# Llibre Vermell de Montserrat

El Llibre vermell de Montserrat és un còdex medieval de la Biblioteca de Montserrat, que deu el seu nom al color de l'enquadernació posterior, aplega un conjunt de textos adreçats als monjos i preveres encarregats de tenir cura dels nombrosos pelegrins que s'aplegaven a Montserrat. Mostra una iniciativa cultural destinada a cobrir les seves necessitats i dotar-los d'una atenció pastoral i religiosa. La seva part més notable és la que s'ocupa de la música i de la dansa que fan del Llibre vermell un testimoni únic de dansa religiosa a l'Europa de finals del segle XIV i un dels pilars conservats de la música medieval hispànica.

## El còdex

El Llibre vermell és un còdex de grans proporcions (423 x 310 mm), escrit a tota plana amb caplletres i calderons vermells, notacions musicals, adornat amb elegants miniatures, en el qual es troba la primera notació coreogràfica, que era encara molt rudimentària, de què hom té notícia al món. Inclou un recull de cants i danses dels pelegrins de procedències diverses que s'esbargien en vetlles diürnes i nocturnes a la plaça davant de l'església de Montserrat durant el segle xiv. Actualment es conserva a la Biblioteca de l'Abadia de Montserrat amb el número u del seu fons de manuscrits.
El llibre és format per un aplec de textos diversos amb una finalitat utilitària de cara a l'atenció i la formació, per la predicació i les homilies, del gran volum de pelegrins que convocava la devoció a la Mare de Déu de Montserrat, fet que ha portat a suposar, que la majoria devien formar part de la biblioteca montserratina i que foren transcrits a una mena de manual per a ús pràctic.
Pel que fa al seu contingut musical, cal advertir que anteriorment ja s'havien fet reculls de notacions musicals de "danses", en el sentit de composicions musicals ballables, però encara sense cap indicació coreogràfica. N'és un exemple alguns documents de l'arxiu parroquial de Sant Joan de les Abadesses, on consten la lletra i notació musical, de quatre danses cultivades per trobadors: S'anc vos ame, Amors, merce no sia, Ara lausetz, lauset, lauset i Era.us preg.
Segons explica el mateix Llibre Vermell, la finalitat de recollir i ensenyar aquestes cançons i danses als pelegrins era que es poguessin entretenir sense pertorbar el recolliment dels que estaven pregant. Les danses propostes podien ser-ho per a substituir-ne d'altres profanes o impúdiques, no dignes de la santedat del lloc. Hi devia haver monjos o eclesiàstics que hi participaven, ja que la majoria del text està escrit en llatí i altrament la gent del poble no hauria pogut ni cantar ni corejar les lletres. Hi ha tres poemes en llengua vulgar: un goig escrit en català amb una mica d'influència provençal i dos poemes en català amb influència més forta del provençal.

### Datació i vicissituds

El Llibre vermell va ser copiat cap a l'any 1399 i conté també fragments del segle xvi. Va ser enquadernat al segle xix amb la coberta de vellut vermell, la qual va ser substituïda per una enquadernació en pell vermella el 1947. Després de la visita del pare Jaume Villanueva de 1806, els monjos, probablement, deixaren en préstec per al seu estudi el Llibre vermell al marquès de Llió, que presidia l'Acadèmia de Bones Lletres. Gràcies a aquest fet, el còdex es va salvar de la destrucció i incendi de Montserrat per part de les tropes napoleòniques entre 1811 i 1812. La família del marquès, en el context de la represa del santuari i de l'abadia, restituí el llibre al monestir el setembre de 1885. En retornar-lo, era molt deteriorat i hi havien estat arrencats diversos folis. Entre ells els del virolai Rosa Plasent, soley de resplandors del qual havia donat notícia i publicat el pare Villanueva en la seva crònica de l'estada a Montserrat. Gràcies a això coneixem un cant que avui no és al còdex.
Altres fonts apunten que el seu retorn a la Biblioteca de Montserrat fou per un camí ben diferent. El corrent de la Renaixença i la percepció de Montserrat tenia com a símbol del catalanisme i del cristianisme alenaren la valoració del perdut Llibre vermell impulsada per personalitats com el canonge Jaume Collell. Fou ell mateix qui, el mes d'agost del 1885, tingué notícia de què el còdex donat per perdut era a Vic. I liderà la campanya per adquirir-lo i salvar-lo de ser transferit a l'estranger. El manuscrit fou adquirit, en bona part gràcies a l'aportació del bisbe de Vic Josep Morgades, i així arribava de nou a Montserrat de mans de l'abat Josep Deàs.

