OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escuderia Baix Empordà

L'Escuderia Baix Empordà és una entitat esportiva catalana dedicada a l'automobilisme amb seu a Palafrugell, Baix Empordà. Fundada el 1980, fou impulsada per diversos aficionats, entre els quals destacà Marià Júdez, president durant més de 20 anys. Se centrà a donar suport a la participació dels socis en curses d'arreu de Catalunya i en l'organització de proves, la primera de les quals fou la cinquena edició del Ral·li Girona, que poc després es convertí en el Ral·li Cales de Palafrugell, prova emblemàtica del Campionat de Catalunya de ral·lis. També rescatà el Ral·li Sant Hilari, convertit posteriorment en el Ral·li Empordà, que pertany també al calendari català.

## Referències

* ↑ «Escuderia Baix Empordà». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
# Escudet

L'escudet, en heràldica, és un moble en forma d'escut petit col·locat dins un camper, generalment en nombre superior a un.
Quan l'escudet està situat al centre o abisme de l'escut i té una mida considerable (d'un terç de la de l'escut, per exemple), es considera una peça ordinària o de segon ordre i s'anomena escussó. De fet, moltes vegades els mots escudet i escussó són utilitzats indistintament, i en algunes tradicions heràldiques com la italiana no hi ha un nom diferent per a cadascuna d'aquestes realitats.
S'anomena escudet de les armes l'escut petit usat com a cimera i que repeteix les armes de l'escut.

## Exemples d'escuts amb escudets

* Llimiana
* Ciutadilla
* Toses
* Salàs de Pallars
* Vilafranca del Penedès
* Alcoi
* Portugal

## Vegeu també

* Escussó
# Escuma

L'escuma, espuma, sabonera, bromera o broma és una capa de líquid globular enclaustrant un vapor o gas. Les escumes són com les emulsions en què capes d'adsorció envolten la fase dispersa als dos sistemes. Tanmateix, les escumes es diferencien de les emulsions en dos aspectes: la fase dispersa és un gas a les escumes i un líquid a les emulsions; les bombolles de gas de les escumes són molt més grans que els glòbuls en les emulsions. Les escumes són sistemes col·loidals per l'estretament de les capes que envolten les bombolles de gas, aquestes són de dimensions col·loidals o les capes tenen propietats col·loidals.
L'escuma que es pot observar als oceans i, sobretot, en trencar les ones a la costa, és l'aglomeració de les bombolles que persisteixen durant un curt període a la superfície de la mar, agitada per causes mecàniques. La formació de l'escuma marina es facilita per diversos factors químics o físics: una diferència molt gran entre l'aire i l'aigua, l'alcalinitat de l'aigua, el contingut d'aquesta en col·loides diluïts, etc.

## Vegeu també

A la mineralogia, s'anomena escuma de ferro al mineral de l'hematites, mentre que l'escuma de manganès és un òxid de manganès que es troba en estat terrós.
* Microretícula metàl·lica
* Crema d'afaitar

## Referències

* ↑ «escuma» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «espuma» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «sabonera» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «bromera» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «broma» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «Espuma - Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «schiuma nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «Foam | Structure, Properties, Uses | Britannica» (en anglès). [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ Flowers, Paul; Theopold, Klaus; Langley, Richard. «11.5 Coloides - Química 2ed | OpenStax», 02-06-2022. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ US Department of Commerce, National Oceanic and Atmospheric Administration. «What is sea foam?» (en anglès americà). [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ Watch, Ocean. «What is sea foam and why does it happen? | Oceanwatch Australia» (en anglès americà), 05-05-2017. [Consulta: 26 febrer 2024].
# Esquirol dels matolls d'Alexander

L'esquirol dels matolls d'Alexander, també conegut com a esquirol llistat d'Alexander (Paraxerus alexandri), és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a la República Democràtica del Congo i Uganda. Es tracta d'un animal arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos humits tropicals de plana, encara que també se'l troba a camps de conreu sense explotar. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'explorador i ornitòleg britànic Boyd Alexander.

