# Caroline Unger-Sabatier

Caroline Maria Unger, en italià Carolina Ungher, de casada Unger-Sabatier (Viena (Àustria), 28 d'octubre, 1803 - Florència (Itàlia), 23 de març, 1877), va ser una cantant d'òpera (soprano o mezzosoprano) austríaca. Va tenir una gran carrera a Itàlia i va ser la cantant favorita de Gaetano Donizetti, que va escriure diversos papers principals per a ella.

## Biografia

Caroline Unger va ser l'única filla del matrimoni de l'escriptor Johann Carl Unger amb la baronessa Anna von Karwinska, que probablement procedia de Polònia. Aleshores la família vivia a Viena, a l'Alsergrund, en el que aleshores era el centre comunitari de la Herrengasse núm. 36 (avui Laudongasse 5), on va néixer. Va ser batejada Carolina Maria a la parròquia d'Alservorstadt. L'autora Karoline Pichler, que vivia a l'Alsergrund, figura com a padrina i escriu a les seves memòries:
| « | <Johann Carl Unger, un petit poeta i un home ben educat que vivia al nostre barri, també es va unir al nostre cercle. La seva dona, la baronessa Karvinsky, estava a punt de donar a llum - em van demanar que bategés el seu fill, vaig estar contenta de fer-ho; - era una noia, se li va posar el meu nom i es va convertir en la famosa cantant Carolina Ungher.> | » |
Va ser la primera en el pensionat. Va estudiar un internat de noies i va estudiar cant a Viena amb Joseph Mozzati i amb la cunyada de Mozart, Aloysia Weber, amb Johann Michael Vogl i amb Domenico Ronconi; Entre els seus professors de piano hi havia el fill de Mozart Franz Xaver Wolfgang Mozart.

## Inicis a Viena, Beethoven

El febrer de 1821 va debutar al teatre Kärntnertor com Dorabella a l'òpera Così fan tutte de Mozart, encara que s'ha comprovat que Franz Schubert va assajar aquest paper amb ella. També va aparèixer freqüentment en òperes de Rossini, que en aquell moment estava a la màxima altura de la seva popularitat, incloent-hi cantant el virtuós paper principal a Tancredi amb gran aclamació l'agost de 1822. A Viena va compartir escenari amb grans estrelles internacionals com Joséphine Fodor, Domenico Donzelli i Luigi Lablache, i els primers papers composts directament per a la seva veu van ser de Michele Carafa i Saverio Mercadante.
També va aparèixer com a cantant de concert i va cantar la part contral a l'estrena de la 9a simfonia de Beethoven el 7 de maig de 1824 al "Theater am Kärntnertor". Segons Sigismund Thalberg, que estava entre el públic, va convertir el Beethoven completament sord al públic animat després del final del scherzo, també després del final del final coral.

