OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Accident d'Uber

L'1 de març del 2018, un cotxe autònom desenvolupat per Uber va col·lidir i matar una dona de 49 anys, Elaine Herzberg, que travessava l'autopista en meitat de la nit a Tempe, Arizona. Aquest fet va iniciar un fort escàndol i va provocar l'aparició de molts interrogants respecte a la companyia i l'ús dels automòbils autònoms. El cotxe estava en fase de proves. El model (Volvo XC90) disposa de 10 càmeres frontals i laterals, radars, sensors de navegació i ordinadors. Podia circular per la carretera amb la condició que una persona humana sempre estigués present i supervisés la conducció, estant preparat per intervenir en cas que fos necessari. En aquest cas, el cotxe va alertar de la necessitat d'una frenada tan sols 1,3 segons abans de l'impacte. El conductor va agafar el volant menys d'un segon abans del xoc, però no va frenar fins un segon després de la col·lisió.
Abans de l'accident fatal, s'havien produït dos altres incidents importants, però ambdós havien estat causats per error humà, no pel vehicle. Per tant, l'accident d'Uber o Uber Crush representa la primera i única mort registrada amb un vehicle autònom de nivell 3, el que estableix un precedent indiscutible per al desenvolupament de futurs vehicles autònoms i posa sobre la taula moltes preguntes com per exemple si realment estem preparats per aquest tipus de tecnologia. Un altre debat important: de qui va ser la culpa? Del cotxe autònom, del conductor supervisor, del creador del vehicle, de la víctima...? Segons Uber i d'acord amb l'informe preliminar, el conductor ha d'intervenir davant una fallada del sistema i és responsable de reaccionar als missatges que apareixen a la consola.

## Referències

* 1 2 3 4 Limón, Raúl «El coche del accidente mortal de Uber tenía inhabilitada la frenada de emergencia» (en castellà). El País [Madrid], 12-06-2018. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 «Uber: Sale el vídeo del atropello mortal del coche autónomo», 22-03-2018. [Consulta: 13 desembre 2018].
# Acord d'Erdut

L'acord d'Erdut (en croat: Erdutski sporazum, en serbi: Erdutski sporazum o Ердутски споразум), oficialment l'Acord Bàsic sobre la Regió d'Eslavònia Oriental, Baranya i Sirmia Occidental, va ser un acord assolit el 12 de novembre de 1995 entre les autoritats de la República de Croàcia i les autoritats locals sèrbies de la regió d'Eslavònia Oriental, Baranya i Sirmia Occidental sobre la resolució pacífica de la guerra de la independència de Croàcia a l'est de Croàcia. Es va anomenar acord d'Erdut, el poble en què es va signar.
Els signants van ser Hrvoje Šarinić, l'antic primer ministre del Govern de Croàcia i Milan Milanović, un polític local serbi representant l'autoproclamada República Sèrbia de Krajina (RSK), sota les instruccions de les autoritats de la República Federal de Iugoslàvia. Els testimonis van ser Peter Galbraith, l'ambaixador dels Estats Units a Croàcia de l'època, i Thorvald Stoltenberg, l'intermediari de les Nacions Unides.
El territori d'Eslavònia Oriental, Baranya i Sirmia Occidental havia estat controlat prèviament pel RSK, i abans per l'OAS d'Eslavònia Oriental, Baranya i Sirmia Occidental. L'acord va ser reconegut per la resolució 1023 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, i va aplanar el camí a l'establiment de l'Autoritat Transitòria de les Nacions Unides a Eslavònia Oriental, Baranya i Sirmia Occidental. Sobre la base d'aquest acord, es va establir el Consell conjunt de municipalitats, amb una majoria de la població sèrbia.

## Fonts

* Albert Bing (octubre 2008). "Sjedinjene Američke Države i reintegracija hrvatskog Podunavlja" [Els Estats Units i la reintegració de la regió del Danubi croat]. Scrinia Slavonica (en croat). Slavonski Brod: Institut Croat de la Història. 8 (1). Consultat el 21 de febrer de 2013.

