OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# EKM

EKM té els següents significats:
* Museu d'Art d'Estònia (del seu nom en estonià Eesti KunstiMuuseum), museu d'art amb seu a Tallinn, a Estònia
* Museu Literari d'Estònia (del seu nom en estonià Eesti KirjandusMuuseum), institut de recerca estatal d'Estònia
* Festival Europäische Kirchenmusik, festival anual de música sacra d'Alemanya
* Església evangèlica a Alemanya central (del seu nom en alemany Evangelische Kirche in Mitteldeutschland), església protestant d'Alemanya
* Matriu ampliada del sistema (del seu nom en alemany Erweiterte KoeffizientenMatrix), matriu associada a un sistema d'equacions lineals
* Ekm també és l'abreviatura de l'eskimoïta, mineral de la classe dels sulfurs
# Eclesiasteri

A l'antiga Grècia, l'eclesiasteri (ἐκκλησιαστήριον ekklēsiastērion) era el lloc de reunió de l'assemblea popular (eclèsia) d'una polis.

## Descripció

En unes poques ciutats l'eclesiasteri era un edifici separat, però en molts casos el teatre s'utilitzava tant per a les representacions com per a les reunions de l'eclèsia. A Atenes les reunions periòdiques de l'assemblea es feien al turó Pnix i dues reunions anuals tenien lloc al Teatre de Dionís. Cap al 300 aC totes les reunions de l'eclèsia es van traslladar al teatre. Les reunions de l'assemblea podien atreure un gran públic: 6.000 ciutadans podrien haver assistit a Atenes durant el segle V aC.
A les polis que tenien un eclesiasteri separat, l'edifici podia adoptar diverses formes. Molts consistien en graons construïts al vessant d'un turó, semblants als teatres però molt més petits. Delos tenia un edifici cobert. A Metapont era una estructura circular sobre terreny pla amb graons elevats. En una passarel·la que creuava pel centre s'hi va col·locar un podi. Podia acollir entre 7.500 i 8.000 persones a principis del segle V aC, després de l'ampliació. Aquesta estructura circular era inusual per la seva ubicació a la Magna Grècia. També s'ha identificat com un eclesiasteri un edifici circular sense sostre amb grades de seients a Paestum, l'antiga Posidònia. No obstant això, és probable que es tracti d'un buleuteri, perquè només podia acollir entre 500 i 600 persones en una ciutat relativament gran.

## Referències

* 1 2 From political architecture to Stephanus Byzantius: sources for the ancient Greek polis. Stuttgart: F. Steiner, 1994. ISBN 3-515-06572-5.
* ↑ Horky, Philip Sidney. Plato's Magnesia and Philosophical Polities in Magna Graecia. 2007, p. 223-225. ISBN 978-0-549-23690-0.
# Independente Atlético Clube

L'Independente Atlético Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Tucuruí a l'estat de Pará.

## Història

El club va ser fundat el 28 de novembre de 1972.
L'equip masculí guanyà la segona divisió estatal el 2009, i la primera divisió el 2011, derrotant el Paysandu. També participà en el Campeonato Brasileiro Série D el 2011 essent derrotat pel Cuiabá 2-0 i 4-2. També té un equip femení.

## Estadi

L'Independente Atlético Clube juga els seus partits a Navegantão, amb capacitat per a 8.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat paraense:
** 2011
* Campionat paraense de Segona Divisió:
** 2009

## Referències

* 1 2 3 Placar Guia 2011, 1350-C, 1-2011, pàg. 83.
* ↑ «Pará State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Campeonato Brasileiro Série D 2011» (en portuguès). UOL Esporte, 16-10-2011. [Consulta: 19 octubre 2011].
# Index Catalogue of Visual Double Stars

L'Index Catalogue of Visual Double Stars, o IDS, és un catàleg d'estrelles dobles. Va ser publicat per l'Observatori Lick el 1963 i conté mesures de 64.250 objectes, cobrint el cel sencer.
La base de dades que es va utilitzar per construir aquest catàleg es va traslladar més tard de l'Observatori Lick a l'Observatori Naval dels Estats Units, on es va convertir en la base del Catàleg d'Estrelles Dobles Washington.