## Grans èxits a Itàlia

El març de 1825 va anar a Itàlia amb l'empresari Domenico Barbaja, on va tenir un èxit inusual per a un cantant de parla alemanya fins al voltant de 1840 i fins i tot es va convertir en una de les prima dones més celebrades de l'època. Primer va estar a Nàpols fins al març de 1827, on va cantar, entre altres coses, Asteria a la Niobe de Giovanni Pacini al Teatro San Carlo: 19 de novembre de 1826), al costat de Giuditta Pasta en el paper principal i Luigi Lablache. A Nàpols va conèixer per primera vegada a Gaetano Donizetti, qui va compondre per a ella la protagonista femenina de la seva òpera Il borgomastro di Saardam, que es va estrenar el 19 d'agost de 1827 al Teatro del Fondo.
Des de la primavera de 1827 fins a 1829, Unger va tenir un compromís permanent a La Scala de Milà. Allà va cantar el paper d'Isoletta a l'estrena de La straniera de Bellini el 14 de febrer de 1829, al costat d'Henriette Méric-Lalande en el paper principal. En els deu anys següents va actuar alternativament en nombrosos teatres d'Itàlia, de Torí a Venècia i Trieste, i de Florència a Palerm. Va ser especialment celebrada per les seves excel·lents habilitats d'actuació: va ser considerada una de les millors actrius cantants de la seva època (la somma attrice cantante). Franz Liszt va expressar una opinió similar el 1838, considerant-la el talent dramàtic més bonic des de Giuditta Pasta i Maria Malibran.
El 17 de març de 1833, Unger va cantar el paper principal a la Parisina d'Este de Donizetti, especialment concebuda per a ella, per primera vegada al "Teatro della Pergola" de Florència, al costat del famós tenor francès Gilbert Duprez. Meyerbeer la va veure en aquest paper, i tot i que semblava haver superat el seu apogeu vocal en aquell moment, li hauria agradat haver-la escollit en el paper dramàtic de Valentine a Les Huguenots (però va acabar sent cantada per Marie Cornélie Falcon):
| « | <Die Ungher és una gran artista plena de les més altes intencions dramàtiques, i si la seva veu no fos malauradament ja aguda i de castrat,? (sic!), prefereixo compondre per a ella que per a l'extravagant Malibran. Però fins i tot tal com és, volia donar tant per tenir-la com a Sant Valentí a París.> | » |
– Giacomo Meyerbeer-
Unger també va tenir molt èxit la temporada 1833/1834 al "Théâtre Italien" de París.
Els papers estrella de Caroline Unger també van incloure Anna Bolena (Donizetti) i Lucrezia Borgia, Elena en el seu Marino Faliero -que va cantar, entre altres coses, a l'estrena italiana de l'òpera a Florència el 1836 (l'estrena havia tingut lloc a París).-, i Berta de Mercadantes a I Normanni a Parigi, que va cantar a Bolonya el 1832, entre altres llocs.
Altres dos papers que Donizetti va compondre especialment per a ella van ser l'Antonina a Belisario, estrenada el 4 de febrer de 1836 al Teatre La Fenice de Venècia, i el paper principal de la seva Maria de Rudenz, representada per primera vegada el 30 de gener de 1838 al mateix teatre. No obstant això, aquesta darrera òpera probablement va ser un fracàs a causa del llibret estranyament ombrívol, però Unger també va sospitar que Donizetti, equivocadament, la va difamar i va posar fi a la seva llarga amistat.

## Alexandre Dumas i Nikolaus Lenau, Florència

El 1835 va iniciar una relació secreta amb Alexandre Dumas mentre ell viatjava a Itàlia amb la seva futura esposa, l'actriu Ida Ferrier (1811-1859). Va esperar després que Dumas vingués a ella a Itàlia. Però l'última carta d'amor que li va escriure des de Venècia el 4 de febrer de 1836, immediatament després de l'estrena de Belisario de Donizetti, sembla que no va tenir resposta. No hi va haver reunió.
A la tardor de 1837 es va instal·lar a Florència, on va adquirir l'anomenada "Casa Bonaparte" –també anomenada "Casa Cambiagi" en honor d'un propietari posterior. L'edifici que sobreviu avui és a Via dei Renai nº. 23-25.
Quan va ser convidada a Viena a la primavera de 1839, hi va conèixer el poeta Nikolaus Lenau el 24 de juny de 1839. Aquesta relació també va ser de curta durada i aviat es va esfondrar a causa de diferències irreconciliables. Lenau, que tenia pocs ingressos, es va negar a deixar que Caroline Unger el mantibués. Tampoc volia acceptar la seva oferta de posar fi a la seva carrera escènica pel seu bé.