## Enllaços externs

* Text complet de l'acord d'Erdut
# Capital Americana de la Cultura

L'Organització Capital Americana de la Cultura és una Organització No-Governamental (ONG) creada el 1997 que selecciona anualment una ciutat del continent americà com a capital de la cultura per un període d'un any. La iniciativa està basada en el programa de la "Capital Europea de la Cultura", i gaudeix del suport de l'Organització d'Estats Americans. El president actual de l'organització és Xavier Tudela.

## Capitals Americanes de la Cultura

* 2000 – Mérida, Mèxic
* 2001 – Iquique, Xile
* 2002 – Maceió (Brasil)
* 2003 – Panamà, Panamà i Curitiba (Brasil)
* 2004 – Santiago de Xile, Xile
* 2005 – Guadalajara, Mèxic
* 2006 – Córdoba, Argentina
* 2007 – Cuzco, Perú
* 2008 - Brasília (Brasil)
* 2009 - Asunción, Paraguai
* 2010 - Santo Domingo, República Dominicana
* 2011 - Quito, Equador
* 2012 - São Luís (Brasil)
* 2013 - Barranquilla, Colòmbia
* 2014 - Estat de Colima, Mèxic
* 2015 - Mayagüez, Puerto Rico
* 2016 - Valdívia, Xile
* 2017 - Mérida, Mèxic
* 2018 - Estat d'Anzoátegui, Veneçuela
* 2019 - San Miguel de Allende-Guanajuato, Mèxic
* 2020 - Punta Arenas, Xile
* 2021 - Zacatecas, Mèxic
* 2022 - Ibagué, Colombia
* 2023 - Aguas Calientes, Mèxic
* 2024 - Nayarit, Mèxic

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Organització en castellà, anglès, francès i portuguès.
# 105 aC

El 105 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Màxim i Rufus o també any 649 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «105 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Gneu Mal·li Màxim i Publi Rutili Rufus són elegits cònsols.
* Mal·li Màxim obté la Gàl·lia Transalpina com a província, i per les dissensions amb el seu col·lega el procònsol Quint Servili Cepió és derrotat pels cimbres, dirigits per Beòrix i els teutons comandats per Teutobod, en una batalla, la batalla d'Arausio, en la qual moren els seus dos fills. Quan torna a Roma és acusat, i defensat per Marc Antoni l'orador.
* Els cimbres, que haurien pogut atacar Roma després de la victòria, inexplicablement dirigeixen als Pirineus, i entren a Hispània.

### Àfrica

* Luci Corneli Sul·la, qüestor a les ordres de Gai Mari és a Numídia, on fa presoner al rei Jugurta gràcies a una hàbil maniobra diplomàtica que li permet convèncer Boccus I, rei de Mauretània que es passi al costat dels romans.
* Foners balears participen en la conquesta de Numídia, com a tropes auxiliars de l'exèrcit romà.

## Naixements

* Ateu Pretextat, gramàtic grec que exercirà a Roma.
* Marc Aci Balb, polític romà que es casarà amb Júlia, germana de Juli Cèsar.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos: nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115-150. ISBN 9780931464508.
* ↑ Gai Sal·lusti Crisp. La guerra de Jugurta, 114
* ↑ Titus Livi. Epítom, LXVII
* ↑ Smith, William (ed.). «Sulla». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 12 setembre 2024].
* ↑ Gai Sal·lusti Crisp, La guerra de Jugurta, 105.
* ↑ Suetoni. De viris illustribus X, 2
* ↑ Lovano, Michael. All things Julius Caesar : an encyclopedia of Caesar's world and legacy. Westport: Greenwood Press, 2014, p. 72. ISBN 9781440804205.
# Ik

L'Ik - Ик (rus) - és un riu de Rússia, un afluent del riu Kama. Passa pel Tatarstan i per Baixkíria. Té una llargària de 571 km i ocupa una conca de 18.000 km². Té un abal mitjà de 45,65 m³/s a l'alçada de Nagaibakovo. Desemboca al riu Kama a l'embassament de Nijnekamsk.
Viccionari
# Huracà Paloma

L'huracà Paloma fou un cicló tropical de novembre de 2008 que assolí la categoria 4 en l'Escala d'huracans de Saffir-Simpson. Pels danys que provocà en zones ja afectades el mateix any per altres tempestes, es demanà la retira del nom de la llista oficial d'huracans.

