OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adolf-Bernhard Marx

Adolf-Bernhard Marx (Halle, 15 de març de 1795 – 17 de maig de 1866) fou un musicograf, teòric, compositor i crític musical alemany.
Estudià Dret, i després d'haver-lo exercit durant algun temps s'establí a Berlín per dedicar-se a la música. El 1824 fundà la Berliner allgemeine musikalische Zeitung, que redactà fins al 1832; també col·laborà en la Cecília i en el Universal lexikon der Tonkunst. El 1830 fou nomenat professor de música de la Universitat de Berlín, on va tenir entre altres alumnes a Julius Reubke, Carl Martin Reinthaler, Flodoardo Geyer (1811-1872), Ludwig Meinardus (1827-1896) i poc després director d'aquesta, feina que conservà fins a la seva mort. El 1855 deixà la direcció del conservatori fundat per ell en unió a Kullak i de Stern i des d'aleshores va dedicar-se a l'ensenyança particular.
La seva celebritat va créixer amb l'aparició de la seva obra Die Lehre von der musikalischen Komposition (4 volums, Leipzig, 1837-1847), de la que se'n feren múltiples edicions (t. I, II, i IV reformats per Hugo Riemann, 1887-1890). El seu mètode d'ensenyança musical fou indicat ja per ell a Die alte Musiklehre in Streit mit unsrer Zeit (Leipzig, 1841), que promogué una violenta hostilitat.
Marx també va escriure:
* Die Allgemeine Musiklehre (Leipzig, 1839. 10a edició 1884),
* Ludw von Beethovens Leben und Schaffen (Berlín, 1859, 5a edició de Behncke, 1901, 2 volums),
* Gluck und die Oper (Berlín, 1862),
* Ueber Malerei in der Tonkunst (Berlín, 1828),
* Ueber die Geltung Hàndelscher Sologesänge für unsre Zeit (Berlín, 1828),
* Die Musik des 19, Jahrkunderst und ihre Pflege (Leipzig, 1855),
* Vollstàndige Chorschule (Leipzig, 1860),
* Anleitung für Vortrag Beethovenscher Klavierverke (Leipzig, 1863),
* Erinnerungen (2 volums, Berlín, 1865),
Després de la seva mort es publicà.
* Das Idela und Bàtely, de Goethe,
* Mose, oratori),
* Johannes der Tafer, oratori),
* La música del Jery und Bàtely, de Goethe,
* Jery und Bàtely, òpera,
* Die Rache wartet, òpera,
I algunes composicions vocals i instruments no assoliren un èxit de gaire durada.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 53, pàg. 611 (ISBN 84-239-4533-2)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 411. (ISBN-84-239-4550-2)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 229 (ISBN 84 239-4534-0)
# Infierno Occidental

L'Infierno Occidental o pic Occidental d'Infierno és una muntanya de 3.073 m d'altitud, amb una prominència de 14 m, que es troba al massís de Infiernos-Argualas, a la província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Gómez Ortiz, Antonio; Semir, Ramon de. Panticosa - Formigal, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1984 (E-25). ISBN 84-7011-069-1.
# Adolf Geßner

Adolf Geßner (alemany: Adolf Gessner) (Bingen am Rhein, 26 de novembre de 1864 - Oppenau, 20 de juny de 1919) fou un organista i compositor alemany.
Va escriure nombroses obres per a orgue, destacant entre elles dos Te Deum amb orquestra i diversos Motets.

## Referències

* ↑ Moeller, Bernd; Jahn, Bruno. . Walter de Gruyter, 2005, p. 498. ISBN 978-3-11-095988-8 [Consulta: 31 gener 2018].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 1504. (ISBN 84-239-4525-1)
# Apogon phenax

Apogon phenax és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des de Florida (Estats Units)i les Bahames fins a les Antilles i Curaçao.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Böhlke, J. E. & J. E. Randall. 1968. A key to the shallow-water west Atlantic cardinalfishes (Apogonidae), with descriptions of five new species. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 120 (núm. 4): 175-206.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Inghimasi

L'inghimasi (en àrab: انغماسي; traduït en català: «l'infiltrat») és un combatent gihadista equipat d'una arma lleugera i d'un cinturó d'explosius. En el moment del combat dels atemptats, sovint actua en primera línia utilitzant, en primer lloc, l'arma i, en últim recurs, accionant el cinturó. Es distingeix del kamikaze perquè pot tornar en vida d'una operació. Aquest terme apareix cap a l'any 2013, en el moment de la Guerra civil siriana i la Segona Guerra civil iraquiana, com a ús corrent dels gihadistes d'Estat Islàmic i del Front Al-Nusra.