## Matrimoni amb François Sabatier

A Roma el 1840 va conèixer l'erudit, crític d'art i mecenes francès François Sabatier (1818–1891), que era 15 anys més jove que ella i també era conegut com el traductor del Faust (Goethe). Es va casar amb ell el 18 de març de 1841 a Florència. Després d'això, va acceptar un compromís a l'Òpera de Dresden per última vegada. El 5 de setembre de 1841 es va acomiadar del teatre d'allà en el paper d'Antonina a Belisario de Donizetti. Entre l'audiència hi havia el compositor Giacomo Meyerbeer, que va assenyalar en el seu diari que Wilhelmine Schröder-Devrient i Karoline Bauer pronunciaven cadascuna un discurs en el seu honor, i que hi havia "corones de flor" i "tota mena d'altres triomfs".
La parella Sabatier-Unger es va establir llavors a Florència, on tots dos van viure en un palau renaixentista del segle xiv que aviat es va convertir en un centre intel·lectual de la ciutat. Entre els convidats més coneguts hi havia l'historiador Otto Hartwig i l'escriptora Fanny Lewald. Ella va entusiasmar:
| « | <La bonica casa amb les seves habitacions amples i fresques ombrejades per cortines, des de les quals s'entrava a les àmplies terrasses del jardí ple de flors banyant-se en fragància; la vista que es gaudia des d'aquest cim suau de la bella vall, les converses significatives que Sabatier sabia estimular constantment perquè les ments dels marits i de la dona sempre anaven dirigides cap al gran i seriós, tenien quelcom d'encantador i alhora quelcom, elevant. Sempre hi havia una gran acollida a la casa; i va ser una de les coses més agradables que es va oferir als convidats quan Caroline va acceptar cantar una o altra de les cançons que havia composat i de tant en tant també escrites al piano.> | » |
Entre els seus alumnes hi havia la pianista Wilhelmine Clauss-Szarvady cap al 1845, i fins al 1864 la cantant Anna Schimon-Regan i Emma La Grua, la filla dels saxons reials. La cantant de cambra Friederike Funk.
Caroline Unger va morir el 23 de març de 1877 a Florència i va ser enterrada al "Cimitero delle Porte Sante" de l'església de San Miniato al Monte, on més tard el seu marit va trobar el seu darrer lloc de descans.