## Referències

* ↑ Grubb, P. Paraxerus alexandri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 novembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 7. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Escut d'Alberic

L'escut d'Alberic és un símbol representatiu no oficialitzat d'Alberic, municipi del País Valencià, a la comarca de la Ribera Alta. Té el següent blasonament:
| « | En camp d'argent un arbre de sinople amb el tronc al natural, nodrit i terrassat de sinople. Per timbre, corona reial oberta. Envoltant l'escut dues branques de sinople, encreuades per la base. | » |

## Història

L'escut d'Alberic no ha estat aprovat oficialment. La representació més antiga de l'escut apareix en un document del segle XVI on es representava com un arbre emmarcat dins d'un oval.
L'arbre representa una morera, ja que aquest cultiu, lligat a la cria del cuc de seda, va ser molt important per a l'economia local des del segle XVII fins a la fi del segle xix, quan es va substituir pel taronger. Originalment l'arbre n'era un àlber, senyal parlant que es remet al nom de la població. La corona reial fa referència a la incorporació d'Alberic a la Corona, l'any 1837, després d'un plet entre els veïns i la casa d'El Infantado. L'orla que rodeja l'escut és una incorporació del segle xix. Les branques representen l'olivera i el llorer, i no es coneix ni la data ni el motiu de la seua incorporació.

## Referències

* 1 2 3

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià
* Escuts i banderes de la Ribera Alta
# Escut d'Alió

L'escut oficial d'Alió, aprovat el 27 de desembre del 2000, (Alt Camp) té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: primer d'argent, un mig vol d'atzur; segon d'or, una creu de tau o de Santa Tecla de sable. Per timbre, una corona mural de poble.
L'ala és un senyal parlant relatiu al nom del poble. La creu de tau, o creu de santa Tecla, fa referència al fet que els senyors d'Alió eren els arquebisbes de Tarragona, els quals són representats pel símbol de la patrona de la ciutat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Camp
* Bandera d'Alió

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 28 de novembre de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Alió.» ( PDF). DOGC num 3292, 28-11-2000. [Consulta: 25 juny 2010].
# Esquirol dels matolls de Swynnerton

L'esquirol dels matolls de Swynnerton (Paraxerus vexillarius) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de les muntanyes de l'Arc Oriental de Tanzània. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals humits de montà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor de l'entomòleg britànic Charles Francis Massy Swynnerton.

## Referències

* ↑ Grubb, P. Paraxerus vexillarius. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 novembre 2015.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 402. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Escut d'Antigua i Barbuda

L'escut d'Antigua i Barbuda, creat el 1966 per Gordon Christopher, fou aprovat oficialment el 16 de febrer del 1967. El simbolisme de l'escut d'armes és més complex que el de la bandera estatal, però hi ha diversos elements similars.
És un escut ondat d'argent i atzur amb el cap de sable carregat d'un sol ixent d'or i el peu de sinople, damunt el qual hi ha un molí de sucre en forma de torre d'or. El sol i les franges blava i blanca també apareixen a la bandera i fan referència al mar i les platges i el sol com un nou començament sobre un fons negre en al·lusió a l'origen africà de la major part de la població.
Com a cimera de l'escut hi ha un casc coronat per una pinya i quatre flors d'hibisc vermell, elements representatius de la flora de les illes. Com a suports de l'escut, dos cérvols rampants, l'animal emblemàtic d'Antigua i Barbuda. El de la destra aguanta una canya de sucre que, juntament amb el molí de l'escut, al·ludeix a la producció de sucre, històricament la principal indústria del país; el de la sinistra sosté una atzavara florida, en al·lusió a l'antiga indústria de cordes i cordills, i és un senyal que ja formava part de l'antic segell colonial.
Sota l'escut, una cinta amb el lema nacional en anglès: EACH ENDEAVOURING, ALL ACHIEVING ('Esforçant-s'hi tothom s'aconsegueix tot').