## Referències

* ↑ «Djihadistes: kamikazes? Plutôt «inghimasi»» (en francès). Rue 89, 20-11-2015. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ Sauvaget, Bernadette. «Eléments de matraquage» (en francès). Libération, 20-12-2015. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ Audureau, William. «Pourquoi il ne faut pas confondre le salafisme et le takfirisme» (en francès). LeMonde, 25-11-2015. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ Slama, Mathieu. «Capture d'Abdeslam: la propagande djihadiste mise à l'épreuve?» (en francès). LeFigaro.fr, 21-03-2016. [Consulta: 24 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Stéphane Mantoux - Hayya Inghamis-Les inghimasiyyi de l'EI au combat (2016) Arxivat 2016-12-03 a Wayback Machine. (francès)
* Stéphane Mantoux - Bataille de Raqqa: les inghimasiyyi, les troupes de choc de l'Etat islamique (2017) Arxivat 2017-10-24 a Wayback Machine. (francès)
# Apogon pillionatus

Apogon pillionatus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Florida (Estats Units) i les Bahames fins al nord de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Böhlke, J. E. & J. E. Randall. 1968. A key to the shallow-water west Atlantic cardinalfishes (Apogonidae), with descriptions of five new species. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 120 (núm. 4): 175-206.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# 41 d'Àries

41 d'Àries (41 Arietis) és una estrella de la constel·lació d'Àries. Tradicionalment és anomenada també Bharani, un nom a causa del signe astrològic hindú. No té una lletra grega a la designació de Bayer, a causa del fet que aquesta estrella en els primers temps formava part de l'antiga constel·lació Musca Borealis, però a vegades és designada com a c Arietis.
41 d'Àries és de la classe espectral B8Vn, i és de la magnitud aparent +3,61. Està a 160 anys llum de la Terra.

## Notes

* ↑ Richard O. Gray «The late B-type stars: Refined MK classification, confrontation with stromgren photometry, and the effects of rotation» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1994, pàg. 1556–1564. DOI: 10.1086/116967.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.

## Enllaços externs

* SIMBAD, base de dades astronòmiques
* Aladin previewer, imatge
# Secretari General de l'OTAN

El secretari general de l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord (OTAN) és el president del Consell de l'Atlàntic Nord, el més alt representant de la direcció política de l'OTAN.
Des de la creació de l'OTAN, els secretaris generals han estat:
Secretaris generals :
| 1 | General Lord Ismay | Regne Unit | 4 d'abril de 1952 – 16 de maig de 1957 |
| 2 | Paul-Henri Spaak | Bèlgica | 16 de maig de 1957 – 21 d'abril de 1961 |
| 3 | Dirk Stikker | Països Baixos | 21 d'abril de 1961 – 1 d'agost de 1964 |
| 4 | Manlio Brosio | Itàlia | 1 d'agost de 1964 – 1 d'octubre de 1971 |
| 5 | Joseph Luns | Països Baixos | 1 d'octubre de 1971 – 25 de juny de 1984 |
| 6 | Lord Carrington | Regne Unit | 25 de juny de 1984 – 1 de juliol de 1988 |
| 7 | Manfred Wörner | Alemanya | 1 de juliol de 1988 – 13 d'agost de 1994 |
| — | Sergio Balanzino (interí) | Itàlia | 13 d'agost de 1994 – 17 d'octubre de 1994 |
| 8 | Willy Claes | Bèlgica | 17 d'octubre de 1994 – 20 d'octubre de 1995 |
| — | Sergio Balanzino (interí) | Itàlia | 20 d'octubre de 1995 – 5 de desembre de 1995 |
| 9 | Javier Solana | Espanya | 5 de desembre de 1995 – 6 d'octubre de 1999 |
| 10 | George Robertson, Baró Robertson de Port Ellen | Regne Unit | 14 d'octubre de 1999 – 17 de desembre de 2003 |
| — | Alessandro Minuto-Rizzo (interí) | Itàlia | 17 de desembre de 2003 – 1 de gener de 2004 |
| 11 | Jaap de Hoop Scheffer | Països Baixos | 1 de gener de 2004 – 1 d'agost de 2009 |
| 12 | Anders Fogh Rasmussen | Dinamarca | 1 d'agost de 2009 – 1 d'octubre de 2014 |
| 13 | Jens Stoltenberg | Noruega | 1 d'octubre de 2014 – 1 d'octubre de 2024 |
| 14 | Mark Rutte | Països Baixos | 1 d'octubre de 2024 – actualitat |

## Referències

* ↑ NATO Who's who? - Secretaries General of NATO
# Ingrés marginal

En microeconomia, l'ingrés marginal és el canvi en l'ingrés total que es produeix quan la quantitat venuda s'incrementa una unitat, és a dir, l'increment de l'ingrés total que suposa la venda addicional d'una unitat d'un determinat bé.
Matemàticament, la funció de l'ingrés marginal $IM$ és expressada com la derivada de la funció de l'ingrés total $IT$ respecte a la quantitat.
Així la derivada d'un producte:
$IM={\frac {dIT}{dQ}}={\frac {dP}{dQ}}\cdot Q+{\frac {dQ}{dQ}}\cdot P=P+Q\cdot {\frac {dP}{dQ}}$.

## Ingrés marginal i equilibri de l'empresa

La condició d'equilibri de l'empresa que desitja maximitzar el seu benefici és ingrés marginal igual a cost marginal.

## Ingrés marginal en competència perfecta

En competència perfecta el preu es comporta com una constant amb el que en l'anterior derivada (${\frac {DP}{DQ}}=0$) i així l'ingrés marginal és igual al preu

## Ingrés marginal i el monopoli

En un monopoli l'elevació del preu produirà una disminució de les vendes i l'ingrés anirà baixant, així: (${\frac {DP}{DQ}}<0$) i, per tant, l'ingrés marginal és menor que el preu.
En el cas especial que la corba inversa de demanda sigui de caràcter lineal:
    $p=a-b\cdot Q$, l'ingrés serà:$IT=P\cdot Q$. i per tant: $IT=a\cdot Q-b\cdot Q^{2}$.
i per tant el: $IM=a-2\cdot b\cdot Q$
A la figura 1 es mostra el traçat de la demanda i l'ingrés marginal, en aquest darrer cas.

## Ingrés Marginal i elasticitat de la demanda

Quan l'elasticitat en valor absolut és 1, l'ingrés marginal és zero, ja que això significa que l'increment del preu es veuen compensat per la disminució de la quantitat demandada no variant per tant l'ingrés total.
* Si l'elasticitat és inferior a 1, la pujada del preu comporta un ingrés marginal positiu i, per tant, puja l'ingrés total.
* Si l'elasticitat és superior a 1, la pujada del preu comporta un ingrés marginal negatiu i, per tant, disminueix l'ingrés total.
# Apogon relativus

Apogon relativus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Marqueses.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. 2001. Four new cardinalfishes (Perciformes: Apogonidae) from the Marquesas Islands. Pac. Sci. v. 55 (núm. 1): 47-64.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Boleophthalmus caeruleomaculatus

Boleophthalmus caeruleomaculatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ McCulloch, A. R. & Waite, E. R., 1918. Descriptions of two new Australian Gobies. Records of the South Australian Museum (Adelaide) v. 1 (núm. 1): 79-82, Pl. 8.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Murdy, E.O., 1989. A taxonomic revision and cladistic analysis of the Oxudercine gobies (Gobiidae: Oxudercinae). Records of the Australian Museum Supplement 11:93 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kailola, P.J., 1991. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. III. Gobiidae to Molidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea. 153 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Martin, K.L.M. i C.R. Bridges, 1999. Respiration in water and air. p. 54-78. A: M.H. Horn, K.L.M. Martin i M.A. Chotkowski (eds.) Intertidal fishes. Life in two worlds. Academic Press. 399 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Institut Internacional de Ciències Espacials

L'Institut Internacional de Ciències Espacials (International Space Science Institute, ISSI) és un Institut d'Estudis Avançats amb seu a Berna, Suïssa.
El treball de l'institut és interdisciplinari, centrat en l'estudi del Sistema Solar, i engloba les ciències planetàries, l'astrofísica, la cosmologia, l'astrobiologia i les ciències de la Terra. Una activitat principal és la interpretació de dades experimentals recollides per missions d'investigació espacial.
ISSI és una organització sense ànim de lucre i una fundació de dret suís. Les operacions de l'ISSI compten amb subvencions de l'Agència Espacial Europea, la Confederació Suïssa i l'Acadèmia Suïssa de Ciències Naturals (SCNAT). La Universitat de Berna contribueix mitjançant una subvenció per a les seves instal·lacions.
L'ISSI va ser establert el 1995. El capital inicial primari per a l'ISSI va ser proporcionat per Oerlikon Space AG.

## Referències

* 1 2 Taylor, Diane C. «The International Space Science Institute: A Vision Realised» (en anglès). European Space Agency, maig 1996.
* ↑ «About ISSI : History : International Space Science Institute» (en anglès). ISSI. Arxivat de l'original el 2023-03-09. [Consulta: 5 octubre 2023].
# Estornell reial

L'estornell reial (Lamprotornis regius) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Habita les sabanes i matollars secs d'Etiòpia, Somàlia, Kenya i el nord de Tanzània. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell reial». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 675. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Long-tailed Glossy Starling. Lamprotornis caudatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 4 novembre 2022].
# Adolfo Fumagalli

