OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Riera (motociclista)

Antoni Riera (Eivissa, c. 1959 - Barcelona, 17 de març de 1977) fou un pilot de motocròs eivissenc, considerat en el seu moment un dels joves valors d'aquest esport més prometedors. Es morí molt jove, quan tenia vora divuit anys, a causa de l'accident que patí mentre participava en una cursa de motocròs a Mollet del Vallès.
Al moment de l'accident, Riera competia al II Trofeu Montesa, programat entre febrer i març de 1977, i n'encapçalava còmodament la classificació provisional després d'haver-ne guanyat algunes curses (entre d'altres, les dues de Granollers). A banda, aquell mateix any havia aconseguit altres èxits, com ara sengles victòries a la categoria dels 74 cc a La Cirera (Llorac) o a Elda (Baix Vinalopó).
L'11 de març, mentre prenia part als entrenaments privats al Circuit de Gallecs de Mollet per a la darrera cursa del Trofeu, programada per al dia 13 (el III Motocròs Vila de Mollet), Riera tingué un accident que resultà mortal (s'ha escrit que es trencà la melsa i no va poder recuperar-se de la consegüent hemorràgia interna, entrant en coma). Sis dies després, el dijous 17 de març, es morí a la unitat de cures intensives de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron.
El 17 d'abril següent, els tres moto-clubs d'Eivissa, juntament amb la delegació d'Educació Física i Esports, li organitzaren un homenatge al circuit permanent eivissenc de Cap Martinet. Al mateix temps, la III edició del Trofeu Montesa es va subtitular "Memorial Antonio Riera" en record seu.

## Referències

* ↑ «Murió Antonio Riera» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 18-03-1977. [Consulta: 7 febrer 2013].
* 1 2 «Antonio Riera» (en anglès). motorsportmemorial.org. Motorsport Memorial. [Consulta: 23 febrer 2013].
* ↑ Alguersuari, Jaume «¡Hasta pronto Antonio!» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 82, 25-03-1977, p. 4.
* 1 2 «En Memoria a Antonio Riera» (en castellà). motocrossibiza.com. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2013. [Consulta: 7 febrer 2013].
* ↑ Hernández, 1978, p. 32.
* 1 2 3 «Antonio Riera - Pese a tí y tu guadaña» (en castellà). pilotos-muertos.com, 17-09-2007. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2013. [Consulta: 7 febrer 2013].
* ↑ Porcar, 20 març 1977, p. 17.
* ↑ «Murió Antonio Riera» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 18-03-1977. [Consulta: 7 febrer 2013]. «Ayer tuvimos conocimiento del fallecimiento en la unidad de cuidados intensivos de la Residencia del Generalísimo, del joven piloto ibicenco de motocross, Antonio Riera.»

## Bibliografia

* Porcar, Joan «Antonio Riera» (en castellà). Motociclismo. Edisport, SL [Madrid], 20-03-1977, p. 16-17.
* Hernández, Enrique (Director) «Antonio Riera» (en castellà). El Año de la Moto 1977/1978. Edisport, SL [Madrid], 1978, p. 31-32.

## Enllaços externs

* Web del motocròs eivissenc, "motocrossibiza.com" Arxivat 2013-05-27 a Wayback Machine. (castellà)
# Oreneta cuaquadrada

L'oreneta cuaquadrada (Psalidoprocne nitens) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Àfrica central i occidental. Habita les els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta cuaquadrada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 606. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Square-tailed Saw-wing. Psalidoprocne nitens» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Claude Delvincourt