## Contingut

El còdex és integrat per 23 plecs que contenen textos de temàtica religiosa, entre els quals destaca l'anomenat Cançoner Montserratí, format per 10 composicions vocals dedicades gairebé en la seva totalitat a la Mare de Déu de Montserrat i en forma de cants i danses religiosos, per als pelegrins que acudien de manera massiva al monestir a partir del segle xiv. Originàriament, constava de 154 folis, dels quals en són desapareguts, aproximadament, 36. Forma una col·lecció única en el seu gènere conservada a Europa.
El Llibre vermell està format per les següents parts:
| Fs. 21v-27: | Cançoner montserratí, llatí i català.* |
| Fs. 27v-29v: | Breu tractat de confessió.* |
| Fs. 30-31v: | Concessió del jubileu de Santa Maria de la Porciúncula a Montserrat l'any 1397.* |
| Fs. 31v-40v: | Ystoria indulgentie sancte Marie de Angelis.* |
| Fs. 40v-41: | Privilegium pro indulgentiis impetrandis.* |
| Fs. 41v-46v: | Privilegis pontificis (1409-1430) concedits a Montserrat.* |
| Fs. 47-56v: | Recull de pregàries diverses, en llatí i en català.* |
| Fs. 57-58: | Articles de la sancta fe catholica.* |
| Fs. 58-65v: | Instrumenta spiritualia artis et norme vivendi S. Isidori. |
| Fs. 65-67: | Anselmus de deploratione virginitatis. |
| Fs. 67-67v: | Apologia de la fe cristiana, en llatí. |
| Fs. 68-70: | Sobre l'univers i lloances al seu creador, en català i en llatí.* |
| Fs. 70v-72: | Hores de la Mare de Déu, de la Passió, i oracions, en llatí i català.* |
| Fs. 72-74v: | Memoriale de mirabilibus et indulgentiis urbis Rome, escrit l'any 1382.* |
| Fs. 75-76v: | Salteri abreujat?, en llatí. |
| Fs. 77-80: | Brevis exhortatio ad sermocinandum, en llatí i en català.* |
| Fs. 80-93v: | Viridarium consolationis de viciis et virtutibus. |
| Fs. 93v-118v: | Opusculum de decem preceptis legis, de quatuordecim fidei articulis, et de septem ecclesie sacramentis. |
| Fs. 119-119v: | Vària montserratina, en llatí.* |
| Fs. 120v-132v: | Kalendarium sanctorum monachorum. [28] |
| F. 133: | Nota sobre facultats dels penitenciers. |
| Fs. 133v-134: | Capítols de la confraria de Montserrat.* |
| Fs. 134v-135: | Indulgència plenària per als confrares de Montserrat, en llatí.* |
| F. 135v: | En blanc. |
| Fs. 136-136v: | Assí comensa lo libre appelat del peccador lo qual féu monsényer sent Agustí. |
| Fs. 137-137v: | Notes referents a l'església de Montserrat. |
Sembla que en els folis desapareguts hi havia altres textos, ja que en l'examen del còdex que fa Villanueva parla de l'existència d'altres cançons devotes i esquemes dels sermons i exhortacions que es feien als romers que pujaven al santuari.