## Referències

* ↑ pp. 723–724, The Observer's Guide to Astronomy: Volume 1, Patrick Martinez and Storm Dunlop, Cambridge University Press, 1994, ISBN 0-521-45898-6
* ↑ Index catalogue of visual double stars, 1961.0, Hamilton M. Jeffers, Willem H. van den Bos, and Frances M. Greeby, Publications of the Lick Observatory, Mount Hamilton: University of California, Lick Observatory, 1963, Bibcode: 1963icvd.book.....J
* ↑ The Washington Double Star Catalog Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine., Brian D. Mason, Gary L. Wycoff, and William I. Hartkopf, astrometry department, United States Naval Observatory; accessed on line July 22, 2008.
# Indicador de Cassin

L'indicador de Cassin (Prodotiscus insignis) és una espècie d'ocell de la família dels indicatòrids (Indicatoridae) que habita la selva humida de l'Àfrica central i Occidental, des de Sierra Leone i Libèria cap a l'est fins a Sudan del Sud, i l'oest de Kenya i cap al sud fins al nord d'Angola
# Indicador de la mel de Willcocks

L'indicador de la mel de Willcocks (Indicator willcocksi) és una espècie d'ocell de la família dels indicatòrids (Indicatoridae) que habita la selva humida localment a Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Nigèria, Camerun, el Gabon, República Centreafricana, República Democràtica del Congo i Uganda.
# Indicador de la mel pàl·lid

L'indicador de la mel pàl·lid (Indicator meliphilus) és una espècie d'ocell de la família dels indicatòrids (Indicatoridae) que habita les sabanes de l'est d'Uganda i sud de Kenya i Tanzània, sud-est de la República Democràtica del Congo i Malawi, Zimbàbue i l'adjacent sud-oest de Moçambic i a través de Zàmbia fins al centre i l'oest d'Angola.
# Indri llanós de Ramanantsoavana

L'indri llanós de Ramanantsoavana (Avahi ramanantsoavani) és una espècie d'indri llanós nadiua del sud-est de Madagascar. Pesa aproximadament 1 kg. Originalment se'l considerà una subespècie de l'indri llanós meridional (A. meridionalis), com a A. m. ramanantsoavana, però fou ascendit al nivell d'espècie el 2007 basant-se en dades moleculars, fenotípiques i morfològiques.

## Referències

* ↑ Mittermeier, R., Ganzhorn, J., Konstant, W., Glander, K., Tattersall, I., Groves, C., Rylands, A., Hapke, A., Ratsimbazafy, J., Mayor, M., Louis, E., Rumpler, Y., Schwitzer, C. i Rasoloarison, R. «Lemur Diversity in Madagascar». International Journal of Primatology, vol. 29, 6, 12-2008, pàg. 1607–1656. DOI: 10.1007/s10764-008-9317-y.
* 1 2 3 Andriantompohavana R., Lei R., Zaonarivelo J. R., Engberg S. E., Nalanirina G., McGuire S. M., Shore G. D., Andrianasolo J., Herrington K., Brenneman R. A., and Louis E. E. Jr «Molecular phylogeny and taxonomic revision of the woolly lemurs, Genus Avahi (Primates: Lemuriformes)». Special Publications of the Museum of Texas Tech University, vol. 51, 2007, pàg. 43–44. Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine.
# Indri llanós del Sambirano

L'indri llanós del Sambirano (Avahi unicolor) és un lèmur del gènere dels indris llanosos (Avahi) que viu a la regió del riu Sambirano, a l'oest de Madagascar. El seu nom específic unicolor es refereix a l'absència de patrons de color en aquesta espècie. A diferència del seu parent proper, l'indri llanós occidental, A. unicolor manca de màscara blanca i no té anells foscos al voltant dels ulls.
# Informe Brundtland

L'informe Brundtland és un informe socioeconòmic sobre una gran quantitat de nacions encarregat per l'ONU després de la resolució de l'Assemblea General A/38/161 al 1983 i per la qual es formà la Comissió mundial sobre Medi Ambient i Desenvolupament (WCED, en les seves sigles anglès).
En 1987, la Comissió (encapçalada per l'ex-primera ministra noruega Gro Harlem Brundtland), va publicar el seu informe sota el títol "El nostre futur comú" (Our Common Future, en anglès). Tot i això, l'informe passaria a ser conegut amb el cognom de la presidenta de la comissió que l'elaborà.
L'informe proposà els principis per al desenvolupament sostenible com s'entén generalment avui, i utilitzà per primera vegada el terme desenvolupament sostenible (o Desenvolupament Sustentable) com "aquell que satisfà les necessitats del present sense comprometre les necessitats de les futures generacions".
En 1989, l'informe va ser discutit en l'Assemblea General, que decidí organitzar una Conferència de les Nacions Unides sobre Medi Ambient i Desenvolupament.

