OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ichneumon

En la literatura medieval, l'ichneumon o echinemon era l'enemic del drac. Quan veia un drac, l'ichneumon es cobria de fang i tapava els seus orificis nasals amb la seva cua, i l'atacava i el matava. Alguns consideren que també era enemic del cocodril i l'escurçó, i els atacava de la mateixa mantera.
La paraula grega traduïda com "ichneumon" va ser el nom utilitzar per designar la rata del Faraó (en anglès, pharaoh's rat), mangosta o mangosta egípcia, la qual atacava les serps. També vol dir llúdria.

## Fonts

* Plini el Vell [segle I dC] (Natural History, Book 8, 35–36, 37): "L'ichneumon és conegut per la seva predisposició per lluitar a mort amb la serp. Per això, primer es cobreix de diverses capes de fang, assecant-les al sol per formar una armadura. Quan està llest, ataca esquivant els atacs que rep fins que veu l'oportunitat, aleshores amb el cap de costat ataca el coll del seu enemic. L'ichneumon també ataca al cocodril d'una manera similar."
* Isidor de Sevilla [segle VII dC] (Etymologies, Book 12, 2:37): "El que produeix l'olor d'aquesta bèstia, és alhora saludable i verinós en l'aliment."
* Leonardo da Vinci [segle XVI] ("The Notebooks of Leonardo da Vinci" editat per Jean Paul Richter): " Aquest animal és l'enemic mortal de l'àspid. És natiu d'Egipte i quan en veu una prop seu, corre cap al llit o el fang del Nil i es cobreix per tot arreu de fang, quan s'asseca al sol, es torna a cobrir amb fang, i així, secant una després de l'altre, fa amb tres o quatre capes com una cota de malla. Quan ataca a l'àspid, lluita hàbilment amb ella, perquè es pren el seu temps agafant-la pel coll i matant-la."

## Referències

* ↑ Nestorov, Marijana. «Killing and Being Killed». The Medieval Crocodile, 2013.
* ↑ H.D.R. «The Ichneumon». The Irish Penny Journal, 1, 52, 1841, pàg. 415–416. DOI: 10.2307/30001454. ISSN: 2009-0935.
* ↑ Cooney, John D. «Pharaoh's Rat». The Bulletin of the Cleveland Museum of Art, 52, 8, 1965, pàg. 101–105. ISSN: 0009-8841.
* ↑ Elder, Pliny. The Natural History of Pliny (en anglès). Henry G. Bohn, 1855, p. 287. ISBN 978-0-598-91077-6.
* ↑ Seville, Isidore. The Etymologies of Isidore of Seville (en anglès). Cambridge University Press, 2006-06-08, p. 254. ISBN 978-1-139-45616-6.
* ↑ Vinci, Leonardo da. Leonardo da Vinci - Prophecies: Fables and other writings (en portuguès brasiler). Editora Dipladênia, 2021-12-20. ISBN 978-65-995678-5-8.
# Ilhéu Laje Branca

L'Illéu Laje Branca és un illot situat a 320 m al nord de la costa de l'illa de Maio al país africà de Cap Verd. És part administrativament del municipi de Maio. L'illot és d'origen volcànic i va estar connectat una vegada amb la resta de l'illa veïna més gran.
L'illot es troba principalment sense vegetació. La seva longitud és de 172 metres i la seva amplària de 148 m. La seva altitud màxima és de 5 m.

## Referències

* ↑ Ilhéu Laja Branca a google books
* ↑ «Sia.cv». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 maig 2016].

## Enllaços externs

* Mapa de localització de l'illa
# Illa Baker

L'illa Baker és un atol deshabitat que està sota l'administració dels Estats Units d'Amèrica com a territori no incorporat, inclòs a les illes d'Ultramar Menors dels EUA.
Està situat al centre del Pacífic, a l'arxipèlag de les illes Fènix. Les seves coordenades són: 0° 13′ N, 176° 31′ O﻿ / ﻿0.217°N,176.517°O﻿ / 0.217; -176.517.
La superfície, que és plana, és d'1,64 km². Cobreix 21km²², amb 48 km de costa.Té un clima equatorial semiàrid que suporta una vegetació sense arbres i poc densa, precipitacions escasses, vent constant i sol fort. El terreny és baix i sorrenc: una illa de corall envoltada d'un estret escull de marge amb una zona central deprimida sense llacuna i el seu punt més alt és de 8 m per sobre del nivell del mar.

