OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astroblepus regani

Astroblepus regani és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Equador.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pellegrin, J. 1909. Mission géodésique de l'Équateur. Collections recueillies par M. le Dr. Rivet. Description de deux poissons nouveaux de la famille des Loricariidae. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 15 (núm. 8): 517-519.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Campionat d'Espanya d'enduro 1980

La temporada de 1980 del Campionat d'Espanya d'enduro fou la 1a edició d'aquest campionat (amb aquesta denominació, ja que fins al 1979 rebia el nom de Campionat d'Espanya de Tot Terreny), organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 6 proves puntuables.

## Classificació final

Font:

### 74cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Monjonell | Puch | 97 |
| 2 | Andreu González | Fantic | 80 |
| 3 | Josep Puig | Rieju | 76 |
| 4 | Ramon Burés | ? | 57 |
| 5 | Josep Vila | Fantic | 47 |
| 6 | Joan Ciscar | Puch | 33 |
| 6 | Toni Casals | Fantic | 25 |
| 8 | Bartomeu Quesada | ? | 12 |
| 9 | Rossend Galobart | Puch | 11 |
| 10 | Carlos Traviesa | ? | 7 |

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Joan Riudalbàs | SWM | 122 |
| 2 | Ton Marsinyach | Ancillotti | 118 |
| 3 | Josep Maria Pibernat | SWM | 97 |
| 4 | Josep Vilaró | Fantic | 61 |
| 5 | Miquel Vilella | Fantic | 39 |
| 6 | Toni Soler | Fantic | 12 |

### Superior a 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Carles Mas | Montesa | 166 |
| 2 | Ferran Gil | SWM | 131 |
| 3 | Guillermo Moreno de Carlos | Maico | 103 |
| 4 | Josep Piella | SWM | 102 |
| 5 | Josep Pujol | Montesa | 83 |
| 6 | Jordi de Marimon | Montesa | 42 |
| 6 | Toni Verdaguer | ? | 18 |
| 8 | Ramon Tresserres | ? | 12 |
| 9 | Jordi Guinovart | ? | 9 |
| 10 | Esteve Soler | ? | 8 |

## Trofeu Sènior

Font:

### Superior a 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jesús Brugués | SWM | 111 |
| 2 | Joan Ferrer | Montesa | 104 |
| 3 | C. Puigdomènech | Montesa | 85 |

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Joan Canamasas | SWM | 111 |
| 2 | Xavier Font | Fantic | 70 |
| 3 | Jordi Soler | SWM | 50 |

### 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Piferrer | Rieju | 105 |
| 2 | Daniel Llobet | Puch | 96 |
| 3 | Fernando Lavín | Puch | 69 |

## Referències

* ↑ Roig, Santi «Clasificación final oficiosa Campeonatos de España» (en castellà). SOLO MOTO. Solo Moto [Barcelona], núm. 262, 13-11-1980, p. 30.
* ↑ Roig, Santi «Clasificación provisional oficiosa Trofeo Senior» (en castellà). SOLO MOTO. Solo Moto [Barcelona], núm. 262, 13-11-1980, p. 30.
# Hospital Nou (Olesa de Montserrat)

L'Hospital Nou és una obra noucentista d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dos cossos. El que es protegeix és el més antic (1928) de planta rectangular amb un cos que sobresurt a la part posterior de planta baixa, dues plantes pis i coberta a quatre vessants. Les façanes estan decorades amb franges verticals d'encoixinats a les cantonades i dividint la façana principal en cinc crugies. La central, més gran que les altres quatre és on hi ha l'accés a la planta baixa, dues finestres d'arc de mig punt al primer pis i un finestral tripartit amb arc rebaixat. Les altres crugies tenen dues finestres emmarcades al segon pis. La façana està coronada per una gran cornisa i en la part central, aquesta adopta una forma arrodonida per indicar l'eix de l'edifici. La façana lateral segueix el mateix estil d'obertures i també el coronament. Recentment l'edifici s'ha ampliat ocupant la totalitat del solar, que en l'antic projecte estava destinat a jardí, de manera que ha quedat anul·lada la façana posterior, que tenia com a singularitat les galeries en planta baixa i planta pis. Davant les dues façanes hi ha un pati delimitat per una tanca d'obra que allunya l'edifici del carrer.
(Text procedent de la declaració de BCIL)