## Enllaços externs

* Enllaç al text complet de l'Informe Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine.
# Inframon

L'inframon és l'indret on van a parar les ànimes de les persones que moren, a un país situat sota terra, d'aquí el nom. En la mitologia grega s'identifica amb l'Hades i alguns herois com ara com Odisseu o Orfeu hi podien baixar per adquirir coneixements i tornar al món dels vius. El terme va evolucionar cap a l'infern i per contrarestar els seus trets negatius va néixer el Paradís, equivalent a l'Olimp diví o a una edat d'or perduda per la involució dels éssers humans cap a la feblesa i la corrupció dels costums.
La baixada a l'inframon o catàbasi és un passatge recurrent en la mitologia dels herois. Diversos déus i herois han baixat a aquest món, com ara Osiris, Ixtar o Jesús.

## Referències

* ↑ Isabelle Loring Wallace, Jennie Hirsh, Contemporary Art and Classical Myth (2011)
# Ingrià

L'ingrià és una de les llengües uralianes parlada pels ingrians (en particular ortodoxos). És una llengua molt afí al finès, i actualment en via d'extinció puix que tan sols té 362 locutors, la major part dels quals són d'edat avançada.
No s'ha de confondre amb els dialectes finesos sud-orientals que es parlen a Íngria, en efecte el finès esdevingué la llengua d'aquest territori al segle xvii, per la immigració de luterans finesos a la regió (els seus descendents són coneguts com a ingrians finlandesos). Aquest immigració fou promoguda per Suècia que havia guanyat Íngria als russos el 1617, la població local essent, llavors i encara ara, ortodoxa.

## Història

Entre 1932-1937, una ortografia basada en el llatí per la llengua Ingriana existia. S'ensenya a les escoles de la Península Soikino i l'àrea al voltant de la boca del riu Luga. Diversos textos van ser publicats, l'any 1936, fins i tot una gramàtica de la llengua. No obstant això, el 1937 es va abolir la llengua escrita dels ingrians, i es va començar les repressions en massa dels camperols.

## Alfabet

| A a | Ä ä | B b | V v | G g | D d | E e | Ƶ ƶ |
| Z z | I i | J j | K k | L l | M m | N n | O o |
| Ö ö | P p | R r | S s | T t | U u | F f | H h |
| C c | Ç ç | Ş ş | Ь ь | | | | |

## Gramàtica

De la mateixa manera que altres llengües uralianes, l'ingrià és una llengua extremadament aglutinant

## Referències

* 1 2 Kurs, Ott (1994). Ingria: The broken landbridge between Estonia and Finland. GeoJournal 33.1, 107–113.

## Bibliografia

* Paul Ariste 1981. Keelekontaktid. Tallinn: Valgus. [pt. 2.6. Kolme läänemere keele hääbumine lk. 76 – 82] (estonià)

## Enllaços externs

* V.Cherniavskij "Izoran keeli (Ittseopastaja)/Ижорский язык (Самоучитель) (Ingrian Self-Study Book")"(en rus).
* Conjugació del verb Ingrià Arxivat 2018-08-04 a Wayback Machine.
# Inquilinisme

L'inquilinisme (del llatí inquilinus) és una forma d'interacció biològica en la qual una espècie (anomenada inquilina) utilitza el cos d'una altra espècie més grossa de refugi. L'inquilinisme és beneficiós per a la llogatera i neutral per a l'amfitrió. L'Inquilisme estricte és rar, segons sigui el cas i no pot ser anomenat com:
* comensalisme (l'espècie rep el menjar de l'hoste)
* foresi (l'espècie inquilina utilitza l'hoste com un mitjà de transport)
* mutualisme (l'amfitrió s'aprofita de la interacció)
* parasitisme (influència negativa en l'hoste)