## Vegeu també

* Bandera d'Antigua i Barbuda

## Enllaços externs

* Heraldry of the World – Escut nacional d'Antigua i Barbuda (anglès)
* Hubert Herald – Història de l'escut d'Antigua i Barbuda (neerlandès) (anglès)
# Escut de Bahrain

L'escut de Bahrain va ser dissenyat originàriament el 1933 per Charles D. Belgrave, el conseller britànic de l'emir, com a armes reials de la família governant. Amb la proclamació de la independència, el 1971, es va adoptar com a escut estatal, que a diferència de l'anterior no va timbrat amb la corona reial.
És un escut de gules, amb el cap dentat de cinc peces d'argent; els colors vermell i blanc són els tradicionals dels emirats del golf Pèrsic i el disseny de l'escut coincideix amb el de la bandera estatal. Tot al voltant, un llambrequí també de gules i argent, sense casc, element habitual de la pràctica heràldica d'arrel britànica. Les dents d'argent del cap volen representar els Pilars de la fe islàmica.

## Vegeu també

* Bandera de Bahrain

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut de Bahrain (anglès)
# Escut de Baiasca

L'escut oficial de Baiasca té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, una perla ondada d'argent, acompanyada al cap d'un gall fer de sable, becat d'or i amb la carúncula de gules.

## Història

Va ser aprovat el 6 de juliol del 2017 i publicat al DOGC el 14 del mateix mes.
Aquesta localitat pertanyent al terme de Llavorsí, que fins a mitjan segle xix va tenir un municipi propi, va assumir com a escut un que incorpora una perla ondada, que simbolitza la confluència del riu de Baiasca i el barranc de Cultius, i un gall fer, un animal molt representatiu de la fauna pirinenca.
Com és preceptiu en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, aquest tampoc porta corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Sobirà
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1658/2017, de 6 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'entitat municipal descentralitzada de Baiasca.» (pdf). DOGC num 7412, 14-07-2017. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Escut de Batea

L'escut oficial de Batea té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, un sinistrogir nu d'argent empunyant una destral d'or, en actitud de batre un socó d'argent posat en pal. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 18 de juny de 1991.
El braç abatent el tronc és un senyal parlant tradicional referent al nom de la vila.
Es coneix que el castell i el terme de Batea apareixen el 1153 en la donació de Ramon Berenguer IV als templers de Miravet. Els inicis de la vila de Batea es produeix el 1181, mitjançant dues cartes (una de poblament i una altra de donació), atorgades pel rei Alfons el Cast. L'autoritat del sector va estar en mans del cavaller Bernat Granell, passant després a l'Orde del Temple i més tard als Hospitalers. Els llocs d'Algars i Pinyeres varen tenir certa importància fins als segles XVIII- XIX.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Batea.» (pdf). DOGC num 1464, 18-06-1991. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Terra Alta
# Angelet de muntanya

L'angelet de muntanya (Leptidea reali) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae), subfamília Dismorphiinae, present als Països Catalans.

## Distribució

Leptidea reali s'ha trobat en molts països de l'Europa occidental. Es necessita més investigació per descobrir la seva veritable distribució donada la seva confusió amb Leptidea sinapis; de fet, la seva actual distribució coneguda al continent és sospitosament irregular.

## Característiques

És molt semblant a Leptidea sinapis i l'única manera concloent per separar les dues espècies és mitjançant un examen minuciós de la genitàlia.

## Taxonomia

Un estudi fet el 2011 conclou que Leptidea reali és un dels tres membres d'un grup d'espècies críptiques que també inclou Leptidea sinapis i una nova espècie Leptidea juvernica. Aquest estudi es va basar en l'anàlisi dels cariotips i l'anàlisi de marcadors de l'ADN mitocondrial nuclear. Es va determinar que Leptidea reali es presenta només a Espanya, Itàlia i sud de França. Leptidea juvernica oscil·la entre la Irlanda i França a l'oest fins al Kazakhstan a l'est. Els mesuraments de la genitàlia per a les tres espècies va permetre la separació d'aquestes dues espècies de Leptidea sinapis. Leptidea juvernica i Leptidea reali no podien separar-se basant-se en el mesurament de la genitàlia.

## Comportament

Observacions de camp han posat de manifest diferències de comportament entre Leptidea reali i Leptidea sinapis que es descriuen com un vol més fort i amb una preferència pels hàbitats més oberts.

## Cicle de vida i plantes nutrícies

El cicle de vida, el període de vol i les plantes nutrícies semblen actualment que són similars a Leptidea sinapis.

## Galeria

* Leptidea juvernica
* Genitàlia de Leptidea juvernica vist al microscopi.