## Història meteorològica

A principis de novembre, el mal temps es va incrementar a la zona del sud del mar del Carib, fins que es va formar una tempesta tropical el dia 5. Se li va assignar el nom de Paloma De seguida es va veure que les condicions podien provocar un gran huracà, per la qual cosa es van donar els avisos pertinents. La tempesta, ja de categoria 3, va tocar les Illes Caiman el dia 8, amb un enfortiment per les altes temperatures de l'aigua del mar, inusuals en aquella època de l'any. Amb un pic de 230 km/h, l'huracà de categoria 4 es va desplaçar cap a Cuba. Allà, però, un canvi abrupte en el temps feu que s'afeblís abans de tocar terra, esdevenint un huracà de categoria 2. Després de creuar l'illa va continuar movent-se cap a Florida, on els vents que van quedar poden haver contribuït a les fortes tempestes de la segona quinzena de novembre a Carolina del Nord.

## Conseqüències

Les fortes pluges que van acompanyar el pas de Paloma van provocar un agreujament de la situació a Hondures i Nicaragua, que havien patit una onada d'inundacions el mes anterior, amb un resultat de 18 morts. A les illes Caiman, gràcies als avisos prematurs, no van produir-se morts, però els danys materials foren catastròfics, equivalents al 7% del PIB del país, especialment per la maror ciclònica que va afectar l'illa més petita i els forts vents que va destruir cases i infraestructures. Una persona va perdre la vida a Jamaica a causa de les inundacions de la riba d'un riu.
Malgrat l'afebliment, Paloma va causar forts danys a Cuba, que ja havia estat afectada per altres tempestes tropicals aquell mateix any. De fet, l'any 2008 es considera un dels més destructius en la història de l'illa per la suma dels efectes dels diferents ciclons, massa seguits com per permetre la reconstrucció de les zones afectades. La població més perjudicada fou Santa Cruz del Sur. Aquests danys van portar a la retirada del nom "Paloma", substituït per Paulette.

## Referències

* ↑ Cohen. «Tropical Weather Discussion». National Hurricane Center. [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ Brennan, Michael J. «Tropical Cyclone Report: Hurricane Paloma». National Hurricane Center. [Consulta: 9 setembre 2015].
# Olivera de l'Amado

L'olivera de l'Amado, o l'olivera de ca l'Amado, al municipi de Bovera, a la comarca de les Garrigues, és un arbre molt antic i de molta grandària amb un perfil genètic únic, cosa per la qual se la considera una varietat —o l'única representat d'una varietat— catalana d'olivera. Des de temps que ja no es recorden, el seu fruit s'ha fet servir per a produir oli, tot i que les seves característiques agronòmiques encara estan en estudi. Segons Turisme les Garrigues, el volum d'aquest arbre és tal, que se n'ha de collir les abundants olives amb grua.

## Referències

* ↑ «L'olivera de l'Amado». Trenca, Fons Europeu Agrícola de Desenvolupament Rural, Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació (inter al.). [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ Ninot, Antònia; Howard, Werner; Romero, Agustí. Les varietats catalanes d'olivera. Quaderns Agraris, 2019, p. 7-36. ISBN 2013-9780.
* ↑ «Olivera de Amado» (en castellà). Viveros Sophie. [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ «Facebook». [Consulta: 8 maig 2024].
# Omongwaïta

L'omongwaïta o Na-polihalita és un mineral de la classe dels sulfats. Va ser anomenada així per la seva localitat tipus. Es troba estretament relacionada amb la bassanita.

## Característiques

La omongwaïta és un sulfat de fórmula química Na₂Ca₅(SO₄)₆·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'omongwaïta pertany a «07.CD - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans només» juntament amb els següents minerals: matteuccita, mirabilita, lecontita, hidroglauberita, eugsterita, görgeyita, koktaïta, singenita, bassanita, zircosulfat, schieffelinita, montanita i guix.

## Formació i jaciments

L'omongwaïta ha estat descrita a la seva localitat tipus (Namíbia) i a Hallstatt (Àustria). Es troba en forma de petites inclusions en guix en un context evaporític recent.