## Referències

* ↑ Cochran-Stafira, D. L. and von Ende, C. N. (1998). Integrating bacteria into food webs: studies with Sarracenia purpurea inquilines. Ecology, 79(3): 880-898.
* ↑ Florencio, Daniela Faria; Marins, Alessandra; Rosa, Cassiano Sousa; Cristaldo, Paulo Fellipe; Araújo, Ana Paula Albano; Silva, Ivo Ribeiro; DeSouza, Og «Diet Segregation between Cohabiting Builder and Inquiline Termite Species». PLoS ONE, vol. 8, 6, 21-06-2013, pàg. e66535. DOI: 10.1371/journal.pone.0066535. PMC: 3689842. PMID: 23805229.
* ↑ Cronk, J. K.; Fennessy, M. Siobhan. Wetland Plants: Biology and Ecology, 2001, p. 145.
# Embassament de Beniarrés

L'Embassament de Beniarrés està situat als municipis de Beniarrés i Planes de la Baronia, en la comarca del Comtat (País Valencià).
Es va construir l'any 1958 en la llera del riu Serpis sobre una superfície de 268 hectàrees, amb una capacitat màxima de 31 hm³. Té una presa de gravetat de 53 m d'altura, amb un sobreeixidor de comportes amb una capacitat de 1.000 m³/s.
Pertany a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i les seues aigües es destinen al reg de l'horta de la Safor.

## Referències

* ↑ «El riu Serpis». Ajuntament de Gandia. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 14 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Pantà de Beniarrés Dades d'aigua embassada en temps real
# Institut d'Investigació de Reactors Atòmics

L'Institut d'Investigació de Reactors Atòmics (en rus: Научно-исследовательский институт атомных реакторов) és un institut per la investigació de reactors nuclears que es troba a Dimitrovgrad, óblast d'Uliànovsk (Rússia). L'institut té vuit reactors nuclears d'investigació: SM, Arbus (ACT-1), MIR.M1, RBT-6, RBT-10 / 1, RBT-10 / 2, BOR-60 i VK-50.

## Referències

* ↑ Research Reactor Database (RRDB), de l'AIEA
* ↑ Història de l'institut Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (en anglès)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-05-22 a Wayback Machine. (en anglès)
* Web oficial (en rus)
# PHM

PHM té els següents significats:
* Paul-Henri Mathieu, jugador de tennis de França
* PHM Pegasus (de l'acrònim en anglès Patrol Hydrofoil Missile), videojoc de simulació de vaixell desenvolupat per Electronic Arts
* PHM també és el tíquer a la Borsa de Madrid de PharmaMar, empresa farmacèutica d'Espanya
* Phm també és l'abreviatura de la perhamita, mineral de la classe dels fosfats
* phm també és l'abreviatura de l'American Journal of Physical Medicine and Rehabilitation, revista científica de referència en Medicina
# OpenOffice.org Impress

L'OpenOffice.org Impress és un programa de presentacions similar al Microsoft PowerPoint. Forma part de la suite ofimàtica OpenOffice.org desenvolupada per Sun Microsystems. Pot exportar presentacions com a fitxers SWF de Macromedia Flash permetent que siguin executats en qualsevol ordinador que tingui instal·lat el Macromedia Flash Player. També inclou la capacitat de crear fitxers en format PDF.
L'Impress té incorporades un nombre reduït de dissenys de presentacions llestes per a ser utilitzades. A Internet hi ha disponibles plantilles gratuïtes de tercers que poden esser utilitzades sense cap problema, les etiquetades com a presentacions de PowerPoint, per exemple: , , .
Els usuaris de l'OpenOffice.org Impress també poden instal·lar l'Open Clip Art Library (Biblioteca Oberta de Clip Arts), que afegeix una enorme galeria de gràfics vectorials (banderes, logotips, icones, pancartes, etc.) per a presentacions generals i projectes de dibuix. Algunes distribucions de GNU/Linux, com Debian, Mandriva Linux i Ubuntu, han proporcionat un paquet anomenat openclipart que ve incorporat en les seves distribucions i està pensat per a ser utilitzat de manera fàcil. Està compost d'una galeria d'imatges i sons per a l'OpenOffice.org.

## Enllaços externs

* Manuals i tutorials de l'OpenOffice.org en català Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
* Open Clip Art Library

## Vegeu també

* LibreOffice Impress
# Embassament de Loriguilla

L'embassament de Loriguilla, acabat l'any 1967, es localitza a la conca del riu Túria, entre els termes municipals de Xulilla i Loriguilla, a 63 km de la ciutat de València, en la província de València, Comunitat Valenciana, Espanya.
La presa, de titularitat estatal, a través de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, és una presa de tipus gravetat en formigó en massa amb planta corba amb un radi de curvatura de 400 metres, perfil triangular amb talús 0,05 aigües amunt i 0,75 aigües avall i una alçada de 57,50 metres sobre el llit del riu i alçada màxima sobre fonaments de 78,67 metres; té una longitud de coronació de 198 metres. Els usos reconeguts de la presa són els següents:
* Abastament urbà.
* Abastament i regulació per a regadiu.
* Producció hidroelèctrica: aigües avall de la presa de Loriguilla (peu de presa) es localitza la Central Hidroelèctrica de Xulilla, amb una capacitat instal·lada de 10,40 MW.
El sobreeixidor se situa sobre la coronació de la presa a la part central, amb un perfil tipus Creager. L'abocador es compon de quatre obertures de 13,75 metres de llum separats per piles amb perfils hidrodinàmics Joukowsky tancats per comportes Taintor de 13,25 m x 7 m, els mecanismes d'accionament s'allotgen a l'interior de les piles.
El desguàs de fons se situa en el centre de la presa i consta amb un únic conducte amb revestiment metàl·lic.
La presa també compta amb dues preses: la superior, destinada a la central elèctrica de peu del presa, l'eix es localitza a la cota 285 msnm i un diàmetre de 2,5 m, i la inferior, destinada al reg, amb un diàmetre de 1,4 m, l'eix es localitza a la cota 275 msnm.
L'embassament ocupa una superfície màxima de 364 ha i amb una capacitat màxima de 71 hm³. La seua construcció va obligar a desplaçar a altres ubicacions les localitats de Loriguilla i Domenyo, les terres més fèrtils quedarien sota les aigües.
# Institut d'Orientació Professional

L'Institut d'Orientació Professional fou un organisme d'orientació professional i anàlisi del mercat laboral creat per la Diputació de Barcelona i l'Ajuntament de Barcelona. Funcionà entre els anys 1919 i 1939.

## Història

El desembre de 1917 la Diputació de Barcelona va aprovar un dictamen a fi de crear un organisme mixt amb l'Ajuntament destinat a l'orientació professional. El nou institut, nascut gràcies a les gestions de Josep Ruiz Castellà, secretari i cap del personal tècnic del Museu Social, tenia com a objectius:
* estudiar l'estat dels oficis, arts i indústries catalanes per tal d'establir orientacions escolars
* practicar l'orientació professional individual
* exercir el patronatge social sobre els aprenents
* dur a terme estudis i síntesis de caràcter antropomètric mental o psicològic
Fins al setembre de 1918, quan l'Ajuntament va aprovar el projecte, no es va constituir la primera junta presidida per Joan Vallès i Pujals, president de la Diputació, i com a vicepresident en Manuel Morales Pareja, alcalde de Barcelona. El consell consultiu del nou institut el formaren: Francesca Bonnemaison, Josep M. Tallada, Manuel Ainaud, Enric Tarragó, Josep Agell i Josep Ruiz Castellà, nomenat director.
El Projecte de funcionament de l'Institut d'Orientació Professional establia diverses seccions i obrir un concurs-oposició per proveir les places del personal tècnic. Resultaren elegits Josep Barbey, cap de secretaria i informació, Lluís Trias de Bes, cap de la secció mèdico-antropomètrica, Emili Mira i López, cap de la secció psicomètrica, Agustí Granada, cap de la secció estadística, i J. Millàs-Raurell, auxiliar de secretaria. L'Institut va ser inaugurat oficialment el 4 de juny de 1920 amb una visita de Josep Puig i Cadafalch, president de la Mancomunitat, acompanyat per Joan Vallès i Pujals i Lluís Nicolau d'Olwer. Comptava amb un ajut anual de 20.000 pessetes de l'Ajuntament i 25.000 pessetes de la Diputació i després de la Mancomunitat.
Els membres de l'Institut van ser molt actius en les tres primeres conferències internacionals sobre orientació professional i organització científica del treball. La primera va tenir lloc a Ginebra, el setembre de 1920. La segona fou celebrada a Barcelona un any més tard. I la tercera a Milà, l'octubre de 1922. L'Institut també edità els Annals de l’Institut d’Orientació Professional (1920-30), la Revista de Psicologia i Pedagogia (1933-37).
Amb la Dictadura de Primo de Rivera l'Institut va preservar l'autonomia de funcionament, però sota les normes generals pel que fa a la formació professional que va començar a marcar el Ministerio de Trabajo, Comercio e Indústria.

