OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astronesthes zetgibbsi

Astronesthes zetgibbsi és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 10,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües subtropicals que viu entre 40-120 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.) The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842, Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthy. Voyage Sulphur 2 . 71-98. Pls. 45-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V. i O.D. Borodulina, 1997. A new species of genus Astronethes, Astronethes zetgibbsi (Astronesthidae, Stomiiformes) from the southeastern Pacific Ocean. J. Ichthyol. 37(4):319-321.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr. i J. F. McKinney, 1988: High-count species of the stomiid fish genus Astronesthes from the southern subtropical convergence region: two new species and redescription of Cryptostomias (= Astronesthes) psychrolutes. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 460: i-iii + 1-25.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i O. D. Borodulina, 2003: Phylogeny, systematics, and zoogeography of the mesopelagic genus Astronesthes (Astronesthidae, Stomiiformes). Voprosy Ikhtiologii v. 43 (núm. 5): 581-601. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 43 (núm. 8):557-576).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hans-Joachim Borzym

Hans-Joachim Borzym (Brandenburg an der Havel, 7 de gener de 1948) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970. Està casat amb Petra Grabowski.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
Una vegada retirat exercí d'entrenador de la selecció de rem de l'antiga RDA i de la xinesa.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Hans-Joachim Borzym». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Hans-Joachim BORZYM» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-12-10. [Consulta: 9 maig 2024].
# Oli Les Garrigues

L'oli d'oliva de les Garrigues es produeix a partir d'olives de la varietat arbequina, la qual fou introduïda pel duc de Medinaceli, senyor d'Arbeca, que la portà de Palestina el segle xviii. La promesa d'un ral de brilló per cada olivera plantada n'impulsà el cultiu arreu de la comarca. Aquesta varietat és considerada una de les millors del món, tant per la producció i la seva regularitat com per la qualitat de l'oli.

## Producció

Amb el temps els sistemes d'extracció han anat evolucionant. Antigament s'utilitzaven els mitjans tradicionals amb premses i actualment es fan servir els sistemes continus. El procés d'extracció de l'oli s'inicia amb la preparació de la pasta.
En primer lloc, durant la molta, es trenquen els teixits vegetals de l'oliva i s'extreuen les primeres gotes d'oli. Després, amb la batuda, les gotes es lliguen entre si per donar pas a la pasta. A continuació se separa la part líquida de la sòlida. El sistema tradicional fa un premsat i posteriorment una decantació (se separa l'oli dels líquids segons la densitat). En els sistemes més moderns primerament es fa una centrifugació per separar líquids i sòlids i després s'aplica una decantació accelerada per una força centrífuga.

## Denominació d'origen

La qualitat de l'oli d'oliva verge extra, que es produeix sota la Denominació d'Origen Protegida "Oli Les Garrigues", és extraordinària per les característiques organolèptiques i la baixa acidesa, a més de les virtuts gastronòmiques, que fan que sigui el millor oli per al consum en cru i també per als fregits i guisats.

## Propietats

Les propietats de l'oliva arbequina són moltes; el seu consum habitual es pot relacionar amb la prevenció de les afeccions cardíaques i del colesterol. A més, té un alt contingut de vitamines A, D, E, F i K, així com una gran capacitat per ajudar a la digestió.

## La ruta

La ruta de l'oli permet visitar qualsevol de les cooperatives i molins de la comarca. A més de viure-hi de prop el procés d'extracció de l'oli, tant si és de la manera tradicional com en modernes instal·lacions, hi podreu degustar el millor oli del món i recórrer alguns dels museus i indrets més representatius de les Garrigues.

## Enllaços externs

* Web de la DOP Les Garrigues
# Hospital de Sant Llorenç

L'Hospital de Sant Llorenç és una obra del municipi de Viladecans (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció aïllada de planta rectangular i dues ales als extrems, quadrades. Té planta baixa, tres pisos i coberta de teula àrab: a quatre vessants en els cossos laterals i a dues vessants al cos central.
A les façanes es combinen els buits i els vans mitjançant la distribució adequada de les obertures. Els cos central, a manera de torre, presenta accés porticat, terrassa i balustrada ceràmica, fornícula amb la imatge de sant Llorenç, fris d'imbricacions i penell.

## Referències

* 1 2
# Olingo de Beddard

L'olingo de Beddard (Bassaricyon beddardi) és una espècie d'olingo de Sud-amèrica, que viu al Brasil, la Guaiana i Veneçuela. Els olingos s'assemblen als kinkajús, però manquen de cua prènsil i en realitat no en són parents propers. Tenen la cua més peluda i presenten bandes negres pàl·lides, com la majoria d'altres prociònids. El cap i el cos fan un total de 36–48 cm, mentre que la cua fa 40–48 cm.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Anton Rückauf