## Referències

* 1 2
# Astronesthes dupliglandis

Astronesthes dupliglandis és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 70-700 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de Sulu i al Pacífic equatorial.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.) The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842, Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthy. Voyage Sulphur 2 . 71-98. Pls. 45-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ishikawa, S., K. Tsukamoto i M. Nishida, 2004. Genetic evidence for multiple geographic populations of the giant mottled eel Anguilla marmorata in the Pacific and Indian oceans. Ichthyol. Res. 51:343-353.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr. i J. F. McKinney, 1988: High-count species of the stomiid fish genus Astronesthes from the southern subtropical convergence region: two new species and redescription of Cryptostomias (= Astronesthes) psychrolutes. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 460: i-iii + 1-25.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i O. D. Borodulina, 2003: Phylogeny, systematics, and zoogeography of the mesopelagic genus Astronesthes (Astronesthidae, Stomiiformes). Voprosy Ikhtiologii v. 43 (núm. 5): 581-601. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 43 (núm. 8):557-576).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llistes de programes espacials

En les llistes de programes espacials s'inclou:
* Llista d'agències espacials
* Llista d'empreses privades de vol espacial
# Campionat d'Espanya de motociclisme de velocitat 1983

La temporada de 1983 del CEV, denominat oficialment Campionat d'Espanya de velocitat, fou la 34a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de sis proves puntuables, celebrades entre el 6 de març i el 16 d'octubre. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Cullera (6 de març) i Circuit de Calafat (14 d'agost).

## Classificació final
### 80cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jorge Martínez "Aspar" | Metrakit | 60 |
| 2 | Daniel Mateos | Bultaco? | 55 |
| 3 | Champi Herreros | ? | 51 |
| 4 | Antonio Olmo | ? | 34 |
| 5 | Joaquim Galí | Bultaco? | 24 |
| 6 | Rafael Baquero López-Q. | ? | 19 |
| 7 | Antonio Molina | ? | 18 |
| 8 | Ramon Galí | Bultaco? | 15 |
| 9 | Javier Ojeda | ? | 10 |
| 10 | José Falla | ? | 10 |

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ricardo Tormo | MBA | 60 |
| 2 | Andrés Sánchez Marín | ? | 57 |
| 3 | Toni Boronat | ? | 46 |
| 4 | Champi Herreros | ? | 36 |
| 5 | Alfonso Gasion | ? | 25 |
| 6 | Ángel del Pozo | ? | 24 |
| 7 | Ramón Pano | ? | 20 |
| 8 | Ramiro Blanco | ? | 15 |
| 9 | José María Baena | ? | 10 |
| 10 | Victorino Martín | ? | 10 |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Carles Cardús | Kobas | 49 |
| 2 | Luis Miguel Reyes | Yamaha? | 42 |
| 3 | Mingo Gil | ? | 41 |
| 4 | Joan Garriga | Kobas? | 34 |
| 5 | Sito Pons | Kobas? | 30 |
| 6 | Toni García | Yamaha? | 25 |
| 7 | Toni Boronat | ? | 17 |
| 8 | Carlos Morante | Yamaha? | 15 |
| 9 | Pere Xammar | Yamaha? | 13 |
| 10 | Rafael Fernández | ? | 10 |

### 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Paco Rico | Suzuki | 60 |
| 2 | Carlos Morante | Yamaha? | 46 |
| 3 | Carlos Cubillo | ? | 30 |
| 4 | Nicolás Huete | ? | 24 |
| 5 | Carlos Griñó | ? | 17 |
| 6 | Carlos de San Antonio | Suzuki? | 14 |
| 7 | Pedro Múgica | ? | 14 |
| 8 | Andrés Pérez Rubio | Yamaha? | 13 |
| 9 | José María Parra | ? | 11 |
| 10 | Sergio Iniesta | ? | 8 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior 80cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Giménez | ? | 75 |
| 2 | Vicente Pérez | ? | 54 |
| 3 | Carmelo Berlanga | ? | 25 |

### Trofeu Sènior 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Giménez | ? | 61 |
| 2 | Pedro Miguel Lozano | ? | 57 |
| 3 | José Luis Hernández | ? | 53 |

### Trofeu Sènior 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Antonio Oliveros | ? | 60 |
| 2 | Andrés Fernández | ? | 38 |
| 3 | Manuel Huarte | ? | 33 |

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Velocidad. Campeonato de España» (en castellà). SOLO MOTO 30. Alesport S.A. [Barcelona], núm. 11, 12-1983, p. 103-104.
# Hospital Sainte-Périne - Rossini - Chardon-Lagache

L'Hospital Sainte-Périne - Rossini - Chardon-Lagache és un hospital docent de París. Forma part d'Assistance publique - Hôpitaux de Paris i és hospital docent de la Universitat de Versalles Saint-Quentin-en-Yvelines
Va ser creat el 1807. Està especialitzat en geriatria.