## Història

Va ser descoberta, el 1818, pel capità nord-americà Elisha Folger, del balener de Nantucket Equator, anomenant-la New Nantucket. L'agost de 1825 Baker va ser albirat pel capità Obed Starbuck del Loper, també balener de Nantucket. L'illa rep el nom de Michael Baker, que va visitar l'illa el 1834. Altres referències afirmen que va visitar el 1832, i de nou el 14 d'agost de 1839, al ballener Gideon Howland, per enterrar un mariner nord-americà.
Oficialment, el 1857, els Estats Units prengueren possessió de l'illa basant-se en la llei americana de les illes del Guano (fem d'aus marines) de 1856. Durant la segona meitat del segle xix els americans van explotar aquest fertilitzant.
Les autoritats americanes generalment, només permeten la visita d'aquest territori a científics i educadors.

## Referències

* 1 2 3 Rauzon, Mark J. (2016). Isles of Amnesia: The History, Geography, and Restoration of America's Forgotten Pacific Islands. University of Hawai'i Press, Latitude 20. Page 110. ISBN 9780824846794.
* 1 2 «GAO/OGC-98-5 - U.S. Insular Areas: Application of the U.S. Constitution». U.S. Government Printing Office, 07-11-1997. Arxivat de l'original el September 27, 2013. [Consulta: 23 març 2013].
* 1 2 «The Guano Companies in Litigation--A Case of Interest to Stockholders». The New York Times, 03-05-1865.
* ↑ Henry Evans Maude. Of islands and men: studies in Pacific history. Oxford University Press, 1968.
* ↑ Edwin Horace Bryan. American Polynesia: coral islands of the Central Pacific. Honolulu, Hawaii: Tongg Publishing Company, 1941.
# Illa Banks (Colúmbia Britànica)

L'illa Banks és una illa de la costa de la província canadenca de la Colúmbia Britànica. Es troba al sud de Prince Rupert, a l'estret d'Hècate, a l'est i davant de l'arxipèlag d'Haida Gwaii. A l'est hi ha les illes Pitt i l'McCauley, separes pel canal Principe. Al l'oest hi ha l'illa de Bonilla. Al sud hi ha l'arxipèlag del Grup Estevan.
L'illa fa 72 quilòmetres de llarga i entre 9,7 i 18 quilòmetres d'amplada, amb una superfície de 1.005 km². L'alçada màxima és de 536 msnm.
L'illa va ser batejada el 1787 per Archibald Menzies, botànic i cirurgià del vaixell Princess Royal, en honor de Sir Joseph Banks, aleshores president de la Royal Society que havia acompanyat James Cook durant els viatges exploratoris a la zona de 1768 a 1771.
A finals d'agost de 1787 els comerciants de pells britànics James Colnett i Charles Duncan van arribar a l'illa Banks. Van fondejar els seus dos vaixells, Prince of Wales i Princess Royal, a l'extrem sud de l'illa, on van romandre-hi durant onze setmanes mentre eren reparats. Durant aquest temps hi va haver una sèrie contactes entre els britànics i alguns Kitkatla Tsimshian. Petits conflictes es van fer més grans, amb robatoris i violència entre els dos grups. En aquelles setmanes els britànics van aprofitar per explorar les complexes vies fluvials de la regió, incloent el Principe Channel, el Douglas Channel i el Laredo Sound, en el procés de fer els primers mapes d'aquesta part de la costa.
L'explorador espanyol Jacinto Caamaño va explorar la regió el 1792, passant pel Canal Principe amb la corbeta Aranzazu. Caamaño va comptar amb l'ajuda dels mapes fets per Colnett. La incompleta exploració de la zona feta pels britànics va impulsar el virrei de Nova Espanya a ordenar una expedició a la zona que va ser encarregada a Caamaño. Durant el seu viatge Caamaño va viure un mes a l'extrem sud de l'illa Pitt, on va interactuar amb els Tsimshian.

