OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bryconamericus pectinatus

Bryconamericus pectinatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & Siebert, D. J. 1990. A new, unusually sexually dimorphic species of Bryconamericus (Pisces: Ostariophysi: Characidae) from the Peruvian Amazon. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 103 (núm. 3): 516-524.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Instituto Nacional da Aviação Civil

L'Instituto Nacional da Aviação Civil o INAVIC, és una institució pública amb personalitat jurídica pròpia sota la supervisió del Ministeri de Transport d'Angola. La tasca i el propòsit de l'INAVIC és la supervisió de tots els aspectes del transport aeri a Angola. INAVIC va ser creat per Decret Presidencial N. 4/05 de 19 de gener de 2005. És membre de la Comunidade das Autoridades de Aviação Civil Lusófonas (CAACL). El seu director general és Carlos Manuel David. És la principal autoritat gestora de les infraestructures i transport aeri. Una de les seves preocupacions és el fet que gairebé totes les aerolínies angoleses estan incloses a la llista negra de companyies aèries de la Unió Europea.

## Referències

* ↑ Ministro dos Transportes nomeia novos responsáveis do Inavic, Angonoticias, 12 de novembre de 2008
* ↑ «Bemvindo ao Site do INAVIC». INAVIC. Arxivat de l'original el 18 de juny 2018. [Consulta: 27 març 2012].
* ↑ INAVIC Arxivat 2017-05-09 a Wayback Machine. al web del CAACL
* ↑ INAVIC destaca-se nas obras aeroportuárias e credenciamento de operadoras, cnc-angola
* ↑ ICAO reconhece importância do INAVIC, cnc-angola, 11 d'agost de 2015
* ↑ INAVIC suspende seis companhias aéreas por incumprimento, cnc-angola

## Enllaços externs

* Web d'INAVIC
# Artigatge

L'artigatge és la desforestació d'un tros de terra on es cremen els arbres, arbustos i herbes, que les poblen amb l'objectiu de convertir-lo en un camp de conreu. Les cendres resultants s'escampaven i es feien servir com a adob. L'artiga o la boïga és el tros de terra erma o boscosa resultant. Durant l'edat mitjana la pagesia preparava per ser cultivada temporalment. L'explotació de les artigues es feia ininterrompudament fins que s'exhauria la fertilitat del sòl, moment en què la terra s'abandonava. L'artigatge era comú a les zones de muntanya on tradicionalment no hi havia camps, a les propietats amb grans masses forestals i a les universitats i comuns que disposaven d'extenses terres comunals.

## Vegeu també

* Guaret
* Zona degradada

## Referències

* ↑ «Artigatge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Artigatge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Sadurní i Puigbò, Núria: Diccionari de l'any 1000 a Catalunya, p. 24. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 280. Barcelona,octubre del 1999 ISBN 84-297-4607-2
* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 65; entrada: "Artiga"; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6
# Equus francisci

Equus francisci és una espècie extinta de mamífer perissodàctil de la família dels èquids que visqué a Nord-amèrica durant el Plistocè superior, fa entre 11.700 i 129.000 anys. Se n'han trobat restes fòssils als estats estatunidencs de Nou Mèxic i Texas i els estats mexicans d'Hidalgo i Jalisco. L'última dent premolar i les dues primeres molars tenien una amplada superior a la seva llargada. De vegades és classificat en el seu propi gènere, Haringtonhippus, però els estudis filogenètics el situen en el si d'Equus. Fou anomenat en honor del seu descobridor, el professor Mark Francis.

## Referències

* 1 2 Entrada «Equus francisci» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ Hay, 1915, p. 535.
* ↑ Barrón-Ortiz et al., 2019, p. 5.
* ↑ Hay, 1915, p. 537.

## Bibliografia

* Barrón-Ortiz, C. I.; Avilla, L. S.; Jass, C. N.; Bravo-Cuevas, V. M.; Helena, M.; Dimila, M. «What Is Equus? Reconciling Taxonomy and Phylogenetic Analyses» (en anglès). Frontiers in Ecology and Evolution, 7, 343, 2019. DOI: 10.3389/fevo.2019.00343.
* Hay, O. P. «Contributions to the knowledge of the mammals of the Pleistocene of North America» (en anglès). Proceedings of the United States National Museum, 48, 2.086, 1915, pàg. 515-575. DOI: 10.5479/si.00963801.48-2086.515.
# Institut de Meteorologia (Cuba)