## Referències

* ↑ (francès)UFR Simone Veil - santé Arxivat 2019-09-03 a Wayback Machine.
# Oli de flor de taronger

L'oli de flor de taronger s'obté de les flors del taronger agre. És un oli d'essència, de sabor amarg, fluorescent, de color groc pàl·lid i amb aroma de taronja; és soluble en alcohol i els seus principals components són limonè i geraniol i s'empra en perfums i en salses. És conegut també com a neroli, oli de tarongina o oli de flor de taronja.

## Referències

* ↑ «Oleum Neroli. Oil of Neroli. | Henriette's Herbal Homepage». [Consulta: 9 juliol 2018].

## Vegeu també

* Aigua de flor de taronger
# Antoine-Elie Elwart

Antoine-Elie Elwart (francès: Antoine Elwart) (París, 19 de novembre de 1808 - 18è districte de París, 14 d'octubre de 1877) fou un compositor i musicòleg francès.
Fou nen de cor de l'església de Saint Eustaque, i després en el conservatori, tenint per mestres a Anton Reicha, Jean-François Lesueur i François-Joseph Fétis, fundant el 1828 els Concerts d'emulació. El 1831 assolí el segon gran premi i el 1834 el primer, i des de 1832 fou professor adjunt d'harmonia, on tingué entre altres alumnes a la neerlandesa Hermina Maria Dijk, Jean-Grégoire Pénavaire, Charles Casimir Manry, Laurent de Rillé i el compositor i pianista català Andreu Avel·li Valentí, Olivier Métra i Édouard Colonne, càrrec que desenvolupà en propietat des de 1840 fins a 1871, en què abandonà l'ensenyança.
També havia dirigit els Concerts de Santa Cecília i els de la sala del carrer de La Vivienne. Dotat d'una fecunditat extraordinària, va escriure nombroses misses, motets, oratoris i diversos Tedèum, salves cantates, himnes, simfonies, quartets, trios i les òperes Les catalans, La reina de Saba i Les chercheurs de d'or.
A més se li deuen: Théorie musicale (París, 1830), Duprez, sa vie artistique (París, 1838), Petit manual d'harmonie (París, 1839), Le chanteur accompagnateur (París, 1844) Traité de contrapoint et de la fugue, Essai sut la transposition, L'harmonie musicale (poema, París 1853), Etudes elémentaires de musique, amb la col·laboració de Burnet i Damour; Solfége du jeune àge, Le contrapoint et la fugue appliqués au style idéal, Essai sur la composition chorale, Histoire des concerts populaires de musique classique (París, 1864), i nombrosos articles en l'Encyclopédie du dix-neuvième siècle, en la Gazette musicale, de París, i altres revistes.

## Curiositats

Pels concerts i conferències que donava tot sovint a París, tenia com a il·lustrador al violinista sevillà Palatín y Garfia el qual havia contractat l'any 1872, just acabar la guerra francoprussiana.

## Referències

* Tom núm. 19 pàg. 862 de l'Enciclopèdia Espasa
* ↑ * Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 43, pàg. 233. (ISBN 84-239-4543-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 1115 (ISBN 84 239-4529-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 66, pàg. 214-15
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 14, pàg. 338. (ISBN 84-239-4514-6)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 120 (ISBN 84-239-4541-3)
# Allocareproctus unangas

Allocareproctus unangas és una espècie de peix d'aigua salada pertanyent a la família dels lipàrids. Va ser descrit el 2006 pels ictiòlegs estatunidencs James W. Orr i Morgan S. Busby.
La femella adulta fa 12,97 cm de llargària màxima. És un peix demersal que viu al llit marí entre 210 i 465 m de fondària. Es troba a l'entorn de les illes Aleutianes al Pacífic.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Orr, James W.; Busby, Morgan S. «Revision of the snailfish genus Allocareproctus Pitruk & Fedorov (Teleostei: Liparidae), with descriptions of four new species from the Aleutian Islands» (pdf) (en anglès). Zootaxa, 1173, 2006, pàg. 1-37. DOI: 10.11646/zootaxa.1173.1.1.
* 1 2 3 4 Capuli, Estelita Emily. «Allocareproctus unangas Orr & Busby, 2006 Goldeneye snailfish» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 4 juliol 2021].