## Referències

* ↑ Banks Island Arxivat November 9, 2004, a Wayback Machine., The Columbia Gazetteer of North America
* ↑ «Menzies' Journal of Vancouver's Voyage, April to October, 1792». Wisconsin Historical Society, 2003. Arxivat de l'original el 3 July 2010.
* ↑ «BC Geographical Names | Banks Island». [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ Galois, Robert. Voyage to the Northwest Side of America: The Journals of James Colnett, 1786–89. University of British Columbia (UBC) Press, 2004, p. 14, 19, 27, 47, 69. ISBN 978-0-7748-0855-2. online at Google Books
* ↑ «BC Geographical Names | Gil Island». [Consulta: 30 març 2024].
# Illa Bird (Geòrgia del Sud)

L'illa Bird, (en anglès: Bird Island) fa 4,8 km de llarg i 0,8 km d'amplada, està separada de l'illa Geòrgia del Sud per l'estret Bird (Bird Sound). Forma part dels Territoris Britànics d'Ultramar. L'Argentina també la reclama com a part de la seva província de Tierra del Fuego.
Va ser descoberta el 1775 per una expedició britànica comandada per James Cook, qui hi va veure nombrosos ocells ("birds").
Aquesta illa va ser una estació de recerca antàrtica des de 1963 i actualment és una estació de recerca biològica de la British Antarctic Survey (BAS) a Jordan Cove, amb 4 biòlegs residents. Es centra en la recerca ecològica d'ocells marins i pinnípedes.
L'illa Bird no va arribar a ser ocupada pels argentins durant la Guerra de les Malvines.
El seu cim més alt és el Pic Roché que rep el nom del descobridor (1675) Anthony de la Roché.
La fauna és rica en ocells i mamífers marins, no hi ha rates, al contrari que en la propera illa Geòrgia del Sud.

## Referències

* ↑ http://www.sgisland.gs/index.php/(h)South_Georgia_Newsletter,_May_2013 Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
* Stonehouse, B (ed.) Encyclopedia of Antarctica and the Southern Oceans (2002, ISBN 0-471-98665-8)

## Enllaços externs

* BAS Bird Island page Arxivat 2013-05-29 a Wayback Machine.
* Map Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine.
# Illa Cameron

L'illa Cameron (en anglès Cameron Island) és una de les illes àrtiques que conformen l'arxipèlag de la Reina Elisabet, pertanyent al territori de Nunavut, al nord del Canadà.

## Geografia

L'illa Cameron és la més septentrional de les quatre illes que es troben a l'extrem nord-oest de l'illa de Bathurst, junt a l'illa Alexander, l'illa Massey i l'illa Vanier, i que semblen una prolongació, en forma de península de l'illa de Bathurst. Fins al 1947 no es va poder determinar que en realitat eren quatre illes separades per estrets canals.
Es troba al nord de l'illa Vanier, de la qual la separa l'estret Arnott. La seva superfície és de 1.059 km² i l'alçada màxima és de 191 m al Mont Wilmot.

## Història

Aquesta és l'única illa de l'àrtic canadenc en què s'ha desenvolupat la producció petroliera. El 1974 la Panarctic Oils Ltd hi va trobar petroli i el camp va estar en explotació entre 1985 i 1996.

## Referències

* ↑ Russum, Dave. «History of the Canadian Oil Industry (Key Dates)». Geo-Help Inc.. [Consulta: 17 maig 2008].