L'Institut de Meteorologia (INSMET) és la institució encarregada de dirigir l'activitat meteorològica de Cuba. Forma part de l'Agència de Medi Ambient, que al seu torn depèn del Ministeri de Ciència, Tecnologia i Medi ambient.
El seu cap és un Director General que està acompanyat per altres quatre directors especialitzats. L'INSMET es divideix en nou centres i en tres departaments i compta amb centres meteorològics a cada província i en el municipi especial.
L'institut va ser creat el 1965, després de passar l'Observari Nacional de la Marina de Guerra Revolucionària a l'Acadèmia de Ciències i crear aquesta última l'INSMET. Durant la Guerra Freda es va proveir d'equipament de la URSS i altres països del camp socialista.
L'INSMET és membre de l'Organització Meteorològica Mundial.
L'INSMET publica en castellà la Revista Cubana de Meteorología.

## Referències

* ↑ Instituto de Meteorología de la República de Cuba. «Estructura». Arxivat de l'original el 2017-02-08. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ «Instituto de Meteorología». EcuRed. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ World Meteorological Organization. «National Meteorological or Hydrometeorological Services of Members» (en inglés). [Consulta: 2 abril 2014].

## Enllaços externs

* (castellà) Lloc oficial Arxivat 2005-01-26 a Wayback Machine..
* (castellà) Lloc de la Societat Meteorològica de Cuba Arxivat 2017-01-27 a Wayback Machine..
# Bryconamericus phoenicopterus

Bryconamericus phoenicopterus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cope, E. D. 1872. On the fishes of the Ambyiacu River. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 23: 250-294, Pls. 3-16.
* ↑ «Bryconamericus phoenicopterus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Instituto Nacional del Libro Español

L'Institut Nacional del Llibre Espanyol (en castellà Instituto Nacional del Libro Español, i abreujat com INLE) és un organisme autònom vinculat al Ministeri de Cultura. Va ser creat per l'Ordre de 23 de maig de 1939 sota la dependència de la Sotssecretària de Premsa i Propaganda del Ministeri de la Governació, com a "únic organisme central de consulta i direcció de tots els problemes relatius a la producció i difusió del llibre espanyol".
Aquesta institució va existir des de 1939 fins a l'any 1986, que va perdre el seu caràcter autònom, segons el que es va establir en la llei de Pressupostos Generals de l'Estat. Tal decisió acaba amb la política proteccionista que des d'aquest organisme s'exercia sobre la indústria editorial, en opinió del director general del Llibre, Jaime Salines, explica que, més que una desaparició, es tracta d'una transformació, per la qual determinades funcions que fins ara s'exercien des del INLE passaran a ser realitzades pels mateixos editors en col·laboració amb el Ministeri de Cultura. El director general de l'INLE, Rafael Martínez Alés (Madrid, 1939), va donar la seva opinió al respecte i va afirmar que es suposava una pèrdua de gestió directa i supressió del patrimoni propi, ja que es tracta d'una "nova etapa provocada per una decisió imposada pel Ministeri d'Hisenda que indica cert desconeixement del sector editorial".
A conseqüència de la desaparició decretada aquest mateix any (1986), l'Arxiu de l'Institut Nacional del Llibre Espanyol (INLE) ha romàs tancat. I, per tant, tota la documentació generada per aquest organisme ha romàs situada en aquest centre. Però el febrer de 2005 es va decidir reobrir l'arxiu, adscrit al Servei d'Estudis i Documentació, i procedir a l'estudi i anàlisi de tota la documentació emmagatzemada.

## Persones relacionades

* Florentino Zamora Lucas (1896-1975) fou un sacerdot i bibliotecari espanyol. Va ser col·laborador en l'Institut Nacional del Llibre Espanyol (INLE).
* Francisco Tolsada Picazo (1897-1958) fou un arxiver, bibliotecari, professor de secundària i periodista espanyol. Va ser comissari d'exposicions organitzades per l'Institut Nacional del Llibre Espanyol (INLE).
* Guillem Díaz-Plaja i Contestí. Director entre 1966 i 1970

## Referències

* ↑ «Institución - Instituto Nacional del Libro Español (España)». [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ País, El «El Instituto Nacional del Libro Español deja de ser autónomo» (en castellà). El País [Madrid], 25-10-1984. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Archivo INLE - Biblioteca del Libro y la Lectura». [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «Persona - Zamora Lucas, Florentino (1896-1975)». [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «Persona - Tolsada Picazo, Francisco (1897-1958)». [Consulta: 29 octubre 2022].