## Referències

* ↑ Wien, Pfarre Alservorstadt, Taufbuch 1800–1803, fol. 262 (Digitalisat)
* ↑ Abschnitt „Jugendjahre“, in: Klaus Martin Kopitz: Artikel „Caroline Unger“. In: MUGI. Musikvermittlung und Genderforschung: Lexikon und multimediale Präsentationen, hg. von Beatrix Borchard und Nina Noeske, Hochschule für Musik und Theater Hamburg, 2003ff. Stand vom 25. April 2018
* ↑ Caroline Pichler: Denkwürdigkeiten aus meinem Leben. München 1914, Band 1, S. 249.
* ↑ Secció "Anys Juvenils", dins: Klaus Martin Kopitz: Article "Caroline Unger". A: MUGI. Educació musical i recerca de gènere: lèxic i presentacions multimèdia, ed. per Beatrix Borchard i Nina Noeske, Universitat de Música i Teatre d'Hamburg, 2003ff. A partir del 25 d'abril de 2018
* ↑ Diari general musical, volum 23, núm.13 del 28 de març de 1821, columna 201.
* ↑ Secció "Primers èxits - Schubert, Beethoven", dins: Klaus Martin Kopitz: Article "Caroline Unger". A: MUGI. Educació musical i recerca de gènere: lèxic i presentacions multimèdia, ed. per Beatrix Borchard i Nina Noeske, Universitat de Música i Teatre d'Hamburg, 2003ff. A partir del 25 d'abril de 2018
* ↑ Allgemeine Musikalische Zeitung, vol 24, núm. 41 del 9 d'octubre de 1822, col·lecció 671. A continuació: Secció "Primers èxits - Schubert, Beethoven", dins: Klaus Martin Kopitz: Article "Caroline Unger". A: MUGI. Educació musical i recerca de gènere: lèxic i presentacions multimèdia, ed. per Beatrix Borchard i Nina Noeske, Universitat de Música i Teatre d'Hamburg, 2003ff. A partir del 25 d'abril de 2018
* ↑ Abufar, és a dir, la família àrab (Michele Carafa) a Corago-Informationssystem der Universität Bologna
* ↑ Il podestà di Burgos (Saverio Mercadante) al sistema d'informació Corago de la Universitat de Bolonya
* ↑ Klaus Martin Kopitz, Rainer Cadenbach (Hrsg.) u. a.: Beethoven aus der Sicht seiner Zeitgenossen in Tagebüchern, Briefen, Gedichten und Erinnerungen. Band 2: Lachner – Zmeskall. Hrsg. von der Beethoven-Forschungsstelle an der Universität der Künste Berlin. Henle, München 2009, ISBN 978-3-87328-120-2, S. 983
* ↑ Anton Schindler: Biografia de Ludwig van Beethoven. 3a Edició. Munster 1860, volum 2, pàg. 71.
* 1 2 3 4 5 6 Secció "L'inarrivabile, l'impareggiabile, la somma attrice cantante", a: Klaus Martin Kopitz: Article "Caroline Unger". A: MUGI. Educació musical i recerca de gènere: lèxic i presentacions multimèdia, ed. per Beatrix Borchard i Nina Noeske, Universitat de Música i Teatre d'Hamburg, 2003ff. A partir del 25 d'abril de 2018
* ↑ Niobe (Giovanni Pacini) al sistema d'informació Corago de la Universitat de Bolonya
* ↑ La straniera (Vincenzo Bellini) al sistema d'informació Corago de la Universitat de Bolonya
* ↑ Franz Liszt: Collected Writings, Volum 2, publicat per Lina Ramann, Leipzig 1881, pàg 237. A continuació: Secció "L'inarrivabile, l'impereggiabile, la somma attrice cantante", a: Klaus Martin Kopitz: Article "Caroline Unger". A: MUGI. Educació musical i recerca de gènere: lèxic i presentacions multimèdia, ed. per Beatrix Borchard i Nina Noeske, Universitat de Música i Teatre d'Hamburg, 2003ff. A partir del 25 d'abril de 2018
* ↑ Parisina (Gaetano Donizetti) al sistema d'informació Corago de la Universitat de Bolonya
* ↑ Aquesta és una valoració una mica estranya, ja que molts castrati van testimoniar que encara tenien unes veus juvenils precioses fins que van tenir una edat relativament avançada, per la qual cosa no necessàriament tenien veus "agudes" abans d'hora (nota de l'autor).
* ↑ Giacomo Meyerbeer: Intercanvi de cartes i diaris, publicat per Heinz i Gudrun Becker, Volum 2, Berlín 1970, pàgina Article "Caroline Unger". A: MUGI. Educació musical i recerca de gènere: lèxic i presentacions multimèdia, ed. per Beatrix Borchard i Nina Noeske, Universitat de Música i Teatre d'Hamburg, 2003ff. A partir del 25 d'abril de 2018
* ↑ Marino Faliero (Gaetano Donizetti) al sistema d'informació Corago de la Universitat de Bolonya
* ↑ Suche nach Opern von Ungher Carolina (Suchbegriff im Feld Autore: „interpreti“) im Corago-Informationssystem der Universität Bologna
* ↑ I Normanni a Parigi (Saverio Mercadante) im Corago-Informationssystem der Universität Bologna
* ↑ S. 41 im CD-Booklet zur Gesamtaufnahme mit Nelly Miricioiu, Bruce Ford u. a., Philharmonia Orchestra, David Parry, Opera rara: ORC 16
* ↑ n Friedrich Faber, Lorenz Clasen (eds.): Lèxic de converses per a belles arts. Volum 7. Leipzig 1857, pàg 61 – Internet Archive
* ↑ Repertori d'arquitectura civil a Florència
* ↑ Nikolaus Lenau: obres i cartes. Volum 6.1, ed. de Norbert Oellers i Hartmut Steinecke. Viena 1990, pàg. 70.
* ↑ Per celebrar el comiat del k. k. La cantant de cambra Mme. Unger. A: diari del vespre. Dresden, 21 de setembre de 1841.
* ↑ Giacomo Meyerbeer: correspondència i diaris. Editat per Heinz i Gudrun Becker, volum 3. Berlín 1975, pàg. 362.
* ↑ Fanny Lewald: Römisches Tagebuch 1845/46. Hrsg. von Heinrich Spiero. Leipzig 1927, S. 27.
* ↑ Hartwig (1897), S. 237
* ↑ Lewald (1888), S. 90
* ↑ Nova revista de música del 17 de gener de 1851, pàg 26 (exemplar digital).
* ↑ Hartwig (1897), S. 234
* ↑ La tomba de Caroline Unger. A: knerger.de. Klaus Nerger, consultat el 30 d'octubre de 2018.