## Bibliografia

* Pitruk, D. L.; Fedorov, V. V. «Allocareproctus gen. novum (Scorpaeniformes, Liparidae) - a new genus of snailfishes from the northwest Pacific Ocean». Voprosy Ikhtiol, v. 33, núm. 1, 1993, pàg. 16-20.
# Astronesthes formosana

Astronesthes formosana és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües temperades que viu entre 318-1.129 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.) The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842, Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthy. Voyage Sulphur 2 . 71-98. Pls. 45-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Liao, Y.-C., L.-S. Chen i K.-T. Shao, 2006. Review of the Astronesthid fishes (Stomiiformes: Stomiidae: Astronesthinae) from Taiwan with a description of one new species. Zool. Stud. 45(4): 517-528.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr. i J. F. McKinney, 1988: High-count species of the stomiid fish genus Astronesthes from the southern subtropical convergence region: two new species and redescription of Cryptostomias (= Astronesthes) psychrolutes. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 460: i-iii + 1-25.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i O. D. Borodulina, 2003: Phylogeny, systematics, and zoogeography of the mesopelagic genus Astronesthes (Astronesthidae, Stomiiformes). Voprosy Ikhtiologii v. 43 (núm. 5): 581-601. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 43 (núm. 8):557-576).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Campionat d'Espanya de motocròs 1976

La temporada de 1976 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 18a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables. Quatre de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Motocròs d'Esplugues (28 de març), Motocròs de Figueres, Motocròs de Prats de Lluçanès i Motocròs de Castelló de la Plana. D'altra banda, el nou Trofeu Sènior de 500cc constava de 7 proves, tres d'elles als Països Catalans: Motocròs de Martorell, Motocròs de Girona i IX Motocròs Ciutat de Benicarló.

## Classificació final
### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Fernando Muñoz | Montesa | 162 (208) |
| 2 | Toni Elías | Bultaco | 147 (199) |
| 3 | Domingo Gris | Montesa | 111 (145) |
| 4 | Albert Ribó | Montesa | 108 (141) |
| 5 | Ignasi Bultó | Bultaco | 81 |
| 6 | Domingo Illa | Montesa | 81 (98) |
| 7 | José Angel Mendívil | Bultaco | 67 (74) |
| 8 | Joan Cros | Bultaco | 52 |
| 9 | Jorge Capapey | Bultaco | 50 |
| 10 | Ramon Burés | Montesa | 43 |

#### Classificació per marques

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Montesa | 159 (249) |
| 2 | Bultaco | 158 (240) |
| 3 | OSSA | 95 (119) |

### Trofeu Sènior 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Fernando Muñoz | Montesa | 117 (165) |
| 2 | Toni Elías | Bultaco | 111 (154) |
| 3 | Domingo Gris | Montesa | 87 (109) |
| 4 | Albert Ribó | Montesa | 77 (81) |
| 5 | Ignasi Bultó | Bultaco | 50 |
| 6 | Domingo Illa | Montesa | 50 |
| 7 | Jorge Capapey | Bultaco | 49 |
| 8 | Narcís Roca | OSSA | 36 (44) |
| 9 | Juan López | OSSA? | 33 |
| 10 | José Angel Mendívil | Bultaco | 31 |

## Categories inferiors
### Trofeu Júnior 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Arcarons | Montesa | 108 (126) |
| 2 | Ramon Ramon | Montesa | 90 (118) |
| 3 | Toni Saborit | ? | 88 |

### Trofeu Júnior 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Arcarons | Montesa | 124 (145) |
| 2 | Rafael Olmedo | Derbi | 122 |
| 3 | Carles Sentís | ? | 110 (134) |

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Motocross - Campeonato de España» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 70, 31-12-1976, p. 16.
* «Motocròs amb Montesa (1975-1979)». randymotorclubpalleja.com. Randy Motor Club Pallejà, 2015. [Consulta: 25 agost 2015].
# Hospital San Juan Evangelista

L'Hospital San Juan Evangelista, mencionat des de 1085, estava situat sobre la riba esquerra del riu Vena, davant l'església que avui es diu de San Lesmes, a Burgos. Va ser confiat el 1091 per Alfons VI de Lleó als benedictins. El seu primer prior va ser Adelelm de Burgos. Avui dia, del monestir només en resta el claustre i la sala capitular, tots dos d'estil renaixentista. Les seves ruïnes han estat restaurades per Marceliano Santa María per acabar sent un museu que reuneix cent cinquanta teles d'aquest pintor de Burgos (1866-1952).

