OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aube (riu)

L'Aube és un riu de França, afluent del Sena per la dreta. Neix al departament de l'Alt Marne, prop de Praslay i desemboca al Sena després de 248 km i travessar els departaments d'Alt Marne, Côte-d'Or, Aube i Marne. Desemboca prop de Marcilly-sur-Seine.
Les crescudes de l'Aube són regulades pel llac Amance i el llac de Temple mitjançant un canal d'alimentació que surt més avall de Trannes, a l'embassament de Beaulieu. Aquests llacs també tenen la funció de regular el riu durant el període d'estiatg.
El primer esment escrit en llatí Albis data del segle vii. Conté l'arrell precèltic * alb, * arv que es troba en molts nom de rius. Podria ser etimològicament parent també am l'Elba, en el sentit d'«aigua blanca». El riu dona nom al departament de l'Aube.

## Principals municipis que travessa l'Aube

* Alt Marne. Auberive, Laferté-sur-Aube
* Côte-d'Or. Montigny-sur-Aube
* Aube. Bar-sur-Aube, Brienne-le-Château, Ramerupt, Arcis-sur-Aube
* Marne. Anglure

## Principals afluents

* l'Aubette
* l'Aujon
* el Landon
* el Voire
* el Ravet
* el Meldançon
* el Puits
* l'Huitrelle
* l'Herbissonne
* el Barbuise
* el Salon
* el Superbe

## Referències

* ↑ Sandre. «L'aube» (en francès). Service d'administration nationales des données et référentiels sur l'eau (SANDRE). Arxivat de l'original el 2023-11-14. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Negre, Ernest. Toponymie générale de la France: etymologie de 35,000 noms de lieux. Formations non-romanes ; formations dialectales (en francès). Volum 1: Formations préceltiques, celtiques, romanes. Genève: Droz, 1991, p. 21 (Volum 194 Publications romanes et françaises).
* ↑ Stock, Martin. Watt Lebensraum zwischen Land und Meer ; [Nationalpark Wattenmeer] (en alemany). nova edició 2012. Heide: Boyens, 1989, p. 20s.. ISBN 978-3-8042-1224-4.
# Aurinyacià 0 a les comarques gironines

L'Aurinyacià 0 és el període tecnocultural del paleolític superior arcaic i que comprèn els primers conjunts materials associats a l'arribada de l'home modern a l'Euroàsia occidental als voltants del 40.000 BP.
El nom deriva d'un abric situat en el poble francès d'Aurignac en el Departament de l'Alta Garona. Aquest moment del Plistocè superior és anomenat també, segons la terminologia de diferents paleolitistes, Aurinyacià arcaic o protoaurinyacià. Normalment se superposa a les indústries mosterianes i evoluciona després cap a un aurinyacià típic. S'estén sobretot dins l'àmbit geogràfic mediterrani tot i que, s'han localitzat jaciments d'aquesta cronologia en altres indrets extramediterranis. L'equipament instrumental es caracteritza per l'estandardització d'una talla laminar petita, puntes de dors i puntes d'os de base fesa.

## Jaciments amb presència d'Aurinyacià 0 a les comarques gironines

Els nivells arqueològics Aurinyacians arcaics els podem localitzar a les coves del Reclau-Viver a Serinyà (l'Arbreda, Reclau-Viver i Mollet I) i en diferents jaciments en superfície de Llagostera (Can Crispins, Can Font, Can Guardiola i Tranquinell).

## Bibliografia

* SOLER I MASFERRER, NARCÍS (1997). Arqueologia dels primers homes moderns a Catalunya.IEC. Barcelona.ISBN:84-7283-362-3.
* SOLER I MASFERRER, NARCÍS (1991). El jaciment del paleolític superior de Bruguera (Llagostera, el Gironès). CYPSELA, IX, 1991, Girona, pp. 21-32.

## Enllaços externs

* Parc Arqueològic de les Coves de Serinyà (Pla de l'Estany)
* Arqueologia dels primers homes moderns a Catalunya. Narcís Soler i Masferrer.
# Auró Blanc de la Corriu

L'Auró Blanc de la Corriu és un arbre (Acer campestre x Acer monspessulanum) del terme de la Corriu (Guixers, el Solsonès) que, a causa de la seva grandària (és l'auró blanc més gran de la comarca) i la seva forma, ha estat declarat Bé Patrimonial de Guixers.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,64 m.
* Perímetre de la base del tronc: 4,97 m.
* Alçària: 12,54 m.
* Amplada de la capçada: 14,52 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 1.345 m.

## Entorn

Es localitza a la contrada de Marginals, arran del camí de la Corriu a Pratformiu, un indret amb una desena de masos escampats, avui tots tancats. Les feixes es mantenen a ratlla gràcies a la feina d'un ramat d'ovelles que pastura arreu de la zona. L'arbre està envoltat de prats i erms on xiuxiuegen les cotxes fumades i voletegen pinsans, pinsans borroners, gaigs i merles. Arreu hi ha furgades de senglar, i són freqüents els rastres de teixó, guineu i fagina.

## Aspecte genera l

Sembla haver sofert esmotxades diverses fa uns anys. Tot i aquest fet, l'arbre gaudeix d'una bona salut i l'aspecte general és força òptim. Destaca per la mida de la soca (realment excepcional per un auró) i per la seua raresa botànica: presenta característiques foliars de l'auró blanc però fa els fruits o sàmares de l'auró negre.

## Curiositats

A la zona de la Corriu també hi proliferen arbres de grans dimensions. Un exemple d'això és que molt a prop d'aquest auró n'hi ha un altre de dimensions inferiors, però igualment interessant. Així mateix, no gaire lluny, seguint el mateix camí de la Corriu (a un parell de quilòmetres) al Mosoll, hi trobem el magnífic Roure del Mosoll, el qual fa 6,01 metres de volta de canó a 1,30 m. A la Corriu mateix hi ha un altre roure gran, el Roure de Sant Martí, que fa 5,17 m de volta de canó a 1,30 metres.

## Accés

Cal agafar la carretera que va de Berga a Sant Llorenç de Morunys (L-4241), entre els punts quilomètrics 23 i 24, hem d'agafar el trencall que duu a Valls (Guixers) i seguir en direcció a la Corriu. A mig camí entre Marginals i Santclimenç, hi trobarem l'auró, a peu de pista i a mà esquerra, a Pratformiu. GPS 31T 0387677 4667598.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 208-209.
* ↑ Pla Especial de Protecció del Patrimoni

## Bibliografia

* Guixé i Coromines, David; Rodríguez i Bilà, Montse; Rocaspana i Jové, Rafael. Arbres i arbredes singulars del Solsonès: catàleg dels arbres monumentals i singulars, arbredes i formacions vegetals d'interès natural. Solsona: Centre Tecnològic i Forestal de Catalunya, 2006. ISBN 8468957615.

## Enllaços externs

* Arbres monumentals i singulars - Rànquing de Catalunya (2011) Arxivat 2015-10-05 a Wayback Machine.
* Catàleg de béns a protegir - Pla d'Ordenació Urbanística Municipal de Guixers Arxivat 2015-10-04 a Wayback Machine.
# Auscultació

L'auscultació (del verb llatí "escoltar") és el terme emprat per escoltar externament els sons del cos, en general amb un estetoscopi. L'auscultació es realitza a l'efecte d'examinar el sistema circulatori (sorolls cardíacs), l'aparell respiratori (la respiració) i l'aparell digestiu (sorolls intestinals).
El terme va ser introduït per René Théophile Hyacinthe Laënnec. L'acte d'escoltar els sons del cos amb fins de diagnòstic és molt antic, possiblement ja es practicava en l'antic Egipte. La contribució de Laënnec fou la de perfeccionar el procediment, en associar els sons amb els canvis patològics específics en el pit; i la invenció, en el procés, d'un instrument adequat (l'estetoscopi). Originalment, no hi havia una distinció entre l'auscultació immediata (sense ajuda) i l'auscultació mediata (usant un instrument).
L'auscultació és una habilitat que requereix una bona experiència clínica (amb bones habilitats per escoltar) i un bon estetoscopi. Els metges escolten als tres principals òrgans/sistemes durant l'auscultació: el cor, els pulmons i el sistema gastrointestinal. Quan s'ausculta el cor, els metges poden distingir els sons anormals, incloent bufs cardíacs, galops, i altres sons addicionals coincidint amb els batecs del cor; així com la freqüència cardíaca. En escoltar els pulmons poden distingir els sorolls respiratoris anormals com sibilàncies, crepitacions i frecs. L'auscultació del sistema gastrointestinal se centra en la presència (o augment) dels sorolls intestinals.
Els estetoscopis electrònics poden tenir dispositius de gravació, i poden proporcionar una reducció del soroll i una millora del senyal. Això és útil per als propòsits de la telemedicina (diagnòstic a distància) i per l'ensenyament. Això ha obert el camp de l'auscultació assistida per ordinador.
# Aushiri

L'aushiri (Auxira, Vacacocha) és una llengua zaparoana extingida que es parlava antigament al Perú. Es parlava a la zona dels afluents de la riba dreta del riu Napo, a la regió d'Escuelacocha.

## Referències

* ↑ International Encyclopedia of Linguistics: AAVE - Esperanto, Volume 1. Oxford University Press, 2003, p. 411. ISBN 9780195139778.
# Aussau-Irati

L'Aussau-Irati és un formatge de pasta premsada no cuita del País Basc i del Bearn, al departament dels Pirineus Atlàntics. Es beneficia d'una AOC des de 1980 i d'un reconeixement europeu com a DOP. El seu nom ve del pic d'Aussau que domina la vall d'Aussau i tot el Bearn, i de la selva d'Irati, que és la fageda més gran d'Europa, a cavall entre els Pirineus bascs, occitans i aragonesos. Moltes vegades, a la zona, se l'anomena simplement brebis, que vol dir ovella en francès, o aulha, que és també ovella en occità. És un formatge a base de llet d'ovella de les races Manech i Basco-bearneses, d'un pes de 2-3 kg per al petit format, 4-5 i fins a 7 kg per al gran format. La seva crosta té un color anant del groc taronja al gris cendrós. La seva fabricació és estacional: les ovelles només donen llet de novembre a juliol, de vegades agost. El seu període de degustació òptima s'estén de juny a novembre després d'un afinament de 4 a 6 mesos, però també és excel·lent de maig a desembre. Té una bonica pasta ivori que inclou sabors excepcionals. Comprèn 1.700 productors de llet, dels quals un centenar són granges i una dotzena són cooperatives.

## Referències

* ↑ Froc, Jean. Balade au pays des fromages: Les traditions fromagères en France (en francès). Editions Quae, 2007, p. 151. ISBN 2759200175.

## Vegeu també

* Abbaye de Belloc
# Auto GP

L'Auto GP va ser un campionat automobilístic, d'àmbit europeu, que es va disputar des de l'any 1999 fins a l'any 2016, en la categoria monoplaces. Es van utilitzar vehicles amb una sola plaça amb xassís Lola i motors Zytek.
El 2010, el campionat va realitzar quatre carreres en conjunt amb l'Open Internacional de GT. Després va realitzar un acord amb el Campionat Mundial de Turismes per a realitzar sis carreres en conjunt en 2011, set a 2012, quatre el 2013 i tres en 2014. El darrer campió, l'any 2016, va ser Luis Michael Dörrbecker, pilot mexicà.

## Circuits

| Adria (2005-2006, 2016) Algarve (2009, 2012) TT Circuit Assen (2016) Brno (2002-2005, 2010-2011, 2013) Cagliari (2002-2003) Cheste (2001, 2008-2009, 2011-2012) Curitiba (2012) Dijon-Prenois (2002, 2004) Donington Park (1999-2004, 2011, 2013) Estoril (2004, 2014) Hungaroring (2006-2007, 2011-2014) | Imola (1999-2001, 2005-2006, 2010, 2014) Jerez (2002-2004, 2008) Magione (2005, 2008) Magny-Cours (2003, 2007, 2009-2010) Marrakech (2012-2014) Misano (1999-2000, 2005-2006, 2008) Monza (1999-2005, 2007, 2009-2014, 2016) Montmeló (2006-2008) Mugello (2000, 2005-2008, 2011, 2013) Navarra (2010) | Nürburgring (2001-2004, 2007, 2013-2014,) Oschersleben (2011) Paul Ricard (2014) Pergusa (1999-2003,) Red Bull Ring (2014) Silverstone (2006, 2013) Sonoma (2012) Spa-Francorchamps (2002-2004, 2006-2008, 2010) Vallelunga (1999-2002, 2005-2009) Zolder (2001, 2004, 2009) |

## Campions

| Any | Nom del campionat | Pilot | Escudería | Guanyador Classe Secundaria |
| 1999 | Fórmula 3000 Italiana | Giorgio Vinella | Team Martello | |
| 2000 | Fórmula 3000 Italiana | Ricardo Sperafico | Arden Team Russia | |
| 2001 | Euro Fórmula 3000 | Felipe Massa | Draco Junior Team | |
| 2002 | Euro Fórmula 3000 | Jaime Melo, Jr. | Team Great Wall | |
| 2003 | Euro Fórmula 3000 | Augusto Farfus | Draco Junior Team | |
| 2004 | Superfund Euro Fórmula 3000 | Nicky Pastorelli | Draco Junior Team | |
| 2005 | Fórmula 3000 Italiana | Luca Filippi | FMS International | Stefano Gattuso (Clase Light) |
| 2006 | Euroseries 3000 | Giacomo Ricci | FMS International | Giacomo Ricci (Fórmula 3000 Italiana) |
| 2007 | Euroseries 3000 | Davide Rigon | Minardi by GP Racing | Davide Rigon (Fórmula 3000 Italiana) |
| 2008 | Euroseries 3000 | Nicolas Prost | Bull Racing | Omar Leal (Fórmula 3000 Italiana) |
| 2009 | Euroseries 3000 | Will Bratt | FMS International | Will Bratt (Fórmula 3000 Italiana) |
| 2010 | Auto GP | Romain Grosjean | DAMS | Adrien Tambay (Trofeo Sub-20) |
| 2011 | Auto GP | Kevin Ceccon | DAMS | Kevin Ceccon (Trofeo Sub-20) |
| 2012 | Auto GP World Series | Adrian Quaife-Hobbs | Super Nova International | Adrian Quaife-Hobbs (Trofeo Sub-20) |
| 2013 | Auto GP | Vittorio Ghirelli | Super Nova International | Vittorio Ghirelli (Trofeo Sub-20) |
| 2014 | Auto GP | Kimiya Sato | Super Nova International | |
| 2015 | Auto GP | Temporada cancel·lada | Temporada cancel·lada | Temporada cancel·lada |
| 2016 | Auto GP Formula Open | Luis Michael Dörrbecker | Torino Squadra Corse |
# Autoaprenentatge

L'autoaprenentatge és un procés d'aprenentatge individual durant el qual s'assoleixen uns coneixements per mitjà d'un mateix, sense l'ajuda d'un professor. És per això que també es coneix l'autoaprenentatge com a aprenentatge autònom. L'autoaprenentatge ve motivat per les mateixes inquietuds o interessos de l'individu. En l'autoaprenentatge cada persona desenvolupa la seva investigació de forma autònoma i, per això, també es considera una habilitat, ja que la persona dirigeix amb les seves pròpies pautes els procés que li permetrà assolir els coneixements desitjats. L'inici d'aquest procés requereix la recerca d'informació individual, valorant la informació vàlida i descartant la que no ho és, així com l'elaboració d'una estratègia d'aprenentatge per tal d'arribar als objectius marcats. L'assoliment dels coneixements significarà l'èxit del procés de l'autoaprenentatge.
L'entorn digital permet disposar d'informació de forma immediata. Les xarxes socials han permès construir xarxes i comunitats virtuals agrupades per interessos comuns. A través d'elles es pot compartir informació, debatre els temes d'interès i relacionar-se amb vertaders experts dins de l'àmbit que s'investiga. Dins de l'abundància informativa, cal tenir la mateixa capacitat tant per aprendre allò que és interessant, com per oblidar el que no ho és.

## Prestacions

* S'adapta a les necessitats d'aprenentatge de cada persona, ja que les pautes són marcades per un mateix.
* Potencia el capital personal: la imaginació, la creativitat, la passió, la innovació, etc.
* Crea una actitud pro activa en la que mai no es deixa d'aprendre.
* No disposar d'un aval que demostri els coneixements assolits, a diferència d'un alumne que hagi realitzat estudis en un centre educatiu.
* Contrastar informació: saber escollir entre les fonts d'informació fiables i les que no ho són no és una tasca senzilla, i menys en un procés individual.

## Vegeu també

* Aprenentatge virtual
* Emprenedor
* Educació a casa

## Enllaços externs

* «Autoaprenentatge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Estàtua de la Llibertat (Mytilene)

L'Estàtua de la Llibertat és una estàtua de bronze aixecada al port de Mitilene a l'illa de Lesbos, a Grècia. L'estàtua va ser feta per escultor grec Gregorios Zevgolis i es basa en un disseny del pintor local Georgios Jakobides. Es va fer a Alemanya el 1922, i aixecada i dedicada a Mytilene el 1930. L'estàtua i la seva base fan 15 metres d'altura.

## Referències

* ↑ «Mitilini e-Guide». City of Mytilene. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2015. [Consulta: 8 agost 2012].
* ↑ «Lesvos Liberty Statue». Greeka.com. Arxivat de l'original el 8 d’agost 2012. [Consulta: 8 agost 2012].
# L'enigma de Gaspar Hauser

L'enigma de Kaspar Hauser (títol original en alemany: Jeder für sich und Gott gegen alle: literalment "Cadascú per si mateix i Déu contra tots") és una pel·lícula alemanya dirigida per Werner Herzog, estrenada el 1974, inspirada en un personatge real, Kaspar Hauser. Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula descriu la vida i la mort de Kaspar Hauser, un orfe del començament del segle xix, a Alemanya. El dia de Pentecosta, el 1828, a Nuremberg, apareix sobre la gran plaça un jove mut i miserable. Ningú no el coneix. Sembla idiota. És a penes capaç pronunciar el seu nom. És Kaspar Hauser. Un home que ha passat la seva vida reclòs en un calabós...

## Repartiment

* Bruno Schleinstein: Kaspar Hauser
* Walter Ladengast: Professor Daumer
* Brigitte Mira: Käthe
* Willy Semmelrogge: El director del circ
* Michael Kroecher: Lord Stanhope
* Hans Musaüs: l'home desconegut
* Marcus Weller
* Gloria Doer: Frau Hiltel
* Volker Prechtel: Hiltel, el guardià de la presó
* Herbert Achternbusch: Bavarian Chicken Hypnotizer
* Wolfgang Bauer
* Wilhelm Bayer: Taunting Farmboy
* Franz Brumbach
* Johannes Buzalski
* Helmut Döring: Little King
* Alfred Edel: el Professor
* Florian Fricke: Florian
* Heribert Fritsch
* Peter Gebhart
* Andi Gottwald: Mozart, de jove
* Reinhard Hauff
* Otto Heinzle
* Kidlat Tahimik: Homenet
* Dorothea Kraft
* Willy Meyer-Fuerst: Coronel
* Heinz H. Niemöller: Coronel
* Enno Patalas: Pastor Fuhrmann
* Walter Pflum: Coronel
* Volker Elis Pilgrim: Pastor
* Clemens Scheitz: l'escriba
* Peter-Udo Schönborn
* Walter Steiner: Taunting Farmboy
* Henry van Lyck: Capità Cavalleria
* Benedikt Kuby: Wine Server (No surt als crèdits)

## Al voltant de la pel·lícula

Com Truffaut a L'infant salvatge quatre anys abans, Herzog va triar treballar amb un actor no professional, Bruno Schleinstein. Abandonat pels seus pares als 3 anys, Bruno Schleinstein acabava de passar 25 anys en un orfenat.