Adolfo Fumagalli (Inzago, Llombardia, 19 d'octubre de 1828 - Florència, Toscana, 3 de maig de 1856) fou un violinista i compositor italià. Pertanyent a la Fumagalli (família de músics).
Estudià en el Conservatori de Milà i més tard donà concerts amb molt d'èxit en diverses ciutats d'Itàlia i més tard a Bèlgica i França.
Fou un pianista elegant i distingit compositor. Les seves obres en la seva gran majoria fantasies sobre òperes i peces de saló, devent-se-li també el concert per a piano i orquestra Les Clochettes.
Era germà de Carlo, Polibio, Disma i Luca Fumagalli, tots també músics com ell.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volu núm. 30, pàg. 10 (ISBN 84-239-4525-1)
# Torre del Rellotge

«Torre del Rellotge» té aquests significats:
* Torre del Rellotge (Barceloneta), al port de Barcelona
* Torre del Rellotge (Caldes de Montbui)
* Torre del Rellotge (Castellfollit de la Roca)
* Torre del Rellotge (l'Estartit)
* Torre del Rellotge (Olesa de Montserrat)
* Torre del Rellotge (Maella)
* Torre del Rellotge (Puigcerdà)
* Torre del Rellotge (Sant Feliu de Codines), obra al municipi de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental)
* Torre del Rellotge (Sants), monument al districte de Sants-Montjuïc (Barcelona)
* Torre del rellotge de Dubrovnik
* Torre del Rellotge de Sighișoara
* Torre del Rellotge del Palau de Westminster (Londres)
# Apogon robbyi

Apogon robbyi és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Belize, Nicaragua i Jamaica.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gilbert, C. R. & J. C. Tyler. 1997. Apogon robbyi, a new cardinalfish (Perciformes: Apogonidae) from the Caribbean Sea. Bull. Mar. Sci. v. 60 (núm. 3): 764-781.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Estornell superb

L'estornell superb (Lamprotornis superbus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Habita sabanes i praderies de l'est de Sudan del Sud, centre d'Etiòpia, Somàlia, Uganda, Kenya i sud de Tanzània. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell superb». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 675. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Superb Starling. Lamprotornis superbus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Adolfo Heraclio Ramos

Adolfo Heraclio Ramos (Arecibo, 20 d'abril de 1837 - Guayama, 22 d'abril de 1891) fou un pianista i compositor porto-riqueny. Fou deixeble del seu pare Juan Ines Ramos, l'organitzador de la primera orquestra que tingué aquella ciutat, als disset anys ja aconseguí un premi per una de les seves composicions. Tres anys més tard fou premiada una altra obra seva, Variacions sobre el Carnaval de Venècia, però, vivint en un ambient poc propici a les grans expansions artístiques i no volent, per altra banda, abandonar la seva família i la seva terra, no tingué ocasió de formar el seu esperit en algun dels grans centres musicals europeus, i es limità a vegetar malbaratant les seves excepcionals aptituds en la composició de danses, que li produïen tan poca honra com profit. El millor de la seva producció, el més pur i el més inspirat, restà inèdit. també va ser un excel·lent professor com o proven el que els seus Estudios didàcticos sobre notes repetides para piano fossin premiades en un certamen celebrat a Roma.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 581 ISBN 84 239-4549-9
# Inn (riu)

L'Inn (en alemany, Inn; en llatí, Aenus; en romanx, En) és un riu amb una llargada de 517 km. És l'afluent més llarg del Danubi a Suïssa, Àustria i Alemanya. La mitjana del seu cabal en desembocar al Danubi és de 730 m³/s.

## Geografia

El riu Inn neix en els Alps suïssos, en l'extrem oriental del cantó dels Grisons, en l'agresta vall de l'Engadina —zona a la qual dona en part el nom—; després de travessar l'escotadura del Finstermünz, travessa la regió austríaca del Tirol i la seva capital, Innsbruck, el nom del qual significa literalment 'pont sobre el riu Inn', per a internar-se després a Alemanya, on rep el riu Salzach, el seu principal afluent, i desemboca en el riu Danubi a l'altura de Passau.

## Afluents

* Afluents per la dreta (segons el curs del riu): Flaz, Spöl, Clemgia, Faggenbach, Pitzbach, Ötztaler Ache, Melach, Sill, Ziller, Alpbachtal, Wildschönauer Ache, Brixentaler Ache, Weißache, Kaiserbach, Rohrdorfer Ache, Sims, Murn, Alz, Salzach, Enknach, Mattig, Ach, Antiesen i Pram.
* Afluents per l'esquerra (segons el curs del riu): Beverin, Schergenbach, Sanna, Gurglbach, Brandenberger Ache, Kieferbach, Auerbach, Kirchbach, Mangfall, Attel, Isen i Rott.

## Galeria

* L'Inn a prop de Ried
* L'Inn a Bever
* L'Inn a Kufstein

## Referències

* ↑ «Inn (riu)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.