## Referències

* 1 2 Ruiz Montejo, Inés. El camino a Santiago: andares de un peregrino en la España del siglo XII (en castellà). Ediciones AKAL, 2004, p.78. ISBN 8495440652.
* ↑ «Museo Marceliano Santa María» (en castellà). Agenda Burgos. [Consulta: 28 desembre 2012].
# Oli de soia

L'oli de soia s'obté de les llavors de la soia (Glycine max)

## Usos

Principalment en alimentació, com a biocombustible i en perfumeria

## Composició

100g d'oli de soia tenen 16 g de greix saturat, 23 g de greix monoinsaturat, i 58g de greix polinsaturat. Com els altres olis comestibles no conté glúcids ni proteïnes. La seva densitat és de 0,93, comença a fumejar a partir de 213 °C

## Producció

Les llavors de soia es premsen amb una premsa d'alta pressió i el líquid obtingut es tracta amb solvents químics (hexà). L'oli obtingut passa a ser refinat i a vegades s'hidrogena. El residu sòlid (turtó de soia) és molt apreciat en alimentació animal.
Els triacilglicerols d'àcids grassos no saturats principals en l'oli de soia són: 7% d'àcid alfa-linolènic (C-18:3); 51% d'àcid linoleic (C-18:2); i 23% d'àcid oleic (C-18:1). També conté àcids grassos saturats un 4% d'àcid esteàric i un 10% d'àcid palmític.
L'oli de soia té una relativament alta proporció, 7–10%, d'àcid linolènic que és propens a l'oxidació que és una característica indesitjable en un servei continu com un restaurant i per això s'ha desenvolupat un oli de soia amb només un 1% d'àcid linolènic. Abans s'utilitzava la hidrogenació per reduir el contingut en àcid linolènic cosa que portava a una configuració isomèrica no natural.
En la campanya 2002–2003 es van produir al món 30.6 milions de tones d'oli de soia cosa que és la meitat de l'oli comestible produït a tot el món.
També es fa servir en perfumeria com a fixador d'olis essencials.

## Vegeu també

* Oli de cacauet

## Referències

* ↑ Oil, soybean, salad or cooking
* ↑ United States Department of Agriculture, Agricultural Statistics 2004. Table 3-51.
* ↑ Barnard DR, Xue RD «Laboratory evaluation of mosquito repellents against Aedes albopictus, Culex nigripalpus, and Ochierotatus triseriatus (Diptera: Culicidae)». J Med Entomol., 41, 4, Jul 2004, pàg. 726–30. DOI: 10.1603/0022-2585-41.4.726. PMID: 15311467.
* ↑ Fradin MS, Day JF «Comparative efficacy of insect repellents against mosquito bites». N Engl J Med., 347, 1, Jul 2002, pàg. 13–8. DOI: 10.1056/NEJMoa011699. PMID: 12097535.
# Antoine-Louis Clapisson

Antoine-Louis Clapisson (Nàpols, 1808 - París 1866) fou un compositor francès.
Professor d'harmonia del Conservatori, membre de l'Institut i conservador del Museu instrumental al que cedí per la suma de 30.000 francs, una curiosa col·lecció d'instruments antics que havia reunit i que avui encara segueixen formant part d'aquell museu.
Dotat de gran fecunditat, escriví nombroses obres que, en general, manquen d'originalitat i color, descollen entre elles:
* La figurante, (1838) òpera còmica,
* La Fauchonnette, (1856), òpera còmica.
Nombrosos cors orfeònics, quartets, unes 200 romances i una fantasia musical titulada Don Quichotte et Sancho.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 12 (ISBN 84-239-4512-X)
# Allocareproctus ungak

Allocareproctus ungak és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 12,9 cm de llargària màxima.
* Cos de color vermell.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 318 i 461 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-oriental: les illes Aleutianes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Pitruk D. L. & Fedorov V. V., 1993. Allocareproctus gen. novum (Scorpaeniformes, Liparidae) -- a new genus of snailfishes from the northwest Pacific Ocean. Voprosy Ikhtiol. v. 33 (núm. 1). 16-20.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Orr, J.W. & Busby, M. S., 2006. Revision of the snailfish genus Allocareproctus Pitruk & Fedorov (Teleostei: Liparidae), with descriptions of four new species from the Aleutian Islands. Zootaxa, 1173: 1-37.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB