10 segons.

## Referències

* ↑ «Metodos Catalasa y Oxidasa». [Consulta: 8 abril 2019].

## Enllaços externs

* Catalase & Oxidase tests vídeo
# Axel Runnqvist

Axel Claes Edvard Runnquist, (Hedvig Eleonora, Estocolm, 30 d'octubre, 1880, - Stocksund (Lilla Värtan), 10 de març, 1947, va ser un violinista suec.
Runnquist va estudiar al Conservatori Reial de Música del 1893 al 1898 i a Ginebra del 1901 al 1904. Va ser professor a l'escola de música de Richard Andersson de 1911 a 1933 i al conservatori de música de 1915 a 1945. Va ser membre del Kjellström Quartet de 1911 a 1913.
Runnquist va ser elegit el 30 de novembre de 1911, com a associat núm. 149 de la Reial Acadèmia de Música de Sueca i el 28 de maig de 1937, com a membre núm. 616.

## Referències

* 1 2 https://uboat.net/allies/commanders/7976.html
* 1 2 Nyström, Pia; Kyhlberg-Boström Anna, Elmquist Anne-Marie (1996). Reial Acadèmia Musical: matrícula 1771-1995 . Reial Sèrie d'escriptura de l'Acadèmia Musical, 0347-5158; 84 (2a, rev. i ed. ampliada). Estocolm: Acadèmia de Música. Exlibris 7749167 . ISBN 91-85428-99-X (coberta)
# Caspialosa curensis

Caspialosa curensis és una espècie de peix de la família dels clupeids i l'única espècie del gènere Caspialosa.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Càspia: a l'entorn del riu Kura (Azerbaidjan).

## Referències

* ↑ Linck H. F. 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S. 1962. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 1, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Reshetnikov, Y.S., N.G. Bogutskaya, E.D. Vasil'eva, E.A. Dorofeeva, A.M. Naseka, O.A. Popova, K.A. Savvaitova, V.G. Sideleva i L.I. Sokolov 1997. An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9):687-736.
* Suvorov, E. K. 1907. Studien zur Erforschung der Kaspihäringe der Kaspi-Häringe. I. Rassen, Abarten und Arten. Trudy Kasp. Exped. 1904 v. 1: 139-199.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Whitehead, P.J.P. 1985. FAO species catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.

## Enllaços externs

* Fishbase Arxivat 2007-05-27 a Wayback Machine.
* ITIS (anglès)
# Artemisio Salvatori

Artemisio Salvatori (Itàlia - Barcelona, Catalunya, 1907) fou un clarinetista, pedagog, i músic arreu del territori català.
Podem considerar l'Artemisio Salvatori com a successor de Josep Jurch i Rivas, ja que ell mateix va ocupar la seva plaça de primer clarinet a l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu l'any 1870. Apareix també com a requint a la Banda Municipal de Barcelona, ja en els seus inicis l'any 1886 fins al 1894.
Apareixia repetidament en contextos populars relacionats amb agrupacions bandístiques més o menys professionals, orquestres de ball o en cafès-concerts i en diferents sales de concerts. A part, també es dedicava a la docència del clarinet tant a l'Escola Municipal de Música de Barcelona com al Conservatori del Liceu. Pel que fa a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, Salvatori va ser el primer professor de clarinet de tota la seva història.

## Referències

* ↑ Revista Musical Catalana, núm. 037 (gener de 1907), p.19
* ↑ COSTAL, Anna (2014). Les Sardanes de Pep Ventura i la música popular a Catalunya entre la restauració dels Jocs Florals i la primera república (1859-1874) [Tesi doctoral]. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona.
* ↑ ALMACELLAS, Josep Maria (2006). Del carrer a la sala de concerts. Banda Municipal de Barcelona 1886-1944. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. pàg. 143
* ↑ FERNÁNDEZ, José (2010). El clarinete en España: historia y repertorio hasta el siglo XX. Granada. Volumen 1 [Tesi doctoral]. Granada: Universitat de Granada. pàg. 680
* ↑ La Vanguardia (03.10.1886), p. 6.
# Institut Català de Recerca de l'Aigua

L'Institut Català de Recerca de l'Aigua (ICRA) és una institució científica creada l'any 2006 pel Govern de la Generalitat de Catalunya en el programa de Centres de Recerca de Catalunya (CERCA).
Entre els seus objectius principals es troba el desenvolupament de projectes de recerca, la transferència del coneixement i innovació en tots els aspectes relacionats amb el cicle integral de l'aigua i la seva gestió i la formació d'investigadors i tècnics altament especialitzats en l'àmbit de l'aigua, com per exemple la presència de patògens resistents als antibiòtics al cicle de l'aigua, entre molts altres.
La institució s'ubica a l'edifici H₂O del Parc Científic i Tecnològic de la Universitat de Girona, a Montilivi, Girona. Per a la construcció del projecte es van invertir un total de 3.360.000 €, 1.680.000 € dels quals provenien del fons de la UE. L'edifici va ser inaugurat l'any 2009.

## Referències

* ↑ «Institut Català de Recerca de l'Aigua». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Equipamiento científico para el Instituto Catalán de Investigación del Agua de Gerona». Comissió Europea.
* ↑ «L'ICRA de Girona participarà en tres projectes europeus per estudiar la presència d'antibiòtics al cicle de l'aigua». La Vanguardia.
* ↑ «Vila reafirma el compromiso de la Generalitat con el Institut Català de Recerca de l'Aigua». La Vanguardia.

## Enllaços externs

* Institut Català de Recerca de l'Aigua - Lloc web oficial
# Biwia tama

Biwia tama és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Japó.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & H. W. Fowler, 1903. A review of the cyprinoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 26 (núm. 1334): 811-862.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Oshima, M., 1957. Notes on the fishes collected in the down stream of Tama River, with descriptions of two new species. Japanese Journal of Ichthyology v. 6 (núms. 1-2): 14-19.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB