OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arxipreste d'Hita

Juan Ruiz, conegut com a l'arxipreste d'Hita o arcipreste de Hita en castellà (Alcalá de Henares, Madrid, ca. 1283 – ca. 1351), fou un poeta castellà de mitjan segle xiv, quan regnava a Castella el rei Alfons XI. Va morir abans del 1351 o, almenys, en aquella data ja no era arxipreste d'Hita. És l'autor d'una de les obres literàries més importants de la literatura castellana medieval, el Libro de buen amor, una obra miscel·lània principalment narrativa que redactà el 1330 i acabà el 1343.

## Biografia

Ruiz va ser clergue i va exercir d'arxipreste a Hita, actual província de Guadalajara. Es coneixen molt poques dades de la seva biografia, tot just el seu nom i el d'un dels protagonistes del seu llibre, Ferrán García, en un document d'un cedulari que es conserva a la catedral de Toledo. Les referències pseudobiogràfiques que es dedueixen de la seva obra van motivar que alguns erudits aventuressin certs aspectes de la vida de l'autor.
Va néixer probablement a Alcalá de Henares —encara que Emilio Sáez i Josep Trenchs han apostat per Alcalá la Real— cap a 1283. Degué cursar estudis a Toledo, Hita, Alcalá de Henares o alguna localitat d'aquesta zona, i segurament va ser empresonat per ordre de l'arquebisbe de Toledo Gil de Albornoz. No obstant això, filòlegs com Spitzer, M. R. Lida i Salvatore Battaglia han qüestionat el rigor de molts d'aquests supòsits.
Igualment, va ser un gran aficionat a la música, tal com prova el seu coneixement de la matèria a través del lèxic molt especialitzat que utilitza. Va escriure, que se sàpiga, una única obra, el Libro de buen amor, potser redactada a la presó. S'ha estimat que la seva mort va ocórrer abans de 1351, ja que en aquest any ja no era arxipreste d'Hita, càrrec que en aquesta data ocupava un tal Pedro Fernández.

## Referències

* ↑ Gonzálvez Ruiz, Ramón. «La persona de Juan Ruiz». A: Morros Mestres, Bienvenido i Toro Ceballos, Francisco (eds.). Juan Ruiz, Arcipreste de Hita, y el «Libro de buen amor». Actes del congrés celebrat a Alcalá la Real (Jaén) del 9 a l'11 de maig de 2006 (en castellà). Centro Virtual Cervantes, 2006–2008. ISBN 84-690-1627-X.
* ↑ Martínez Jiménez, José Antonio; Muñoz Marquina, Francisco; Sarrión Mora, Miguel Ángel. «Lenguaje y comunicación». A: Lengua Castellana y Literatura (en castellà). Akal. Madrid: Akal Sociedad Anónima, 2011, p. 121. ISBN 9788446033677.
* 1 2 Torres Yagüe, Federico. El Arcipreste de Hita: estudio y antologia. Madrid: Cia. Bibliográfica Española, 1963, p. 9–11.
* ↑ «Arxipreste d'Hita». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Arxipèlag de l'Emperadriu Eugènia

L'arxipèlag de l'Emperadriu Eugènia (en rus: Архипелаг императрицы Евгении, Arxipelag Imperatritsi Evgenii), sovint simplement anomenat com l'arxipèlag d'Eugènia, és una cadena d'illes del golf de Pere el Gran, al mar del Japó.
Administrativament, les illes formen part de la ciutat de Vladivostok. La població el 2005 era de 6.810 habitants.

## Geografia

L'arxipèlag consta de cinc gran illes: Russki, Popova, Rikorda, Reineke i Xkot, i un gran nombre d'illes menors, entre les quals hi destaquen les illes Helena i Uxi. Un grup d'illots, farallons i roques (Kekurov) acaben de completar l'arxipèlag.
L'illa més gran és l'illa de Russki, que ocupa dos terços de l'àrea total de l'arxipèlag. L'illa està ubicada immediatament al sud de Vladivostok, separada de la Península de Muraviov-Amurski per l'estret del Bòsfor oriental. El 2012, s'acabà la construcció del pont Russki, el qual uneix l'illa amb la ciutat de Vladivostok. El 2013, un nou campus de la Universitat Federal de l'Extrem Orient fou inaugurat a l'illa de Russki. Les illes de Xkot i Russki estan connectades entre sí per un estret istme que forma un pont terrestre durant el temps de marea més baixa.
L'altura més alta de l'arxipèlag és de 291,2 metres, al turó Russki de l'illa de Russki.