## Referències

* ↑ «Omongwaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Omurano

L'omurano és una llengua no classificada del Perú. També es coneix com Humurana, Roamaina, Numurana, Umurano i Mayna. Se suposava que la llengua es va extingir el 1958, però el 2011 es va trobar algú que sabia unes 20 paraules en omurano ; va afirmar que encara hi havia gent que el sabia parlar.
Es parlava prop del riu Urituyacu (afluent del riu Marañón), o al riu Nucuray segons Loukotka (1968).

## Classificació

Tovar (1961) va vincular l'omurano amb el taushiro (i més tard el taushiro amb el kandoshi); Kaufman (1994) troba el vincle raonable i el 2007 va classificar omurano i taushiro (però no kandoshi) com a llengües saparo-yawan.
El maynas, una vegada confós amb un sinònim, és un idioma separat.
Tot i que hi ha hagut propostes anteriors que vinculaven l'omurano amb les llengües zaparoanes, de Carvalho (2013) no troba cap evidència que l'omurano estigui relacionat amb les llengües zaparoanes.

## Contacte lingüístic

Jolkesky (2016) assenyala que hi ha semblances lèxiques amb les famílies de llengües urarina, arawak, zaparo i leko degut al contacte.

## Vocabulari

Una llista de paraules de Tessmann (1930) és la font principal de les dades lèxiques de l'omurano.
Loukotka (1968) llista els següents ítems bàsics de vocabulari.
    glossaOmurana unnadzóra dosdzoʔóra capna-neyalok ullan-atn donamparáwan focíno solhéna estrelladzuñ dacsaaíchia casaána blancchalama

## Referències

* ↑ Omurano a Ethnologue (18th ed., 2015)
* ↑ O'Hagan, Zachary J. «Informe de campo del idioma omurano», 22-09-2011.
* 1 2 de Carvalho. 2013. On Záparoan as a valid genetic unity: Preliminary correspondences and the status of Omurano. Revista Brasileira de Linguística Antropológica 5: 91-116.
* 1 2 Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
* ↑ Jolkesky, Marcelo Pinho de Valhery. Estudo arqueo-ecolinguístico das terras tropicais sul-americanas. 2. Brasília: University of Brasília, 2016.
* ↑ Tessmann, Günter. 1930. Die Indianer Nordost-Perus: grundlegende Forschungen für eine systematische Kulturkunde. Hamburg: Friederichsen, de Gruyter.

## Bibliografia

* O'Hagan, Zachary J. (2011). Omurano field notes. (Manuscript).
# Nicolás Sartorius Álvarez de las Asturias

Nicolás Sartorius Álvarez de las Asturias Nicolás Sartorius Álvarez de las Asturias, és un advocat, polític i periodista espanyol, fill del comte de San Luis.

## Biografia

Actiu militant antifranquista, durant els anys 50 fou fundador de les Juventudes Monárquicas Españolas, de les que en fou el principal dirigent amb José Luis Leal Maldonado i Juan Tomás de Salas. En els anys seixanta, però, va formar part del Frente de Liberación Popular, va ser cofundador del sindicat Comissions Obreres i membre del Partit Comunista d'Espanya.
Va ser detingut i condemnat en diverses ocasions per la seva militància política durant la dictadura franquista, sent un dels detinguts per suport als acusats en el conegut com Procés de Burgos. En total va passar sis anys a la presó. Va participar activament des de Comissions en les negociacions polítiques durant la Transició Espanyola i fou Diputat al Congrés en la II legislatura pel Partit Comunista d'Espanya, en substitució de Marcelino Camacho Abad. Fou escollit novament diputat en la III i IV legislatura per Izquierda Unida, arribant a ser-ne Portaveu, així com representant (1987-1989) i president (1989-1993) de la Junta de Portaveus del Congrés dels Diputats. Degut a les seves diferències amb Julio Anguita va abandonar la direcció d'IU en 1994 i es va unir al corrent Nueva Izquierda, que va acabar per constituir-se en partit polític com a Partido Democrático de la Nueva Izquierda, integrant-se la major part dels seus afiliats al PSOE.
Des de l'abandó d'Izquierda Unida s'ha dedicat a escriure articles i llibres sobre història contemporània d'Espanya, la majoria en relació amb el període de la transició política. Es va incorporar a la Fundació Alternatives, de la qual és Vicepresident. En la seva labor com periodista col·labora habitualment en el diari El País i en el programa Ahora por ahora de la Cadena SER.
La seva última obra, El final de la dictadura. La conquista de la democracia en España (Madrid, 2007) és un assaig històric escrit amb Alberto Sabio.

## Obres

* El resurgir del movimiento obrero
* El sindicalismo de nuevo tipo
* Un nuevo proyecto político
* Carta a un escéptico sobre los partidos políticos
* La memoria insumisa: sobre la dictadura de Franco
* El Final de la Dictadura: La conquista de la libertad en España (2007)

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, II Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, III Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, IV Legislatura
* ↑ Anguita reprocha a Sartorius su absentismo de la dirección de IU, EL País, 12 de juliol de 1994
* ↑ "Abandono toda mi actividad política en IU", El País, 4 de desembre de 1994
* ↑ «Nicolás Sartorius». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].

## Enllaços externs

* Nicolás Sartorius, el aristócrata rojo, entrevista a Público, 29 d'octubre de 2015.
* Nicolás Sartorius, diputado por Sevilla (1990), en vídeo a Youtube
# Ona mitjana

L'ona mitjana (OM), de vegades anomenada també freqüència mitjana (MF), (de l'anglès, Medium Frecuency) és la banda de l'espectre electromagnètic que ocupa el rang de freqüències de 300 kHz a 3 MHz.

## Característiques de la banda d'ona mitjana

La propagació en aquesta banda segueix la curvatura de la Terra, i les ones poden reflectir-se en la ionosfera. A causa d'això, el seu abast sol ser d'uns centenars de km durant el dia, i és més gran com més baixa la seva freqüència. De nit, la propagació és millor que de dia, perquè desapareix la capa D de la ionosfera que absorbeix fortament les ones mitjanes.
Finalment, és una banda que és summament vulnerable al soroll:
* atmosfèric (es poden sentir tempestes a diversos centenars de quilòmetres)
* soroll produït per l'home
** Exemple : la PLC
* soroll natural, propi a la ionosfera.

## Sistemes que funcionen en ona mitjana
### Radiodifusió

Des de principis de la ràdio (ja en els anys 20), les ones en aquestes freqüències s'utilitzen per a la radiodifusió en AM a causa de la facilitat amb què travessen obstacles ia la relativa senzillesa dels equips d'aquella època.
* En efecte, l'estabilitat dels oscil·ladors comença a plantejar seriosos problemes a partir dels 10 MHz
* D'altra banda, en aquells anys les ràdios a vàlvules termoiòniques tenien grans capacitats paràsites, cosa que els impedia utilitzar freqüències més altes.
* Les ones mitjanes van ser progressivament caient en desús amb l'arribada de la FM, que per necessitar molt amplada de banda, va ser la seva estada a la regió VHF.
* Actualment, les freqüències en ones mitjanes estan sent progressivament reutilitzades per poder transportar àudio digital (DRM).
** Per exemple, a França, a partir de 2005, Radio France ha obtingut diverses freqüències en ona mitjana que progressivament estan sent transformades en emissores DRM.

### Radioafició

Els radioaficionats tenen afectarà una banda en aquesta part de l'espectre: la Banda de 160m.
# One Court Square

L'One Court Square, també conegut amb el nom de Citicorp Building, és un dels gratacels més grans de New York i el més gran fora de Manhattan. Fa aproximadament 201 metres (658 peus) i està situat a Queens, a Long Island. La seva construcció va ser acabada el 1990 per Citigroup. Ràdios o canals de televisió es difonen des de l'antena de l'edifici.

## Detalls

* Construcció acabada el 1990
* Vidres tintats
* 54 pisos
* 4 ascensors i 6 escales mecàniques
* Propietat de SL Green Realty Corp
* Arquitectes: Skidmore, Owings i Merrill
* Adreça: 1 Court Square

## Referències

* ↑ http://www.queenstribune.com/anniversary2003/citicorp.htm Arxivat 2013-09-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Citicorp Building
# Onza

L'illa d'Onza (en gallec illa de Onza o Onceta) està situada a 600 metres el sud de l'Illa d'Ons, en l'arxipèlag de les Illes Ons (Bueu, Província de Pontevedra, Galícia). Forma part del Parc Nacional de les Illes Atlàntiques.
És una illa de 32 hectàrees i de perfil alt (el punt més alt és a 64 metres per sobre el nivell del mar). Les seves platges són gairebé inaccessibles, i per això no hi ha cap construcció tret d'una barraca construïda per militars.
# Ooforectomia

L'ooforectomia (del Grec ooforos o "portador d'ous" i ectomḗ o "tall"), històricament també anomenada ovariotomia, és l'extirpació quirúrgica d'un (o tots dos) ovaris. La cirurgia també s'anomena ovariectomia, però aquest terme s'utilitza principalment en referència a animals no humans (com l'extirpació quirúrgica d'ovaris d'animals de laboratori). L'extirpació dels ovaris de les femelles és l'equivalent biològic de la castració dels mascles; el terme "castració" només s'utilitza rarament a la literatura mèdica per referir-se a l'ooforectomia de les dones. L'extirpació d'ovaris i úter s'anomena ooforohisterectomia o ovariohisterectomia (una forma d'esterilització).
La primera ooforectomia humana reeixida va ser realitzada per (Sir) Sydney Jones a Austràlia, el 1870.
L'ooforectomia parcial o ovariotomia és un terme que de vegades s'utilitza per descriure una varietat de cirurgies com l'extirpació de quists ovàrics o la resecció de parts dels ovaris. Aquest tipus de cirurgia preserva la fertilitat, encara que la insuficiència ovàrica pot ser relativament freqüent. La majoria dels riscos i conseqüències a llarg termini de l'ooforectomia no estan presents o només estan parcialment presents amb l'ooforectomia parcial.
En humans, l'ooforectomia es realitza amb més freqüència és a causa de malalties com els quists d'ovaris o el càncer d'ovari; com a profilaxi per reduir les possibilitats de desenvolupar un càncer d'ovari oun càncer de mama; o en conjunció amb la histerectomia (extirpació de l'úter). A la dècada de 1890, la gent creia que les ooforectomies podrien curar les rampes menstruals, el mal d'esquena, els mals de cap i la tos crònica, encara que no existia cap evidència que el procediment afectés cap d'aquestes malalties.
L'extirpació d'un ovari juntament amb la trompa de Fal·lopi s'anomena salpingo-ooforectomia o salpingo-ooforectomia unilateral. Quan s'extirpen tant els ovaris com les trompes de Fal·lopi, s'utilitza el terme salpingo-ooforectomia bilateral. L'ooforectomia i la salpingo-ooforectomia no són formes habituals de control de la natalitat en humans; més habitual és la lligadura de trompes, en què les trompes de Fal·lopi estan bloquejades, però els ovaris romanen intactes. En molts casos, l'extirpació quirúrgica dels ovaris es realitza simultàniament amb una histerectomia. El nom mèdic formal per a l'extirpació de tot el sistema reproductor d'una dona (ovaris, trompes de Fal·lopi, úter) és "histerectomia abdominal total amb salpingo-ooforectomia bilateral"; el terme més casual per a aquesta cirurgia és "ovariohisterectomia". La "histerectomia" és l'extirpació de l'úter (del grec histera o "úter" i ectomé o "tall") sense extirpar els ovaris o les trompes de Fal·lopi.

## Referències

* ↑ «About - Mayo Clinic» (en anglès). www.mayoclinic.org. [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ Termcat
* ↑ John Garrett: "Jones, Sir Philip Sydney (1836–1918)", Australian Dictionary of Biography, 1972
* ↑ «Definition of "ovariotomy" at Collins Dictionary». [Consulta: 3 maig 2013].
* ↑ Bryson, Bill. «In the Beginning: Conception and Birth». A: The Body. 1st. Nova York: Penguin Random House, 2019, p. 295. ISBN 9780385539302.