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 5 abril 2016].
* ↑ Dincă, Vlad; Lukhtanov, Vladimir A.; Talavera, Gerard; Vila, Roger (30 April 2011). "Unexpected layers of cryptic diversity in wood white Leptidea butterflies Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine." (PDF). Nature Communications 2: 324. doi:10.1038/NCOMMS1329.
* ↑ Barkham, Patrick (2010). The Butterfly Isles. London: Granta. ISBN 1-84708-127-4
* David Tomlinson & Rob Sill Britain's Butterflies Wild Guides
* Nelson, B., Hughes M., Nash, R. and Warren, M.S., 2001 Leptidea reali Reissinger 1989 a butterfly species new to Britain and Ireland. Entomologist's Record and Journal of Variation 113: 97-101.
* Nash, R., Hughes, M., Nelson, B., and Warren, M., 2001 Real's Wood White Leptidea reali Reissinger, 1989 A Butterfly new to Britain and Ireland Atropos 14: 12-15.

## Enllaços externs

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Leptidea reali (anglès)
* European Butterflies and Moths: Leptidea reali (anglès)
* Biodiversidad Virtualː Leptidea reali (castellà)
# Escut de Biure

L'escut oficial de Biure té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, una faixa ondada abaixada d'atzur acompanyada, al cap, d'un burro de sable, i a la punta, de tres còdols de gules. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat el 7 de juny del 2004.
El burro recorda el passat de Biure, quan aquests animals transportaven guix d'un cantó a l'altre de les muntanyes. També es van fer servir aquests mateixos animals per portar vinyes noves de l'altra banda de la frontera a l'època de la fil·loxera, segons explica Pere Coromines a Les gràcies de l'Empordà, de 1919.
A sota, la faixa ondada representa el riu Ricardell, que passa per davant del poble. Els tres còdols del peu són l'atribut del martiri de sant Esteve, patró de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3015/2003, de 16 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'emblema del municipi de Biure.». DOGC num. 3989, 16-09-2003. [Consulta: 7 juny 2009].
* ↑ Vilaweb, 19 de setembre de 2003
# Escut de Bràfim

L'escut oficial de Bràfim té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, una ermita de sable tancada d'argent ressaltant sobre un bordó de pelegrí d'or posat en barra amb la carabassa ataronjada. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 15 d'abril del 2003.
L'ermita és un senyal tradicional de Bràfim, possiblement una referència al santuari de Santa Maria de Loreto, que es troba al municipi. El bordó de pelegrí i la carbassa són els atributs de sant Jaume, patró de la vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1254/2003, de 15 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de Bràfim.» (pdf). DOGC num 3880, 15-04-2003. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Ca Don Joan

L'Escut de Ca Don Joan és una obra barroca de Vinebre (Ribera d'Ebre) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Escut heràldic de pedra que està situat a l'eix central de la façana principal de Ca Don Joan, ocupant l'espai que queda entre finestral del primer pis i el de les golfes. Al tauler hi ha representada una mà que sosté un ram, i la part exterior està ornamentada amb motius vegetals. Queda coronat per un elm de cavaller.

## Enllaços externs

* «Escut de Ca Don Joan». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Escut de Cal Cansalader

L'Escut de Can Cansalader és una obra de Flix (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la vila de Flix, al bell mig del nucli antic i formant cantonada entre la plaça i el carrer Major. L'edifici és de planta rectangular i està distribuït en planta baixa i tres pisos, tot i que les plantes superiors han estat completament reformades. La part més destacable de la construcció, orientada a la plaça Major, és la planta baixa, ja que conserva un parament bastit en carreus de pedra escairats i disposats en filades. El portal d'accés és d'arc escarser adovellat, amb la clau gravada amb un escut. Es tracta d'un escut de pedra de forma ovalada, amb la representació d'un freixe central amb una prominent arrel, envoltat de motius decoratius de temàtica geomètrica i vegetal. Sembla que es tractaria del símbol de la vila de Flix.
# Escut de Can Traver

L'Escut de Can Traver és una obra neoclàssica de Maià de Montcal (Garrotxa) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

A la llinda de la porta principal de la masia de Can Traver hi ha la inscripció: "DON JOAN DE TRAVER Y LLORENS 1803". A la part superior hi ha un escut en relleu. Aquest escut té forma oval amb tres barres en diagonal i una que les creua perpendicularment. L'escut està envoltat d'una motllura i d'un a inscripció que diu: "TRINUS ET UNUS DEUS".
# Escut de Castellet i la Gornal

L'escut oficial de Castellet i la Gornal té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un castell d'or tancat de sable. Per timbre una corona de baró.