## Premis i nominacions
### Premis

* Premi FIPRESCI al Festival de Canes 1975 per Werner Herzog
* Gran Premi del Jurat al Festival de Canes per Werner Herzog
* Premi del Jurat Ecumenic al Festival de Canes per Werner Herzog

### Nominacions

* Palma d'Or al Festival de Canes per Werner Herzog

## Referències

* ↑ Esadir.cat. L'enigma de Gaspar Hauser. Esadir.cat.
* ↑ «Jeder für sich und gott gegen alle». The New York Times.
# Abua

L'abua és un idioma del grup atlàntic de la família nígerocongolesa parlada a Nigèria. ISO/DIS 639-3: abn

## Distribució geogràfica

Es parla a les àrees locals de Degema i Ahoada, a l'estat de Rivers (Nigèria).
Hi ha una petita però molt pròspera comunitat immigrada als Estats Units.

## Parlants

30.000 (2002)

## Dialectes

L'abua distingeix quatre dialectes: Ogbo, Emughan, Otabha i Okpeden.

## Escriptura

La producció escrita en abua és escassa, essent la major part dels textos traduccions d'obres de caràcter religiós i materials publicats per lingüistes.
Els primers mateirals daten de 1971, Aselemi adibel adinya itugha onu Abuan i Opuru adiri ogbia, obra de Ian Gardner i d'Idumesaro respectivament.
El 1978 s'hi va traduir el Nou Testament. El 1980 Ian Gardner publicà un diccionari abau-anglès.

## Història

Devers el segle xiii el poble abua va emigrar des dels seus llogarets (situats en el que ara és Camerun), amb els efik i els ibibis, al territori que ocupa actualment.

## Referències

* ↑ abua a l'etnologue

## Enllaços externs

* Ethnologue
# Estat Lliure de Saxònia-Weimar-Eisenach

L'Estat Lliure de Saxònia-Weimar-Eisenach (Freistaat Sachsen-Weimar-Eisenach) fou un dels estats territorials que van constituir l'anomenada República de Weimar. Va sorgir de l'antic Gran Ducat de Saxònia al final de la Primera Guerra Mundial. Va existir de novembre 1918 fins a la seva unió a l'Estat de Turíngia l'1 de maig de 1920.

## Història

A petició del Consell de Treballadors i Soldats de Weimar, el Gran Duc Guillem Ernest va abdicar el 9 de novembre de 1918. El Consell va assumir provisionalment els assumptes d'Estat. August Baudert va ser Comissari d'Estat i Hermann Leber (SPD) comissari per a la regulació de qüestions de nutrició.
El 9 de març de 1919 es van celebrar les eleccions per a un nou parlament estatal i, el 20 de maig, es va produir un govern de coalició format per socialdemòcrates i demòcrates alemanys. Els ministres d'Estat van ser Arnold Paulssen (DDP) i August Baudert, els consellers d'estat Adolf Hörschelmann (SPD), Philipp Kühner (DDP), Julius Palm (SPD), Emil Polz (DDP) i Albert Rudolph (SPD).
El 15 de maig, la legislatura estatal va aprovar una nova constitució estatal per a l'Estat Lliure, dissenyada pel professor Eduard Rosenthal. Aquesta constitució també va servir com a base per a la futura constitució de l'estat de Turíngia. Pel que fa a la fusió amb els altres estats de Turíngia cap al nou estat de Turíngia, el Parlament va exercir un paper pioner a Turíngia i va votar per unir-se el 5 de juny de 1919 per 33 vots a 8.
Amb la fundació de l'estat de Turíngia l'1 de maig de 1920, l'Estat lliure de Saxònia-Weimar-Eisenach va renunciar oficialment a la seva condició d'estat federal sobirà. La "llei sobre l'administració dels antics països de Turíngia en el període de transició" del 9 de desembre de 1920 va convertir finalment l'Estat Lliure en una associació comunal de més alt nivell amb representació territorial i govern territorial, que va ser derogada definitivament l'1 d'abril de 1923.