## Història

Les illes foren descobertes per mariners francesos i anglesos a principis de la dècada de 1850 i foren batejades en honor de l'emperadriu francesa Eugènia de Montijo, esposa de Napoleó III.
El 1858, l'arxipèlag fou explorat per primer cop per mariners russos del vaixell de vapor "Amèrica", sota les ordres del comandant Ievfimi Vassílevitx Putiatin. El 1859, el vaixell va prosseguir els seus treballs de recerca, juntament amb el clíper rus "Strelok". El mateix any, es va publicar el primer mapa rus del golf de Pere el Gran, en el qual les illes hi foren parcialment incloses.
El 1862, l'arxipèlag fou examinat en detall per l'expedició del tinent coronel del cos de navegants navals Vassili Matvèevitx Babkin. El nom actual de gairebé totes les illes prové d'aquesta expedició. El 1865, es va publicar un mapa complet del golf de Pere el Gran, en el qual l'arxipèlag hi apareixia completament traçat.
A partir del segon terç del s. XIX, durant el període soviètic, a causa de motius polítics el nom de l'arxipèlag va caure en desús i deixà de ser mencionat en els mapes geogràfics de Rússia. Diverses edicions denominaren l'arxipèlag com "illes ubicades al sur de l'illa Russki". No obstant, a partir de mitjans dels anys 1990 el nom original fou reprès. En el registre de noms geogràfics internacionals a partir de 1994, el conjunt de les illes és denominat arxipèlag Eugènia.

## Galeria d'imatges

* Illa Russki
* Illa Xkot
* Illa Popov
* Illa Reineke
* Illa Rikord
# Ascocarp

Un ascocarp o ascoma és el cos fructífer dels fongs ascomicets. Consta d'una capa densa entreteixida d'hifes i pot contenir milions d'ascs, cadascun dels quals conté típicament vuit ascospores. Els ascoscarps majoritàriament tenen forma de bol, però també tenen altres dissenys. L'ascocarp és el que normalment es coneix com a bolet, la part dels fongs ascomicets que surt per sobre la terra. El conjunt de filaments estèrils que acompanyen els ascs dins l'ascocarp conformen l'hamateci.

## Tipus

L'ascocarp es classifica d'acord segons el seu emplaçament. S'anomena epigeu si creix per sobre la terra, com passa en la múrgola, mentre que els ascocarps que creixen sota terra com en la tòfona són hipogeus.
La forma de l'hymenium es divideix en els següents tipus Els Apothecia (plural d'apothecium) són relativament grossos i carnosos, mentre que els altres són microscòpics.
* Apoteci: aquí l'ascocarp està obert com una copa. La capa fèrtil està lliure, per tant moltes espores es poden dispersar simultàniament. La múrgola (Morchella), és un ascocarp comestible amb una massa d'apotecis fusionada en una gran estructura. Els gèneres Helvella i Gyromitra són similars.
* L'ascocarp d'una múrgola conté nombrosos apothecia.
* Peritecis de Nectria
* Cleistoteci: en aquest cas l'ascocarp és rodó amb l'hymenium tancat, per tant les espores no s'alliberen automàticament i el fong ha de desenvolupar noves estratègies de disseminació de les espores. Les tòfones resolen aquest problema atraient animals com el senglar que en menjar-se l'ascocarp disseminen les espores en una gran superfície. El cleistoteci acostuma a presentar-se en fongs de dins dels troncs i els subterranis.
* Periteci: té la forma d'una bitlla o una bola, té un porus a dalt anomenat ostíol per on s'alliberen les espores. Es troben per exemple en els gèneres Xylaria i Nectria.
* Pseudoteci: similar a periteci, però els ascs no estan regularment organitzats en un himeni i són bitunicats (amb doble paret) que s'expandeix en humitejar-se i empeny les espores cap enfora. Per exemple tenen pseudoteci la malaltia de la mota de les pomeres (Venturia inaequalis) i la malaltia del castanyer fals causada per Guignardia aesculi.