## El Cançoner Montserratí

Els folis 21v.-27 recullen aquestes peces musicals, totes d'autor anònim. La seva finalitat es descriu en llatí al mateix manuscrit: «Quia interdum peregrini quando vigilant in ecclesia Beate Marie de Monte Serrato volunt cantare et trepudiare, et etiam in platea de die, et ibi non debeant nisi honestas ac devotas cantilenas cantare, idcirco superius et inferius alique sunt scripte. Et de hoc uti debent honeste et parce, ne perturbent perseverantes in orationibus et devotis contemplationibus in quibus omnes vigilantes insistere debent pariter et devote vaccare.» En català: "Com que els pelegrins volen cantar i ballar mentre vetllen de nits a l'església de Santa Maria de Montserrat, i també a la llum del dia; i com que allà no han de cantar-se cançons que no siguin castes i piadoses, s'han escrit les cançons que apareixen aquí. I han de ser cantades de manera honesta i sòbria, vigilant de no destorbar els qui perseveren en l'oració i les devotes meditacions, en les quals tots els que vetllen han d'insistir-hi de la mateixa manera i dedicar-s'hi devotament."
Les peces tenen textos en llatí, en occità i en català, i són en part monòdiques (cànons) i en part polifòniques (himnes, danses i un motet) politextual, de manera que les diferents veus canten textos diferents alhora. Les danses es ballaven en forma de ball redon, un precursor de formes populars més tardanes. El conjunt, d'una gran riquesa i bellesa melòdica, conté força elements arcaïtzants i alhora influències diverses -peces d'un fort regust popular al costat d'altres que s'allunyen totalment d'aquest sabor- que revelen l'animat intercanvi d'estils i conceptes musicals tant occidentals com orientals que marcava el paisatge musical de l'època.
Aquestes peces foren copiades a finals del segle xiv, probablement entre 1396 i 1399. Algunes es poden enquadrar dintre del corrent estilístic de l'Ars Nova, tot i que altres semblen testimoniar dates de composició més antigues. Només 2 de les 10 peces estan recollides en altres fonts. Al segle xx, a més dels importants estudis musicològics que s'hi van dedicar,com ara els de Gregori Estrada, aquestes cançons van despertar l'interès de nombrosos intèrprets de música antiga, entre ells Jordi Savall, els conjunts Micrologus, Ensemble Unicorn, Theatrum Instrumentorum, l'Osnabrück Jugend Chor, el Studio der Frühen Musik, dirigit per Thomas Binkley, Alla Francesca i la Capella de Ministrers, i fins i tot la Companyia Elèctrica Dharma.