## Enllaços externs

* Atles del Canadà on-line Arxivat 2008-09-02 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Illa Cameron a oceandots.com (anglès)
# Illa Campania

L'illa Campania és una illa de la costa nord de la Colúmbia Britànica, Canadà. Es troba al sud de Prince Rupert, a l'est d'Haida Gwaii de la qual està separada per l'estret d'Hecate. Al seu oest hi ha l'arxipèlag del Grup Estevan. L'illa Banks és al nord-oest i l'illa Pitt al nord. Al nord-est hi ha l'illa Gil i a l'est l'illa Princess Royal. Al sud hi ha l'illa Aristazabal.
L'illa fa 29 quilòmetres de llargada i una amplada d'entre 3 i 5 quilòmetres. Té una superfície de 127 km².
El 1792 l'explorador espanyol Jacinto Caamaño, que va explorar la regió a bord de la corbeta Aranzazu la va anomenar illa Compañia. Aquesta grafia va ser utilitzada als mapes fets per George Vancouver, però amb els anys l'ortografia va canviar a Campania.
El punt més alt de l'illa és el mont Pender, a 740 msnm.

## Referències

* ↑ Campania Island Arxivat 2005-12-02 a Wayback Machine., The Columbia Gazetteer of North America
* ↑ Campania Island al BC Geographical Names Information System
* ↑ Akrigg, G.P.V. & Akrigg, Helen B. (1986), British Columbia Place Names (3rd, 1997 ed.), Vancouver: UBC Press, ISBN 0-7748-0636-2, <https://archive.org/details/britishcolumbiap0000akri_w1q9>
* ↑ «Mount Pender - Peakbagger.com». [Consulta: 13 abril 2024].
# Illa Canton

L'illa Canton (en gilbertès Abariringa o transcrit Kanton) és un atol de les illes Fènix, a la república de Kiribati. És l'illa més gran de les Fènix i l'única habitada.

## Geografia

És un atol de 9 km² de superfície terrestre amb una llacuna de 50 km². Està situat a mig camí entre Hawaii i Fiji, a 63 km al nord-oest de l'illa Enderbury, la més propera, i a 1.765 km de la capital de la república. En el cens del 2005 hi havia 41 habitants a la vila de Tebaronga.

## Història

Va ser visitada per diversos baleners nord-americans abans del 1820. El 1824 hi van arribar dos baleners britànics, el Phoenix i el Mary, i es va anomenar Mary Island, o Mary Balcout Island, nom de la dona del propietari. El 1854, el balener Canton va xocar contra els esculls i naufragà. Els supervivents van haver de fer un viatge de 49 dies fins a Guam amb les barques de salvament. També es va anomenar Swallow, però s'ha mantingut el nom del balener Canton pel famós naufragi.
Va ser ocupada per radiooperadors britànics el 1936 i per científics nord-americans i neozelandesos, el 1937, per observar un eclipsi total de Sol. El 1939 es va començar a utilitzar com a escala aèria entre els Estats Units i Nova Zelanda i Austràlia, resultant un aeroport estratègic a la Segona Guerra Mundial quan els japonesos van envair les veïnes illes Gilbert.
Reclamada tant pel Regne Unit com pels Estats Units, des del 1939 va formar part d'un condomini conjunt britànic i nord-americà de les illes Canton i Enderbury. El 1960 es va construir una estació de seguiment de la NASA. Finalment, el 1968, tant britànics com nord-americans van abandonar totes les instal·lacions. El 1979 es va incorporar a la república de Kiribati en assolir la independència.
# Illa Clarence

L'illa Clarence és la segona en grandària de les illes que en la cartografia xilena són anomenades illes Pilot Pardo, el grup de l'extrem nord-est de les illes Shetland del Sud.
Es troba a curta distància a l'est de l'illa principal del grup, l'illa Elephant. Té 18 km de longitud i 7 km d'amplada i és la més oriental de les Shetland del Sud. L'Argentina inclou l'illa en el departament Illes de l'Atlàntic Sud, dintre de la província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud; per a Xile formen part del Territori Xilè Antàrtic, i per al Regne Unit del Territori Antàrtic Britànic, però aquestes reclamacions estan suspeses en virtut del Tractat Antàrtic.
El seu punt més alt, el mont Irving, culmina a 1.950 msnm.