## Referències

* ↑ Galí, Alexandre. Història de les institucions i del moviment cultural a Catalunya, 1900-1936. Volum XV. Barcelona: Fundació Alexandre Galí, p. 110-118.
* ↑ «Institut d’Orientació Professional | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 desembre 2022].
# Institut de Biologia Evolutiva

L'Institut de Biologia Evolutiva és un centre de recerca mixt de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) i el Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) fundat el 2008.
La recerca que desenvolupa l'IBE se centra en l'estudi dels processos i mecanismes de generació i manteniment de la biodiversitat i la seva conservació. Es tracta d'un dels reptes científics més importants del segle xxi, com ho demostren noves iniciatives globals per seqüenciar els genomes de totes les espècies conegudes i descobrir el 80 per cent restant de les espècies actualment desconegudes, incloent l'Earth Biogenome Project.
Per fer front a aquest repte global calen els mètodes i conceptes de la biologia evolutiva; i en particular, de la comprensió de les bases de les diferències entre organismes, tant entre espècies com dins de les mateixes, i de com aquestes diferències produeixen funcionaments i interaccions noves, que permetrà determinar els mecanismes bàsics de la vida i situar la biodiversitat en un marc evolutiu robust.
Amb aquest objectiu, la investigació de l'IBE empra les noves eines disponibles, experimentals i computacionals, per comprendre el funcionament bàsic de la vida, descobrir els mecanismes de generació d'innovacions biològiques i preservar la biodiversitat i promoure la seva gestió de manera sostenible.
L'IBE és l'únic centre de recerca de Catalunya i de la resta de l'Estat que es dedica íntegrament a la biologia evolutiva. A l'IBE treballen més de cent trenta persones, repartides entre els edificis veïns del Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona (PRBB) i del Centre Mediterrani d'Investigacions Marines i Ambientals (CMIMA).
L'activitat científica de l'IBE s'organitza en cinc programes de recerca interrelacionats: Biodiversitat i evolució animal, Genòmica comparativa i computacional, Genòmica funcional i evolució, Genètica de les poblacions, i Sistemes complexos.
L'entomòleg Xavier Bellés va ser el primer director de l'IBE, des de la seva fundació, el 2008, fins al febrer de 2017, en què el va succeir en el càrrec el genetista Tomàs Marquès-Bonet. Des de maig de 2020 dirigeix l'IBE Salvador Carranza, expert en rèptils i anfibis.

## Investigadors

* Xavier Bellés i Ros
* Jaume Bertranpetit i Busquets
* Elena Bosch Fusté
* Francesc Calafell Majó
* Salvador Carranza Gil Dolz Del Castellar
* Elena Casacuberta Suñer
* José Castresana Villamor
* David Comas Martínez
* Javier del Campo
* Rosa Fernandez
* Xavier Antoni Franch Marro
* Josefa González Pérez
* Carles Lalueza Fox
* José Luis Maestro Garriga
* Tomàs Marquès Bonet
* David Alejandro Martin Casacuberta
* Arcadi Navarro Cuartiellas
* Maria Dolors Piulachs Baga
* Daniel Joseph Richter
* Iñaki Ruiz Trillo
* Ricard Solé Vicente
* Luc Steels
* Sergi Valverde Castillo
* Roger Vila Ujaldón

## Referències

* ↑ «Tomàs Marquès-Bonet, nuevo director del Institut de Biologia Evolutiva» (en castellà), 16-02-2017. [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ «Salvador Carranza, nuevo director del Instituto de Biología Evolutiva (IBE)» (en castellà), 26-05-2020. [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ «Investigadors IBE».

## Enllaços externs

* Institut de Biologia Evolutiva - Lloc web oficial