### Peces i lletres del Cançoner

Les peces de la col·lecció que ens han arribat són deu: tres cànons, dos cants polifònics i cinc danses:
* O virgo splendens. Cànon a 3 (fol. 21v-22).
       Antiphona dulcis armonia dulcissime virginis Marie de Monteserrato. Caça de duobus vel tribus:
       O Virgo splendens hic in monte celso Miraculis serrato fulgentibus ubique quem fideles conscendunt universi.
       Eya pietatis occulo placato cerne ligatos fune peccatorum ne infernorum ictibus graventur sed cum beatis tua prece vocentur.
* Stella splendens. Dansa en forma de virelai a dues veus (fol. 22r).
       Sequitur alia cantilena ad trepudium rotundum:
       Stella splendens in monte ut solis radium miraculis serrato exaudi populum.
       Concurrunt universi gaudentes populi
       divites et egeni grandes et parvuli
       ipsum ingrediuntur ut cernunt oculi
       et inde revertuntur gracijis repleti.
       Principes et magnates extirpe regia
       saeculi potestates obtenta venia
       peccaminum proclamant tundentes pectora
       poplite flexo clamant hic: Ave Maria.
       Prelati et barones comites incliti
       religiosi omnes atque presbyteri
       milites mercatores cives marinari
       burgenses piscatores praemiantur ibi.
       Rustici aratores nec non notarii
       advocati scultores cuncti ligni
       fabri sartores et sutores nec non lanifici
       artifices et omnes gratulantur ibi.
       Reginae comitissae illustres dominae
       potentes et ancillae juvenes parvulae
       virgines et antiquae pariter viduae
       conscendunt et hunc montem et religiosae.
       Coetus hic aggregantur hic ut exhibeant
       vota regratiantur ut ipsa et reddant
       aulam istam ditantes hoc cuncti videant
       jocalibus ornantes soluti redeant.
       Cuncti ergo precantes sexus utriusque
       mentes nostras mundantes oremus devote
       virginem gloriosam matrem clementiae
       in coelis gratiosam sentiamus vere.
* Laudemus Virginem. Cànon a 3 (fol. 23).
       Caça de duobus vel tribus:
       Laudemus virginem mater est et ejus filius Ihesus est. Plangemus scelera acriter Sperantes in Ihesum jugiter.
* Mariam, matrem virginem, attolite. Himne en forma de virolai polifònic (fol. 25).
       Mariam Matrem Virginem attolite Ihesum Christum extollite concorditer.
       Maria seculi asilum defende nos. Ihesu tutum refugium exaudi nos.
       Iam estis nos totaliter diffugium totum mundi confugium realiter.
       Ihesu suprema bonitas verissima. Maria dulcis pietas gratissima.
       Amplissima conformiter sit caritas ad nos quos pellit vanitas enormiter.
       Maria facta saeculis salvatio. Ihesu damnati hominis redemptio.
       Pugnare quem viriliter per famulis percussus duris iaculis atrociter.
* Polorum Regina. (Dansa en forma de virolai (fol. 24v).
       A ball redon:
       Polorum regina omnium nostra. Stella matutina dele scelera.
       Ante partum virgo Deo gravida Semper permansisti inviolata.
       Et in partu virgo Deo fecunda Semper permansisti inviolata.
       Et post partum virgo mater enixa Semper permansisti inviolata.
* Cuncti simus concanentes. (Dansa en forma de virolai (fol. 24).
       A ball redon:
       Cuncti simus concanentes Ave Maria.
       Virgo sola existente en affuit angelus Gabriel est appellatus atque missus celitus.
       Clara facieque dixit: Ave Maria. Clara facieque dixit: audite karissimi.
       En concipies Maria Pariesque filium audite karissimi Vocabis eum Ihesum.
* Splendens ceptigera. Cànon a 3 (fol. 23).
       Caça de duobus vel tribus:
       Splendens ceptigera Nostris sis advocata Virgo puerpera. Tundentes pectora Crimina confitentes Simus altissimo.
* Los set gotxs. Dansa (fol. 23v).
       Ballada dels goytxs de Nostre Dona en vulgar cathallan a ball redon:
       Los set gotxs recomptarem et devotament xantant
       humilment saludarem la dolça verge Maria.
       Ave Maria gracia plena Dominus tecum Virgo serena.
       Verge fos anans del part pura e sans falliment
       en lo part e prés lo part sens negun corrumpiment.
       Lo Fill de Déus Verge pia de vós nasque verament.
       Verge tres reys d'Orient cavalcant amb gran corage
       al l'estrella precedent vengren al vostré bitage.
       Offerint vos de gradatge Aur et mirre et encenç.
       Verge estant dolorosa per la mort del Fill molt car
       romangues tota joyosa can lo vis resuscitar.
       A vos madre piadosa prima se volch demostrar.
       Verge lo quint alegratge que'n agues del fill molt car
       estant al munt d'olivatge Al cell l'on vehes puyar.
       On aurem tots alegratge Si per nos vos plau pregar.
       Verge quan foren complitz los dies de pentecosta
       Ab vos eren aunits los apostols et de costa.
       Sobre tots sens nuylla costa devallà l'espirit sant.
       Verge'l derrer alegratge que'n agues en aquest mon
       vostre Fill ab coratge vos munta al cel pregon.
       On sots tots temps coronada regina perpetual.
* Imperayritz de la ciutat joyosa / Verges ses par misericordiosa. Motet polifònic (fol. 25v).
       Imperayntz de la ciudad joyosa
       de paradis ab tot gaug eternal
       neta de crims de virtutz habundosa
       mayres de Dieu per obra divinal
       verges plasen ab fas angelical
       axi com sotz a Dieu molt graciosa
       placaus estar als fizels piadosa
       preyan per lor al rey celestial.
       Rosa flagran de vera benenanca
       fons de merce jamays no defallen
       palays d'onor on se fech l'alianca
       de deu e d'hom per nostre salvamen
       e fo ver Dieus es hom perfetamen
       ses defallir en alcuna substanca
       e segons hom mori senes dubtanca
       e com ver Dieus levech del monimen.
       Flor de les flor dolca clement et pia
       l'àngel de Dieu vesem tot corrocat
       e par que Dieus lamandat qu'ens alcia
       don el es prest ab l'estoch affilat.
       Donchos placa vos que'l sia comandat
       qu'estoyg l'estoch e que remes nos sia
       tot fallimen tro en lo presen dia
       ens done gaug e patz e sanitat.
* Ad mortem festinamus. Dansa en forma de virolai que és la més antiga de les danses de la mort conegudes (fol. 26v).
       Ad mortem festinamus peccare desistamus.
       Scribere proposui de contemptu mundano ut degentes seculi non mulcentur in vano.
       Iam est hora surgere a sompno mortis pravo.
       Vita brevis breviter in brevi finietur mors venit velociter quae neminem veretur.
       Omnia mors perimit et nulli miseretur.
       Ni conversus fueris et sicut puer factus et vitam mutaveris in meliores actus
       intrare non poteris regnum Dei beatus.
       Tuba cum sonuerit dies erit extrema et iudex advenerit vocabit sempiterna
       electos in patria prescitos ad inferna.
       Quam felices fuerint qui cum Christo regnabunt facie ad faciem sic eum adspectabunt
       Sanctus Dominus Sabaoth conclamabunt.
       Et quam tristes fuerint qui eterne peribunt pene non deficient nec propter has obibunt.
       Heu heu miseri numquam inde exibunt.
       Cuncti reges seculi et in mundo magnates advertant et clerici omnesque potestates
       fiant velut parvuli dimitant vanitates.
       Heu fratres karissimi si digne contemplemus passionem Domini amara et si flemus
       ut pupillam oculi servabit ne peccemus.
       Alma Virgo virginum in celis coronata apud tuum filium sis nobis advocata
       Et post hoc exilium occurens mediata.
       Vila cadaver eris cur non peccare vereris.
       Cur intumescere quearis. Ut quid peccuniam quearis. Quid vestes pomposas geris.
       Ut quid honores quearis. Cur non paenitens confiteris. Contra proximum non laeteris.