## Enllaços externs

* EI Instituto Nacional del Libro Español (INLE) - Fernando Cendan Pazos.
# Estàtua d'Arariboia

L'Estàtua d'Arariboia és un monument en memòria del cacic Arariboia, fundador de la ciutat de Niterói, única ciutat brasilera fundada per un amerindi. El cacic Arariboia fou un heroi de la guerra de la Confederació dels Tamoios i de l'expulsió dels francesos de la colònia França Antàrtica. El monument és al centre de Niterói, enfront del carrer de la Concepció.
Va ser inaugurat en commemoració al 4t Centenari de la ciutat i substituí un bust de bronze del cacic que era en aquell lloc.
L'estàtua de cos sencer gira el cap cap a l'estació de les barques i cap a la ciutat de Rio de Janeiro i presenta Arariboia mig nu, amb un vestit típic, amb una expressió tancada i els braços encreuats.
Diu la tradició que Arariboia estaria en posició de vigilància, per protegir la ciutat d'invasores vinguts del mar i de l'un altre costat de la Badia de Guanabara.
# Sleepwalking

Sleepwalking és un drama psicològic canadencoestatunidenc dirigit per Bill Maher, estrenat el 2008.

## Argument

Forçada a anar-se del seu domicili després de la detenció del seu amic, Joleen Reedy (Charlize Theron) necessita refugiar-se en alguna part amb la seva filla de 12 anys, Tara (AnnaSophia Robb). S'adreça al seu germà petit, James (Nick Stahl) - un home simple i massa confiat qui no vacil·la a acollir-los al modest pis que té de lloguer.
Però heus aquí que Joleen, tot just acabada d'instal·lar, que marxa amb un altre home. Sent completament superat per exercitar sol la responsabilitat d'una noia adolescent, James fa tot el que pot per fer feliç la seva neboda que ja no sap on està. En molt poc temps desgraciadament la situació es fa incontrolable: perd la feina i Tara és col·locada en una família d'acollida.
Llavors James pren una decisió que trastornarà completament la seva vida i el forçarà a enfrontar els seus dimonis. Treu Tara de Califòrnia du Nord i tots els prenen noves identitats: ell és el pare, ella la filla. En principi és una manera d'enganyar les autoritats, però després pren una significació més profunda, ja que James s'esforça fer de pare que Tara mai no ha tingut i, per la primera vegada, troba un verdader objectiu la vida.
Només quan la seva peregrinació sobre la carretera els condueix a Utah a la granja on James ha crescut, es reobren velles ferides entre James i el seu pare (Dennis Hopper), el caràcter abusiu del qual i les maneres a vegades violentes han canviat poc des que James era encara un nen.

## Repartiment

* Woody Harrelson: Randall
* Dennis Hopper: M. Reedy
* AnnaSophia Robb: Tara
* Nick Stahl: James
* Charlize Theron: Joleen
* Mathew St. Patrick: Detectiu
* Callum Keith Rennie: Will
Viccionari
# Bryconops transitoria

Bryconops transitoria és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tapajós.

## Referències

* ↑ Kner R. 1858. Beiträge zur Familie der Characinen. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 30 (núm. 13). 75-80.
* ↑ Steindachner, F. 1915. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerikas. V. Denkschriften der Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften in Wien v. 93: 15-106.
* ↑ «Bryconops transitoria». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Machado-Allison, A., P. A. Buckup, B. Chernoff i R. Royero 1993: Las especies del género Bryconops Kner, 1858 en Venezuela (Teleostei, Characiformes). Acta Biológica Venezuélica v. 14 (núm. 3): 1-20.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Integrated Forecast System