## Bibliografia

* Leopold von Sonnleithner, Salvar l'honor d'un artista, a: Reviews and Communications on Theatre and Music, Vol. 11, núm. 51 del 23 de desembre de 1865, pàg. 801f. (sobre Caroline Unger i l'estrena mundial de la 9a simfonia de Beethoven) (còpia digital)
* Hermann von Friesen: Ludwig Tieck. Memòries d'un vell amic de 1825-1842. Volum 1, Viena 1871, pàgs. 249-252
* Constantin von Wurzbach: Unger-Sabathier, Karoline. A: Enciclopèdia Biogràfica de l'Imperi Austríac. 49a part. Cort Imperial-Reial i Impremta Estatal, Viena 1884, pàgs. 66-70 (còpia digital).
* Heinrich Welti: Unger, Karoline. A: Biografia general alemanya (ADB). Volum 39, Duncker & Humblot, Leipzig 1895, pàgs. 296-298.
* Fanny Lewald: Caroline Ungher-Sabtier. A: això.: Dotze quadres després de la vida. Memories, Berlín 1888, pàgs. 75–93 – Internet Archive
* Otto Hartwig: François Sabatier i Caroline Sabatier-Unger. A: Deutsche Rundschau, volum 91 (1897), pàg. 227-243 - Internet Archive
* Margit Faragó: Unger-Sabatier Karolina. Budapest 1941 (publicat només en hongarès)
* Jean Claparède: Le séjour de Courbet à la Tour de Farges. (PDF; 1 MB) París 1950.
* Alexandre Dumas: Une adventure d'amour; i viatge a Itàlia; Suivi de lettres inédites de Caroline Ungher à Alexandre Dumas. Editat per Claude Schopp, París 1985
* Rudolph Angermüller: Una carta no impresa de Franz Xaver Wolfgang Mozart a Caroline Ungher-Sabatier, Viena, 26 de desembre de 1842. A: Nachrichten der Internationale Stiftung Mozarteum, vol 43 (1995), número 3–4, pàgines 86–92
* Aldo Reggioli: Carolina Ungher: virtuosa di camera e cappella di S.A.R. il granuca di Toscana. Florència 1996 (amb nombroses il·lustracions)
* Peter Branscombe: Schubert i els Ungers: un estudi preliminar. A: Brian Newbould (ed.): Estudis Schubert. Aldershot 1998, pàgs. 209–219
* Karl-Josef Kutsch, Leo Riemens: Enciclopèdia de gran cantant. 3a Edició. Berna/Munich 1999, volum 5, pàg. 3546
* Rotraut Fischer, Christina Ujma: Florentins alemanys. El saló com a escenari d'intercanvi italo-alemany a Florència a la segona meitat del segle XIX. A: Roberto Simanowski, Horst Truck, Thomas Schmidt (ed.): Europa - a salon? Sobre la internacionalitat del saló. Goettingen 1999, pàgs. 127–146
* Rotraut Fischer, Christina Ujma: Punt de fuga Florència - Germano-florentí en l'època del Risorgimento entre epigonalitat i utopia. A: Fòrum de Marburg. Contributions to the intellectual situation of the present, vol 7 (2006), número 3 - En línia: http://www.philosophia-online.de/mafo/inhalt_index.htm (Memento del 5 de juliol de 2011 a Internet Archive)
* Michèle Pallier: De Vienne a Florència: l'itinerari molt romàntic d'una cantant excepcional: Caroline Ungher-Sabatier (1803–1877). (PDF; 185 kB) A: Butlletí de l'Acadèmia de Ciències i Lletres de Montpeller, 2009, S. 341–354.
* Michel Hilaire: L'altra trobada: François Sabatier i l'art "falansterià". A: Courbet/Proudon, l'art i la gent. Ausstellungskatalog, Besançon 2010, S. 49–62 (amb diverses il·lustracions, inclòs un retrat a l'oli de Caroline Unger)
* Klaus Martin Kopitz: Article "Caroline Unger". A: MUGI. Educació musical i recerca de gènere: lèxic i presentacions multimèdia, ed. per Beatrix Borchard i Nina Noeske, Universitat de Música i Teatre d'Hamburg, 2003ff. A partir del 25 d'abril de 2018

## Enllaços externs

* https://latourdefarges.pagesperso-orange.fr/texte/francais/histoire%20texte1.htm#caroline Arxivat 2021-03-02 a Wayback Machine.