## Bibliografia

* Joachim Bergmann: Die innenpolitische Entwicklung Thüringens in der Zeit von 1918 bis 1932. Europaforum-Verlag, Lauf an der Pegnitz 2001, ISBN 3-931070-27-1 (Kultur und Geschichte Thüringens 16 = 19).
* Gregor Hermann: Der Übergangslandtag und die Gebietsvertretung von Sachsen-Weimar-Eisenach 1919–1923. In: Harald Mittelsdorf (Red.): Die vergessenen Parlamente. Landtage und Gebietsvertretungen in den Thüringer Staaten und Gebieten 1919 bis 1923. Herausgegeben vom Thüringer Landtag. Hain, Rudolstadt u. a. 2002, ISBN 3-89807-038-7 (Schriften zur Geschichte des Parlamentarismus in Thüringen 19).
* Thomas Herntrich: Thüringen. Von den thüringischen Kleinstaaten nach Zerfall des Alten Reiches bis zum Freistaat Thüringen. Eine völkerrechtliche und verfassungsrechtliche Betrachtung (= Schriften zum internationalen und zum öffentlichen Recht. Herausgegeben von Gilbert Gornig, zugl. Diss. Marburg 2010). Peter Lang, Frankfurt am Main 2010, ISBN 978-3-631-61024-4.
# Heteroflexibilitat

L'heteroflexibilitat és una forma d'orientació sexual o capteniment sexual situacional caracteritzada per una activitat homosexual limitada malgrat una orientació fonamentalment heterosexual que es considera distinta de la bisexualitat. S'ha caracteritzat com "predominantment heterosexual". A voltes s'ha anomenat bicuriositat per descriure un ampli procés continu d'orientació sexual entre l'heterosexualitat i la bisexualitat. La situació corresponent en què predomina l'activitat homosexual també s'ha descrit com a homoflexibilitat.
L'heteroflexibilitat es pot definir com el "desig de provar... amb l'homoerotisme i l'excitació solament" i es refereix a l'etiqueta bicuriós; pot ser un estil de vida. El professor Ritch Savin-Williams afirma que la seua recerca actual revela que el grup de més ràpid creixement al llarg de la sexualitat contínua són els homes que s'identifiquen com "predominantment heterosexuals" en comparança amb etiquetes com a "mascles", "gais" o "bisexuals".
El professor Roma Castro afirma que l'heteroflexibilitat pot tenir una forma temporal, com és molt comuna en l'adolescència masculina, o ser un estil de vida més durador, i quan és així les pràctiques caracteritzen la identitat sexual heteroflexible, o heterogai.
L'heteroflexibilitat típica es considera que té una connotació bisexual positiva, i és sovint una etiqueta autoaplicada, tot i que l'ús del mot com un "insult de cultura pop" ha estat provat.

## Referències

* ↑ Thompson, E.M.; Morgan, E.M. «"Mostly straight" young women: Variations in sexual behavior and identity development». Developmental Psychology, 44, 1, 2008, pàg. 15-21. DOI: 10.1037/0012-1649.44.1.15. PMID: 18194001.
* ↑ Keppel, Bobbi «Affirmative Psychotherapy with Older Bisexual Women and Men». Journal of Bisexuality, 6, 1-2, 2006, pàg. 85–104. DOI: 10.1300/J159v06n01_06.
* ↑ «Gay? Whatever, Dude». The New York Times, 04-06-2010. [Consulta: 30 gener 2011].
* ↑ Zaylía, Jessica Leigh «Toward a Newer Theory of Sexuality: Terms, Titles and the Bitter Taste of Bisexuality». Journal of Bisexuality, 9, 2, 2009, pàg. 109–123. DOI: 10.1080/15299710902881467.