## Referències

* ↑ Derroteros de la Costa de Chile: Territorio Antártico. Armada de Xile, 2011.
* ↑ SCAR Gazetteer Ref. No 2713
* ↑ South Shetland Islands: Elephant, Clarence and Gibbs Islands. Arxivat 9 December 2014 a Wayback Machine. Scale 1:220000 topographic map. UK Antarctic Place-names Committee, 2009.
* ↑ Mount Irving. British Antarctic Territory Gazetteer. Arxivat 2015-05-08 a Wayback Machine. UK-APC.
# Illa Coronation (Alaska)

L'illa Coronation és una illa deshabitada de l'arxipèlag Alexander, al sud-est d'Alaska. Es troba a la costa nord-oest de l'illa del Príncep de Gal·les, al sud de l'illa Kuiu i a l'oest de l'illa Warren. El seu punt mes elevat es troba a 396 msnm.
L'illa va ser vista i batejada per George Vancouver el 22 de setembre de 1793, dia que es commemorava el 33è aniversari de la coronació del rei Jordi III. L'illa té una àrea protegida, la Coronation Island Wilderness, que abasta 19.232 acres i inclou algunes illes adjacents. Hi ha diverses coves marines a l'illa, algunes de les quals contenen fòssils.
El 1908 el vaixell Star of Bengal va naufragar a les seves costes, provocant la mort de 111 persones.

## Referències

* ↑ «Coronation Island» (en anglès). [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «Coronation Island and Warren Island Wilderness». United States Forest Service, 01-11-2008. Arxivat de l'original el 2021-09-16.
* ↑ Heaton, Timothy H. «Colander Cave». University of South Dakota, 2002. Arxivat de l'original el 2020-02-25.
* ↑ Hemert, Caroline Van. «Alaska Magazine | The Dark Secrets of Coronation Island» (en anglès americà), 28-12-2023. [Consulta: 28 març 2024].
# Illa Danesa

L'illa Danesa (en noruec: Danskøya) és una illa situada a l'arxipèlag de Svalbard, Noruega, a l'oceà Àrtic. Està molt prop de la costa nord-oest de Spitsbergen, l'illa més gran de l'arxipèlag, a prop del Magdalenefjorden. Just al nord es troba l'illa d'Àmsterdam. Igual que moltes de les illes de Svalbard, l'illa Danesa està deshabitada. La seva superfície és de 40,6 km².

## Història

En 1631 els danesos van establir una estació permanent a l'illa, concretament a la badia de Robbe (Kobbefjorden), que va ser abandonada el 1658. Una altra estació va ser establerta pels holandesos al nord de l'illa, a la badia de Houcker (Virgohamna), durant la dècada del 1630. Les restes d'aquesta estació van ser vistes per Friderich Martens el 1671.
L'illa és el lloc del que va partir l'expedició àrtica del 1897. El globus d'hidrogen de S.A. Andrée va caure sobre la banquisa tres dies després de sortir de l'illa Danesa i després de caminar prop de tres mesos, els exploradors finalment van morir a Kvitøya, també a Svalbard.

## Galeria

* Globus de S. A. Andrée abans de l'enlairament l'11 de juliol de 1897.
* Caça de balenes a l'illa Danesa, per Abraham Speeck, 1634. Skokloster Castle.
* Mapa holandès del segle xvii de "Deense Eyland".

## Referències

* ↑ Location information from Spitsbergen North Arxivat 2006-06-15 a Wayback Machine.. Svalbard-images.com (URL accessed 24 July 2006)
* ↑ Only three of the islands (Spitsbergen, Bjørnøya and Hopen) have settlements. Svalbard: General Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine., Norwegian Polar Institute. Last updated 27 May 2004. (URL accessed 24 July 2006)
* ↑ Norwegian Polar Institute Place names in Norwegian polar areas Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine.
* ↑ Dalgård, Sune. Dansk-Norsk Hvalfangst 1615–1660: En Studie over Danmark-Norges Stilling i Europæisk Merkantil Expansion. G.E.C Gads Forlag, 1962.
* ↑ Conway, W. M. 1906. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press.
* ↑ Lundström, Sven (1997), pp. 73–114

### Bibliografia

* Lundström, Sven (1997). "Vår position är ej synnerligen god…" Andréexpeditionen i svart och vitt. Borås: Carlssons förlag. (Suec)
# Illa Devon

L'illa Devon (en anglès Devon Island) és una illa de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, que pertany al grup de les Illes de la Reina Elisabet, al territori autònom de Nunavut, Canadà.