## Referències

* ↑ Aguilella Palasi, Antoni; Puche Pinazo, Felisa. Diccionari de botànica. Universitat de València, 2004, p. 225 (Educació. Materials). ISBN 978-84-370-8639-2.

## Vegeu també

* Basidiocarp
# Associació Europea de Diaris en Llengües Minoritzades o Regionals

L'Associació Europea de Diaris en Llengües Minoritzades o Regionals, en anglès, European Association of Daily Newspapers in Minority and Regional Languages o Minority Dailies Association (MIDAS), és una associació políticament independent sense afany de lucre amb seu a l'Acadèmia Europea de Bolzano (EURAC). Es va crear l'any 2001 a proposta dels caps de redacció dels diaris de més de 10 comunitats lingüístiques, per tal de coordinar conjuntament estratègies i cooperar en l'intercanvi d'informació, impressió i publicitat, per a l'organització de campanyes per a la venda de les seves publicacions i el suport de les institucions europees a les llengües minoritàries i als mitjans de comunicació.
Agrupa més d'una trentena de capçaleres, dels territoris i les llengües que es detallen a continuació:
* Alemanya: el Flensborg Avis en danès i alemany, i el Serbske Nowiny en sòrab.
* Bèlgica: el Grenz-Echo en alemany.
* Croàcia: La Voce del Popolo en italià.
* Dinamarca: el Der Nordschleswiger en alemany.
* Eslovàquia: l'Új Szó en hongarès.
* Estònia: el Molodezh Estonii en rus.
* Finlàndia: el Hufvudstadsbladet,, el Västra Nyland, el Vasabladet i l'Österbottens Tidning en suec.
* Galícia: el Galicia Hoxe en gallec.
* Illes Åland: l'Åland i el Nya Åland en suec.
* Irlanda del Nord: Lá Nua en gaèlic irlandès, es deixà de publicar a finals del 2008.
* Letònia: el Vesti Segodnya en rus.
* Lituània: el Kurier Wilenski en polonès.
* País Basc: el Berria en èuscar.
* Països Catalans: l'Avui, el Diari de Balears, El Punt, El 9 Nou i el Regió 7 en català, i El Periódico de Catalunya i el Segre en català i castellà.
* Romania: l'Allgemeine Deutsche Zeitung für Rumänien en alemany, i el Bihari Napló i el Szabadság en hongarès.
* Suïssa: La Quotidiana - Die Südostschweiz en retoromànic.
* Tirol del Sud: el Tageszeitung en alemany, i el Dolomiten en alemany i en ladí parcialment.
* Trieste: el Primorski Dnevnik en eslovè.

## Referències

* ↑ Moring, Tom; Dunbar, Robert. The European Charter for Regional Or Minority Languages and the Media (en anglès). Council of Europe, 2008, p. 12. ISBN 9287164312.
* ↑ Plantilla:Erreferentzia
* ↑ Nationalia: Tanca Lá Nua, l'única publicació diària en gaèlic irlandès.

## Enllaços externs

* Pàgina web de la MIDAS
* Institute for Minority Rights at the European Academy Bolzano (EURAC) Arxivat 2022-05-03 a Wayback Machine.
# Associació Maltesa de Futbol

El futbol maltès és dirigit per l'Associació Maltesa de Futbol (oficialment Malta Football Association (MFA)). A nivell inferior existeix la Gozo Football Association que organitza competicions a l'illa de Gozo. Té la seu a Valletta.
Organitza la Lliga maltesa de futbol i la Copa maltesa de futbol, així com la selecció de Malta. També gestiona l'Estadi Ta'Qali i el Centenary Stadium.