## Música i danses i coreografies

Les danses descrites al còdex estaven destinades a entretenir als pelegrins d'una manera considerada adient al lloc sagrat, i diferents a les ballades popularment a l'època en altres contextos, com per exemple les ballades a les processons que van donar la benvinguda, amb música i danses, als reis de la Corona d'Aragó en visitar València a començament del segle xv. A Martí d'Aragó, per exemple li agradaven especialment les ballarines-joglaresses "mores" (alfuleys), que eren valencianes i amb noms com Graciosa, Nutza, Uzey o Muzeys.
En canvi, les danses descrites al Llibre vermell es corresponen a cançons marianes i es ballen amb les persones agafades per la mà, formant un cercle. Aquests "balls rodons" (els mots "sardana" o "cerdana" encara no apareixen) són Los set gotxs, Cuncti simus, Polorum regina i Stella splendens. Les tres primeres es canten a una veu i la darrera és un virolai cantat a dos veus. També destaca la dansa Ad mortem festinamus, la música i lletra d'aquest virolai que és la dansa de la mort més antiga de la qual la música està preservada, i que actualment té versions de textos en català i en castellà. En el cas de la dansa de la mort de Verges, a l'Empordà, està interpretada per cinc ballarins vestits d'esquelet i consisteix en tres passos de ball rotatius.
A l'Edat Mitjana la dansa popular era molt viva, sovint associada a joglars i d'origen vinculat a cultes agraris pagans, i l'Església va mirar de portar-les, així com les altres manifestacions escèniques, al seu camp. Un exemple en són les danses del Llibre Vermell, que potser van sorgir a partir d'aquelles, i inspirades segons els models dels salms, per a ser integrades a la litúrgia catòlica com a manifestació de goig espiritual.
Entre 2024 i 2025, en l'avinentesa del mil·lenari de la fundació de Montserrat, s'oferiren a la basílica del santuari i al Palau de la Música Catalana sengles audicions del cançoner del Llibre Vermell encloent els cants i les danses allà recollides. Interpretades per l'Escolania de Montserrat i l'Esbart Dansaire de Rubí sota la direcció de Llorença Castelló.Amb coreografia segon la recocontrucció feta pels estudis de Gregori Estrada.