## Geografia

L'illa Devon es troba entre les illes d'Ellesmere, Cornwall i Graham al nord, Bathurst i Cornwallis a l'oest i Somerset i Baffin al sud, i la Badia de Baffin a l'est. Amb una superfície de 55.247 km², és la 27a illa més gran del món, la sisena del Canadà i la segona de l'arxipèlag de la Reina Elisabet. És també l'illa més gran del món totalment deshabitada.
L'illa és recorreguda per la serralada Àrtica, sent les principals serralades secundàries les Muntanyes Cunningham, al sud; la Serralada Duero, la Serralada Grinnell i la Serralada Haddington, al nord-oest; i les Muntanyes Treuter, al nord. El Devon Ice Cap, amb 1.920 m és la principal alçada.
A l'estiu, la temperatura no passa mai dels 10 °C i davalla sovint fins als -50° durant el llarg hivern polar. Les precipitacions també hi són molt febles.

## Història

Robert Bylot fou el primer europeu a visitar l'illa el 1616. William Edward Parry arribà a la seva costa sud el 1819-20. El 1850 Edwin de Haven navegà pel canal de Wellington i veié la península de Grinnell.
El 1924 s'instal·là a l'illa l'establiment de Dundas Harbour, el qual fou llogat a la Companyia de la Badia de Hudson nou anys més tard. El col·lapse dels preus de les pells i la necessitat de retallar despeses va conduir al seu tancament i a l'enviament dels inuits que hi treballaven a l'illa de Baffin el 1934. Les estrictes condicions meteorològiques van fer que el 1936 s'abandonés del tot, però durant els anys 40 tornà a ser habitat, tot i que finalment fou tancat el 1951. Actualment no en queden més que les ruïnes d'uns quants edificis.

## Fauna i flora

La vida animal i vegetal hi és molt escassa, a causa de les dures condicions climàtiques derivades de la latitud i l'altitud. Principalment, s'hi poden trobar petits ocells, bous mesquers i petits mamífers àrtics.

## Geologia

Geològicament, l'illa principalment es compon de gneis precambrià i d'esquists paleozoics. Hi destaca el cràter de Haughton, de 20 km de diàmetre, ocasionat per l'impacte d'un meteorit de 2 km de diàmetre caigut ara fa uns 23 milions d'anys. A l'estiu, al cràter s'hi desenvolupen activitats científiques relacionades amb la recerca espacial, la vida a Mart –ja que el cràter és similar als que es poden trobar a la superfície d'aquest planeta–, la geologia, la microbiologia, etc.

## Referències

* ↑ Markham, Clements. The voyages of William Baffin, 1612-1622. London: Hakluyt Society, 1881.
* ↑ Parry, William Edward. Journal of a voyage for the discovery of a North-West passage from the Atlantic to the Pacific: performed in the years 1819-20. London: John Murray, 1821.
* ↑ Savours, Ann. The Search for the North West Passage. New York: St. Marten's Press, 1999.

## Enllaços externs

* Atles del Canadà en línia Arxivat 2008-09-02 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Illa Cornwall a oceandots.com (anglès)
# Illa Emerald

L'illa Emerald és una de les illes del grup de les illes de la Reina Elisabet, a l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, al nord del Canadà. Administrativament, l'illa pertany als Territoris del Nord-oest.

## Geografia

L'illa es troba al nord de l'illa de Melville, de la qual la separa 26 km per les aigües de l'estret de Fitzwilliam. A l'est, a 27 km, té l'illa del Príncep Patrick i al nord-oest, a 63 km, l'Illa de Mackenzie King.
La seva superfície és de 549 km², sense superar en cap cas els 100 metres d'alçada.

## Enllaços externs

* Atles del Canadà on-line Arxivat 2008-09-02 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Illa Emerald a oceandots.com (anglès)