## Vegeu també

* El futbol a Malta
* Selecció de futbol de Malta

## Enllaços externs

* Associació Maltesa de Futbol - Lloc web oficial
# Associació Uruguaiana de Futbol

El futbol uruguaià és dirigit per l'Associació Uruguaiana de Futbol (AUF) (en espanyol: Asociación Uruguaya de Fútbol). Fundada el 30 de març del 1900, és membre de la FIFA des del 1923 i és membre fundadora de la CONMEBOL, que establí el 1916 juntament amb les seves homòlogues de l'Argentina, el Brasil i Xile.
Té a càrrec seu la selecció de futbol de l'Uruguai i organitza el Campionat uruguaià de futbol.

## Referències

* ↑ «La AUF cumple 120 años» (en castellà). FIFA, 30 març 2020. [Consulta: 20 març 2022].

## Vegeu també

* Deutscher Fussball Klub
* Dublin Football Club
* Futbol a l'Uruguai

## Enllaços externs

* Web de l'Associació Uruguaiana de Futbol
# Assumpte Hilsner

L'Assumpte Hilsner, Cas Hilsner o l'Assumpte Polná foren una sèrie de processos judicials antisemites arran d'una acusació de libel de sang en contra de Leopold Hilsner, un habitant jueu del llogaret de Polná a Bohèmia del 1899 i 1900. El cas aconseguí la publicitat mediàtica del moment.

## Referències

* ↑ «Informació al web del Museu Jueu de Praga». Arxivat de l'original el 2007-03-12. [Consulta: 16 novembre 2010].
# Astor blanc-i-negre

L'astor blanc-i-negre (Astur melanoleucus; syn: Accipiter melanoleucus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de l'Àfrica Subsahariana, a les muntanyes d'Etiòpia, Eritrea i sud-est del Sudan, i des de Guinea cap a l'est fins a Kenya i cap al sud fins al sud de Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'astor blanc-i-negre estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Astur, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Astor blanc-i-negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 280. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black Sparrowhawk. Accipiter melanoleucus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Astor crestat

L'astor crestat (Lophospiza trivirgata; syn: Accipiter trivirgatus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita zones boscoses d'Àsia meridional, Sud-est asiàtic i Arxipèlag Malai, al nord, sud i est de l'Índia, Sri Lanka, Bangladesh, sud de la Xina, Taiwan, i cap al sud, a través del Sud-est asiàtic fins a Sumatra, Borneo, Java i les Filipines. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'astor crestat estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Lophospiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Astor crestat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Crested Goshawk. Accipiter trivirgatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Astor gris

L'astor gris (Tachyspiza novaehollandiae; syn: Accipiter novaehollandiae) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de l'est o nord d'Austràlia i Tasmània. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Les diferents subespècies d'Accipiter hiogaster eren considerades dins Accipiter novaehollandiae. Arran la separació d'ambdues espècies, en general s'aplica en diferents llengües el nom comú Astor variable a hiogaster, mentre novaehollandiae rep altres apel·latius com Astor blanc o gris (Anglès: Grey Goshawk. Francès: Autour blanc).
Tradicionalment l'astor gris estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Astor gris». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 278. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey Goshawk. Accipiter novaehollandiae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
# Astor variable

L'astor variable (Tachyspiza hiogaster; syn: Accipiter hiogaster) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de l'est d'Indonèsia i la regió de Nova Guinea, a les Moluques, illes Petites de la Sonda, Banda, Tanimbar, Aru, illes Raja Ampat, Nova Guinea, Biak, Numfor i Yapen, Trobriand, illes D'Entrecasteaux, Louisiade, Bismarck, de l'Almirallat i Salomó. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Les diferents subespècies d'Accipiter hiogaster eren considerades dins Accipiter novaehollandiae. Modernament, la població de les illes menors de la Sonda ha estat considerada una espècie per ella mateixa: astor de l'illa de Flores (Accipiter sylvestris).
Tradicionalment l'astor variable estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Astor variable». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 278. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Variable Goshawk. Accipiter hiogaster» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.