## Enregistraments seleccionats

* Llibre vermell de Montserrat. Hespèrion XX. Jordi Savall. 1979. (EMI-Reflexe 1C065-45-641)
* Llibre vermell, pilgrim songs & dances. New London Consort, Philip Pickett. 1992 (L'Oiseau-lyre 433 186)
* Llibre vermell de Montserrat, Cantigas de Santa Maria. 1994.Ensemble Alla Francesca.
* Llibre vermell. Canti di pellegrinaggio al Monte Serrato XIV Secolo. Micrologus. 1998. (Micrologus CDM 0002.2)
* The Black Madonna: Pilgrim Songs from the Monastery of Montserrat (1400-1420). Ensemble Unicorn. Michael Posch. 1998. Naxos 8.554256).
* Llibre vermell de Montserrat. Ensemble Micrologus. 2001 (Discant 1008)
* Llibre Vermell. Capella de Ministrers. Carles Magraner. 2002. (Licanus CDM 0201)
* Llibre vermell. Millenarium et al., Christophe Deslignes. 2007 (Ricercar 260)
* El Llibre vermell de Montserrat: Carles Viarnés i Pep Massana. 2013
* Llibre vermell (Companyia Elèctrica Dharma). B0025VLIKS - Discmedi, 2002
* Llibre vermell de Montserrat (segle XIV): Escolania de Montserrat i Capella de Música de Montserrat. Llorenç Castelló, director. Discos Abadia de Montserrat, 2024.

## Altres obres basades en el Llibre vermell

* El 1988, Xavier Benguerel estrenà al Liceu la cantata escènica Llibre Vermell, on es glossa la música original.
* El 2002, la Companyia Elèctrica Dharma treu el disc Llibre Vermell, on barregen sons rock amb les melodies del Llibre Vermell de Montserrat.
* El 2007, Bernat Vivancos estrenà a l'Auditori de Barcelona l'obra simfònica Còdex: glosses sobre tres fragments del Llibre Vermell.

## Edició Facsímil

Es pot accedir a una edició facsimilar del Llibre vermell de Montserrat editada per la Generalitat de Ctalunya a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes https://www.cervantesvirtual.com/obra-visor/llibre-vermell-de-montserrat--0/html/ff6fe3e2-82b1-11df-acc7-002185ce6064_44.html#N_21_