L'Integrated Forecast System (IFS, Sistema de Predicció Integrat en català) és un model global de predicció meteorològica operacional. L'IFS és desenvolupat i mantingut pel Centre Europeu de Prediccions Meteorològiques a Mitjà Termini (CEPMMT o ECMWF), amb seu a Reading (Anglaterra). A causa del seu origen, sovint es coneix com a "ECMWF" o "Centre Europeu", i com a "Model Europeu" a l'Amèrica del Nord, per distingir-lo del Sistema de Pronòstic Global Americà (GFS). L'IFS juntament amb el GFS del Servei Meteorològic dels EUA, el Model Global Ambiental de Multiescala (Global Environmental Multiscale Model, GEM) del Centre Meteorològic Canadenc (CMC) i el Model Unificat (UM) de l'Oficina Meteorològica del Regne Unit, és un dels quatre models de predicció a mitjà termini d'escala sinòptica d'ús general. Tot i així, s'ha de destacar que l'IFS és considerat com el millor model global de predicció meteorològica.
L'IFS és un model global que s'executa cada 12 hores (00 i 12 UTC). El seu horitzó de pronòstic és de fins a deu dies amb sortides cada 6 hores (00, 06, 12 i 18 UTC) i amb una resolució horitzont de 16 km i 137 nivells verticals (des de la superfície fins a 0,01 hPa). A més del model principal, l'IFS és també la base d'un sistema de predicció per conjunts a menys resolució espacial (32 km i 91 nivells verticals) format per 51 membres. En els propers anys s'espera millorar la resolució horitzontal de l'IFS amb l'objectiu d'arribar als 2,5 km l'any 2025. Per una altra banda, l'IFS també s'utilitza de forma experimental per a realitzar prediccions mensuals i estacionals fins a 6 mesos.
L'IFS és un model amb drets d'autor i de propietat, per tant només algunes sortides del model es poden consultar lliurement sota domini públic a Internet.

## Referències

* ↑ García-Moya, J.A. «Models numèrics de predicció del temps». Tethys - Revista de Meteorologia, 2, pàg. article5. Arxivat de l'original el 3 de març 2016 [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ «New model cycle 38r2». ECMWF. [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ «New model cycle 40R1». ECMWF. [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ «New web products from the ECMWF ensemble prediction system». ECMWF. [Consulta: 11 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Portal web del CEPMMT sobre l'IFS Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Estàtua d'Indíbil i Mandoni

L'Estàtua d'Indíbil i Mandoni és una obra academicista de Lleida inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un grup escultòric de bronze situat a la plaça Agelet i Garriga de Lleida, sota l'Arc del Pont, l'antiga entrada a la ciutat (construïda el segle xviii) que comunica el Carrer Major amb el Pont Vell. Els guerrers, armats amb cadenes, una llança i una falcata (l'espasa característica dels ibers), representen a Indíbil i Mandoni, dos cabdills ilergetes que van defensar Lleida dels atacs dels cartaginesos i dels romans i que gràcies a les lluites i a les encertades negociacions van evitar que la ciutat fos arrasada.

## Descripció

Estàtues foses sobre un pedestal prismàtic de pedra. Estrictament figuratives, són més valuoses per la seva ubicació urbana i per la representació històrica de l'Indíbil i el Mandoni que pel valor artístic del monument.

## Origen

Originalment, l'obra es titulava Crit d'independència i va ser elaborada amb guix per l'escultor barceloní Medard Santmartí el 1884. L'escultura representava Istolaci i Indortes, dos guerrers ibers que lluitaren contra els cartaginesos durant la Segona Guerra Púnica. L'any 1946 es realitzà la rèplica en bronze actual i es dedicà als guerrers ilergets.
Avui en dia, l'estàtua d'Indíbil i Mandoni és considerada com un dels monuments més destacats i simbòlics de Lleida, juntament amb la Seu Vella i la Font de la Sirena. Situat en un dels centres d'activitat més importants de la ciutat, s'ha convertit en punt de trobada per a desenes de lleidatans.

## Història

Indíbil era cap dels ilergetes i Mandoni era el seu lloctinent. Lluitaren contra cartaginesos i romans durant el segle iii aC.

## Curiositats

* L'estàtua es neteja periòdicament perquè conservi la lluentor característica del bronze.
* Cada any, durant els dies del carnaval, es disfressa l'estàtua. També els disfressen de collistes per l'Aplec del Caragol.
* El diumenge 10 de febrer del 2013, l'endemà de les festes de Carnestoltes, l'estàtua es va despertar amb un casc de les Tropes Imperials o Stormtroopers.

## Galeria d'imatges

* L'Arc del Pont i l'estàtua (2007).
* Detall dels herois.
* L'Estàtua d'Indíbil i Mandoni és un grup escultòric de bronze situat a la plaça Agelet i Garriga de Lleida
* Indíbil i Mandoni

## Vegeu també

* Revolta d'Indíbil i Mandoni

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* Arco de Puente, monumento a Indíbil y Mandonio (castellà)