## Història

El Ple de l'Ajuntament de Castellet i la Gornal, en data 22 d'octubre de 1992, va prendre l'acord d'adoptar el seu escut heràldic municipal, el qual va ser aprovat el 10 de novembre de 1992 i publicat el 23 de novembre de 1992 al DOGC.
El castell d'or sobre camper d'atzur són les armes parlants de la baronia de Castellet, a la qual també hi fa al·lusió la corona del capdamunt de l'escut.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 10 de novembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Castellet i la Gornal.» (pdf). DOGC núm.1673. Generalitat de Catalunya, 23-11-1992. [Consulta: 24 octubre 2008].
# Escut de Castellfabib

L'escut de Castellfabib és un símbol representatiu oficial de Castellfabib municipi del País Valencià a la comarca del Racó d'Ademús. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camper d'argent, un castell de tres torres de gules, maçonat de sable, obert. En cap, cairó d'or amb quatre pals de gules. Per timbre, corona reial oberta, segons l'ús del Regne de València. | » |

## Història

L'escut es rehabilità mitjançant Resolució de 30 d'octubre de 2014, del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.
En 2013, l'ajuntament de Casteilfabib aprovà per unanimitat la proposta de modificació i rehabilitació de l'escut històric d'ús immemorial, per tal d'ajustar-lo a la claredat i senzillesa exigibles eliminant elements recents, i incorporant-ne el cairó d'or amb els quatre pals al·lusiu al caràcter de Vila Reial de Castellfabib, i canviant el timbre per la corona reial oberta, tradicional del Regne de València i la Corona d'Aragó.
Anteriorment, des de 1977 fins a 2014, Castellfabib va tindre un altre escut oficial: En 1962, per a nomenar fills predilectes i altres honors municipals, l'Ajuntament inicià un procés per a establir un escut municipal, i amb la confecció de la memòria històrica i el disseny de l'escut en mans de Felipe Llopis Planell, doctor en Ciències Històriques, fou aprovat per l'Ajuntament el 30 de juny d'aquell any. Posteriorment es va enviar al Ministeri de la Governació, que el va remetre a la Reial Acadèmia de la Història, on va estar paralitzat molts anys. Finalment, en 1977 es va aprovar per Reial Decret el 26 de gener l'escut amb el següent blasonament:
| « | Escut d'or, el castell, torrejat, de gules, terrassat de sinople i acostat de dos arbres de pomera, de sinople, fruitats d'or. Entat en punta i abaixat, d'atzur, l'àguila, d'or. Al timbre, corona reial, tancada. | » |
El castell és el senyal parlant tradicional de la població, però tots els altres elements n'eren d'incorporació recent: les pomeres en al·lusió al producte agrícola principal de la vila, i l'àguila com a record del passat romà de Castellfabib.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Racó d'Ademús
* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut de Constantí

L'escut oficial de Constantí té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, un emperador romà muntat a un cavall passant, coronat de llorer, portant un mantell i agafant un ceptre amb la mà dreta tot d'or. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 21 de març de 1985 i publicat en el DOGC el 19 de juny del mateix any.
Armes parlants referents al nom de la vila, ja que s'hi representa l'emperador romà Constantí. Segons la tradició, la vila fou fundada sota el mandat d'aquest emperador, i al municipi encara s'hi troba la vila romana de Centcelles (segle i).

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «DECRET 122/1985, de 21 de març, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Constantí per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 552, 21-03-1985. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Corbera (desambiguació)

«Escut de Corbera» té aquests significats:
* L'escut de Corbera, a la Ribera Baixa
* L'escut de Corbera d'Ebre, a la Ribera d'Ebre
* L'escut de Corbera de Llobregat, al Baix Llobregat