## Referències

* ↑ John Stevens, Words and Music in the Middle Ages: Song, Narrative, Dance and Drama, 1050-1350, Cambridge Studies in Music, CUP Archive, 1986. ISBN 9780521339049 (anglès)
* ↑ «Llibre Vermell de Montserrat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Altés i Aguiló, Francesc Xavier. "Introducció" a El Llibre vermell de Montserrat. Edició facsímil. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1989.
* ↑ María del Carmen Gómez Muntané, La música medieval en España, Edition Reichenberger, 2001 ISBN 9783935004350 (castellà)
* ↑ El foli 22 conté aquesta adminició, traduida al català "Perquè de vegades, quan els pelegrins vetllen a l'església de Santa Maria de Montserrat, volen cantar i ballar, i fins i tot durant el dia a la plaça, allà només han de cantar cançons honestes i devotes, per això algunes son indicades a dalt i a baix (del text). I s'ha d'utilitzar amb honestedat i moderació, per no molestar els qui perseveren en les seves oracions i contemplacions devotes, en les quals totes les persones que fan vigília han d'insistir en passar el temps junts i devotament".
* ↑ Pere Bohigas, Aportació a l'estudi de la literatura catalana. Recull de treballs d'alta divulgació o d'investigació sobre la llengua i la literatura catalanes amb especial atenció a Ramon Llull, a Ausiàs Marc, al teatre medieval i a Verdaguer., L'Abadia de Montserrat, 1982. ISBN 9788472024922 (català)
* 1 2 «Llibre Vermell de Montserrat». Patronat de la Muntanya de Montserrat. Arxivat de l'original el 22 de febrer 2014. [Consulta: 10 febrer 2014].
* ↑ Anglès, Higini «El "Libre Vermell" de Montserrat y los cantos y danzas sacros de los pelegrinos durante el siglo XIV». Anuario Musical, tom 10, 1955, pàg. 45.
* ↑ Villanueva, J.. Viage literario a las iglesias de España, vol. 7, 1821, p. 152.
* ↑ Casanova, Narcís «El Llibre Vermell de Montserrat. Manuscrit núm. 1». Guia Musical, 2, 25-04-1969.
* ↑ Anglès, Higini «El "Libre Vermell" de Montserrat y los cantos y danzas sacros de los pelegrinos durante el siglo XIV». Anuario Musical, tom 10, 1955, pàg. 45.
* ↑ Villanueva, J. .Viage literario a las iglesias de España, vol. 7, 1821, p. 153.
* ↑ Gómez Muntané, Maricarmen. El Llibre Vermell : cantos y danzas de fines del Medioevo. Fondo de Cultura Económica, 2017. ISBN 9788437507675. Arxivat 2024-06-10 a Wayback Machine.
* ↑ Codina, Daniel. Història de la música catalana, valenciana i Balear. IX, Barcelona: Edicions 62, p. 203.
* 1 2 E. Michael Gerli, Medieval Iberia, editorial Routledge, 2013. ISBN 9781136771620 (anglès)
* ↑ En la España Medieval, Volum 26, editat per la Universidad Complutense de Madrid, 2003. ISBN 9788495215239 (castellà)
* ↑ Joan Soler i Amigó, Cultura popular tradicional, editorial Pòrtic, 2001. ISBN 9788473067058 (català)
* ↑ Francesc Massip, El teatro medieval: voz de la divinidad, cuerpo de histrión, Editorial Montesinos, 1992. ISBN 9788476391402 (castellà)

## Bibliografia

* Sunyol, Gregori Maria «Els cants del romeus». Analecta Montserratensia, 1, 1917, pàg. 100-192.
* Albareda, Anselm M. «Textos catalans del Llibre Vermell». Analecta Montserratensia, 1, 1917, pàg. 201-225.
* Anglès, Higini «El 'Llibre Vermell' de Montserrat y los cantos y la danza sacra de los peregrinos durante el siglo XIV». Anuario Musical, 10, 1955, pàg. 45-78.
* Aramon i Serra, Ramon «Els cants en vulgar del Llibre Vermell de Montserrat. Assaig d'edició crítica». Analecta Montserratensia, 10, 1964, pàg. 9-54.
* Altés i Aguiló, Francesc Xavier. "Introducció" a El Llibre vermell de Montserrat. Edició facsímil. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1989
* Gómez Muntané, Maricarmen. El Llibre Vermell de Montserrat: Cants i danses. Barcelona: El Llibres de la Frontera, 2000. ISBN 9788482550411.
* Gregori, Josep Maria «El Llibre Vermell de Montserrat, una corona sonora de llaors marianes». Revista Catalana de Musicologia, 4, 2011, pàg. 27-40.
* Gómez Muntané, Maricarmen. El Llibre Vermell: Cantos y danzas de fines del Medioevo. Madrid: Fondo de Cultura Económica de España, 2017. ISBN 9788437507675.

## Enllaços externs

* Introducció de Dom F. X. Altés a l'edició de 1989
* Reproducció digital a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes.
* Llibre Vermell de Montserrat - Discografia
* Partitures lliures de l'Ensemble Vocal Pythagore (francès)