Anton Rückauf (Praga, 13 de març de 1855 - Schloss Alt-Erlaa, barri de Viena, 19 de setembre de 1903) fou un pianista i compositor txec.
Deixeble de Proksch en la seva ciutat natal, amplià els seus estudis a Viena com a pensionat oficial, aprenent el contrapunt amb Nottebohm i Navrátil. La seva dilatada confraternitat artística amb el solista Gustav Walter exercí gran influència en la seva formació com a autor de lieder, gènere que Rückauf cultivà amb preferència i en el que assolí destacar.
Les seves Balades i la col·lecció de Cinc cançons sobre els Minnelieder de Vogelweide, són petites obres mestres líriques que no desmereixen dels bons models deixats per Schubert, Schumann i altres grans mestres del gènere.
A més, va escriure diverses obres corals a cappella i amb acompanyament instrumental, duos, una sonata de violí (op. 7) veritablement notable; un quintet, composicions pianístiques i l'òpera Die Rosenthalerin, estrenada amb molt favorable acollida a Dresden el 1897.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 651 (ISBN 84 239-4552-9)
# Chapalichthys encaustus

Chapalichthys encaustus és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total i les femelles 8.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (20 °C-28 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Laguna de Chapala (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Meek S. E., 1902. A contribution to the ichthyology of Mexico. Field Columbian Mus. Zool. Ser. v. 3 (núm. 6). 63-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & J. O. Snyder. 1899. Notes on a collection of fishes from the rivers of Mexico, with description of twenty new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 19 (1899): 115-147.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Chapalichthys encaustus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P. Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hospital de Sant Nicolau dels Pontells

L'Hospital de Sant Nicolau dels Pontells, conegut també com a Hospital de Viella, és una obra de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt allargassat d'edificis que es distribueixen a banda i banda del camí, en direcció oest-est formant un carrer. L'hostal se situa a la banda dreta: restaurant amb portes de fàbrica sota una llinda que conté una inscripció (ISQI-FP//MP BIS) i les barres catalanes, refugi adossat amb porta de fàbrica que duu la data 1818, i l'ermita de Santa Quitèria exempta,de factura gòtica (reformada) i perpendicular al camí mirant a l'altre costat.A l'esquerra s'hi troben sengles edificis adossats (quadres,magatzems,i altres dependències); el primer amb una porta original tapiada, i el segon amb espitlleres i una interessant capçalera semicircular orientada, cosa que ens indica que aquest segon espai hauria pogut ésser concebut bé per al culte religiós, bé per a forn de pa d'acord amb la tradició constructiva de la vall.

## Història

L'establiment hospitalari de Sant Nicolau fou erigit durant l'edat Mitjana per monjos pertanyents a l'Ordre dels templaris i dels Hospitalers de Sant Joan. La construcció va ser ordenada pel rei [Alfons II d'Aragó, dit el Cast, en el 1190, per tal d'acollir els vianants. El fill del rei Alfons, Pere el Catòlic va dotar l'hospital amb l'hostatgeria de Sant Nicolau dels Pontells (1198). En incorporar-se el comtat del Pallars Sobirà a la Corona d'Aragó el difícil pòrt de Vielha serà desplaçat per el de la Bonaigua. Llavors va ser reformat (1501), i va passar a la vila de Viella i administració dels cònsols, i els reis Carles V i Felip II van confirmar-ne els privilegis. Segons es pot comprovar en els llibres de comptes que conserva l'arxiu de l'Ajuntament de Viella en tenia cura un hospitaler/a. L'any 1878 se sap que hi havia una casa de dos pisos amb tres edificis annexos. El canvi d'advocació religiosa per Santa Quitèria (s. XVI) fa pensar en un trasllat definitiu del primitiu emplaçament cap al nord.

## Referències

* 1 2
# Olivardó

L'olivardó o salvió (Dittrichia graveolens, abans Inula graveolens) és una planta anual de la família Asteraceae. L'olivarda (Dittrichia viscosa) és una espècie molt semblant però de port més gran amb les flors i les fulles més grans. Les espècies del gènere Ínula són totes molt similars a les del gènere Dittrichia.

## Morfologia

L'olivardó és molt semblant a l'olivarda, però creix amb la tija ramificada no llenyosa. Té fulles amplexicaules, lineals i més petites que les de l'olivarda. Les fulles són densament piloses, sèssils i estretament lanceolades. La mata té un aspecte més estrafolari que les mates d'olivarda. És una planta aromàtica que emet una olor particular que recorda a la càmfora, deguda a una resina que fa que tota la planta sigui enganxosa al tacte. Algunes persones consideren desagradables tant l'olor com la viscositat d'aquesta planta. L'olivardó floreix d'agost a octubre. Les flors són una inflorescència de tipus capítol de color groc amb un xic de tonalitat violàcia. Les flors són més petites que les de l'olivarda. Els fruits formen un papus o plomall. Aquesta planta conté un oli tòxic que pot causar dermatitis, diarrea i enteritis.

## Distribució i hàbitat

L'olivardó es trobava originalment a les illes occidentals del Mediterrani, com les Illes Balears i Còrsega. Es va estendre al País Valencià i el Principat en els darrers segles. Actualment s'ha estés als Estats Units on es considera una mala herba i una planta invasora. Aquesta planta creix als camps incultes, erms, clars de bosc i vores de camins.

## Referències

* ↑ «Olivardó». Arxivat de l'original el 2009-12-19. [Consulta: 9 març 2009].
* ↑ Medicl dictionary (anglès)
* ↑ Calflora - Dittrichia graveolens (anglès)
* ↑ USDA PLANTS Profile - Dittrichia graveolens (anglès)

## Enllaços externs

* CalPhotos - Fotos
# Astyanax argyrimarginatus

Astyanax argyrimarginatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garutti, V. 1999. Descrição de Astyanax argyrimarginatus sp. n. (Characiformes, Characidae) procedente da bacia do Rio Araguaia, Brasil. Rev. Bras. Biol. v. 59 (núm. 4): 585-591.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae Sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Almira Almemoniz

Almira Almemoniz fou el darrer emir de Xibràna. Després de la caiguda de l'Emirat de Saraqusta el 1118 en mans d'Alfons I d'Aragó i dels emirats de Turtuixa i Làrida entre 1148 i 1149 en mans de Ramon Berenguer IV, el territori de Xibràna va restar com el darrer enclavament musulmà independent al nord de l'Ebre. L'ocupació dels territoris de l'Emirat de Xibràna va començar l'any 1153. Per la banda de la Conca de Barberà, els Cervera van arribar fins a Albarca per Capafonts i la Febró; Albert de Castellvell va envair el Priorat des del Coll de la Teixeta mentre que Ramon de Gaganot ho va fer pel Coll d'Alforja. L'assetjament el va dirigir Bertran de Castellet. La data exacta de la conquesta del castell no és segura: alguns la fixen el 29 d'abril, dia en què el comte de Barcelona va atorgar una carta de població a Bertran de Castellet; d'altres l'han situat el 23 de novembre del mateix any; i d'altres el 12 de juliol de 1154. En tot cas, és segur que en el mes de setembre de 1154 Siurana ja portava un cert temps en mans de Bertran de Castellet, per la qual cosa la data final cal situar-la entre 1153 i 1154.

## Referències

* 1 2 Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284, plana 230. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0
# Charax hemigrammus

Charax hemigrammus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: llac Muiá i conques dels rius Essequibo i Amazones.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memoirs of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* ↑ «Charax hemigrammus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Oli de Dippel

L'oli de Dippel (conegut també com a oli d'ossos, oli animal, oli de banya de cérvol o oli de Jeppel) és un subproducte nitrogenat de la destil·lació destructiva d'ossos. És un oli de color marró fosc, viscós, semblant al quitrà líquid, amb una olor desagradable. El seu nom es va posar pel seu inventor, Johann Conrad Dippel. L'oli s'obté per destil·lació destructiva d'ossos o d'altres substancies animals. i està compost majoritàriament per cadenes alifàtiques, amb parts de nitrogen. Inclou espècies com pirroles, piridines i nitrils, així com altres compostos nitrogenats.

## Usos

L'oli de Dippel va tenir un nombre d'usos què ara són majoritàriament obsolets. El seu ús primari era com a repel·lent d'animals i insectes. Utilitzat com desnaturalitzador de l'alcohol, com a insecticida, com a font de pirrole i per a preparacions orgàniques. Va tenir un ús limitat com a agent químic atacant durant la campanya del desert de la Segona Guerra mundial. L'oli feia no apte per beure (no potable) l'aigua dels pous i així impedia el seu ús a l'enemic. Al no ser letal, es va reclamar que l'oli no trencava el Protocol de Ginebra.

## Vegeu també

* Oli de pota de bou, un altre oli derivat d'ossos
* Carbó animal, el que queda després de la destil·lació dels ossos

## Referències

* 1 2 Purevsuren, B; Avid, B; Gerelmaa, T; Davaajav, Ya; Morgan, T.J; Herod, A.A; Kandiyoti, R «The characterisation of tar from the pyrolysis of animal bones». Fuel, 83, 7-8, 5-2004, pàg. 799–805. DOI: 10.1016/j.fuel.2003.10.011.
* ↑ UK War Cabinet. «Note on Method of Dealing with Drinking Water». THE MIDDLE EAST : DIRECTIVE TO THE COMMANDER-IN-CHIEF, 22-08-1940. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2009. [Consulta: 23 d’octubre 2016].
* ↑ «War diary of New Zealand Engineers, Western Desert Railway», 26-05-1942. «Drew sterilising powder and other assorted poisons to adulterate our drinking water and took some to wells.»
# Olivella (Vilobí del Penedès)

L'Olivella o turó de Vilobí o puig de les Guixeres de Dalt és una muntanya de 332 metres que es troba al municipi de Vilobí del Penedès, a la comarca de l'Alt Penedès. Conserva els Pèlags de Vilobí del Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Astyanax cordovae

Astyanax cordovae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Primero, a l'oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A. 1880. A contribution to the knowledge of the fish fauna of the Rio de la Plata. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 5) v. 6 (núm. 31): 7-13, Pl. 2.
* ↑ «Astyanax cordovae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Azpelicueta, M. de las M., A. Almirón i J.R. Casciotta 2002. Astyanax paris: a new species from the río Uruguay basin of Argentina (Characiformes, Characidae). Copeia (4):1052-1056.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
* López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica Núm 5, 87p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.