Claude Delvincourt (París, 12 de juny de 1888 – Orbetello, província de Grosseto, Itàlia, 5 d'abril de 1954) fou un compositor i pianista francès.
Alumne de Charles Vidor en el conservatori, on assolí sobresortir i el 1913 compartí amb Lili Boulanger el Gran Premi de Roma per la cantata Faust i Elena. El 1924, i com a fruit de la seva estança a Roma, donà a conèixer el seu poema simfònic L'ofrena a Civa —més aviat considerada com una llegenda coreogràfica—, i successivament produí el poema simfònic Typhaon, algunes obres sacres del gènere coral i una sonata per a piano i violí. Per premiar els seus interessants treballs, fou nomenat director del conservatori de Versalles (1931), i la bona acollida de les seves produccions es confirmà en donar a conèixer llurs Râdio-Sérenade i Festa de tardor, que havia preparat per a les grans festes fluvials de l'Exposició de París del 1937, així com els seus comentaris orquestrals pels films L'appel du silence, Pamir i Tableaux d'Asie; amb l'òpera bufa La femme è barbe, representada a Versalles el 1938, i amb els cors per la tragèdia Èdip rei (Orange, 1939).
Atenent l'esperit i la iniciativa tan vivaç, que s'havia fet tan palesa en llurs obres i en el seu sistema d'ensenyament i difusió de l'art, el govern del mariscal Pétain li confià, l'abril del 1941, la direcció del Conservatori Nacional de Música i Declamació. Ses obres escèniques, Lucífer, llegenda musical i coreogràfica, i Bal Venitien, les quals varen ser incloses en el programa de novetats de la Gran Òpera. Entre altres celebrades composicions seves, mereixen recordar-se Les Onchets, per a cant i piano; Les Danseries (violí i piano); Poèmes (cançons amb lletra de Maurice d'Assier); la versió instrumental de Boccaceries, i les suites per a piano titulades Heures juvéniles, Images du temps passé, Croquembouches, etc.
Morí d'accident d'automòbil en la carretera italiana d'Orbetello, a Itàlia.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa. Tom núm. 17
# Art-Net

Art-Net és un protocol de comunicacions sense drets d'autor (royalty-free) per a transmetre el protocol de control d'il·luminació DMX512-A i la millora de protocol RDM, a través del protocol d'internet UDP. Serveix per a comunicar a través de xarxes (Ethernet, Wi-Fi…)

## Versions

| Versions | Data | Descripció |
| I | 1998 | Sempre empra comunicació amb difusió àmplia o Broadcast. |
| II | 2006 | La consola esbrina l'adreça dels nodes i llavors utilitza comunicació unidifusió o Unicast. Límit de 256 universos. |
| 3 | 2011 | S'augmenta al nombre d'universos a 32.768 |
| 4 | 2016 | Permet a una passarel·la suportar fins a 1000 ports DMX en una mateixa única IP. |

## Format de paquet

| núm. de byte | Nom del camp | Mida | Descripció |
| 0 | ID | 8 | Identifica com a Art-net |
| 8 | OpCodeLo | 1 | Defineix el tipis de paquet |
| 9 | OpCodeHi | 1 | Defineix el tipis de paquet |
| 10 | ProtVerHi | 1 | Versió del protocol |
| 11 | ProtVerLo | 1 | Versió del protocol |
| 12 | Sequence | 1 | Seqüència de paquet |
| 13 | Physical | 1 | Seqüència de paquet |
| 14 | SubUni | 1 | Port físic que envia el paquet |
| 15 | Net | 1 | Adreça del prot destí |
| 16 | LengthHi | 1 | Longitud de la matriu de dades |
| 17 | LengthLo | 1 | Longitud de la matriu de dades |
| 18 | Data | 2-512 | Els valors de la matriu de canals fins a 512. |

## Referències

* ↑ «Art-Net» (en anglès). http://art-net.org.uk,+21-11-2017.+[Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «Art-Net 4 Specification for the Art-Net 4 Ethernet Communication Protocol» (en anglès). https://www.artisticlicence.com,+21-11-2017.+[Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «Lighting for Beginners - DMX and Art-Net» (en anglès). https://imimot.com.+[Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «Art-Net | Artistic Licence Integration» (en anglès). http://artisticlicenceintegration.com.+[Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «Comparison of DMX over IP protocols - wiki.openlighting.org» (en anglès). https://opendmx.net.+[Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «ART-NET PROTOCOL PRESENTATION» (en anglès). http://filedownload.chromateq.com/,+14-03-2022.+[Consulta: 14 març 2022].
* ↑ «[https://artisticlicence.com/WebSiteMaster/User%20Guides/art-net.pdf Art-Net 4 Specification for the Art-Net 4 Ethernet Communication Protocol]» (en anglès). https://artisticlicence.com,+14-03-2022.+[Consulta: 14 març 2022].

## Vegeu també

Protocols DMX512-A, RDM.

## Enllaços externs

* Protocol RDM
# Metilacetilè

El metilacetilè o metilacetilé o propí és un alquí de fórmula química C₃H₄ (H-C≡C-CH₃). És un gas més pesant que l'aire o propí que es pot emmagatzemar en bombones i s'usa en soldadura, com a intermediari en síntesi orgànica i com a combustible per a coets.

## Notes

* ↑ En els parlars orientals.
* 1 2 En els parlars occidentals.

## Referències

* ↑ «metilacetilè». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 1 març 2025].
* 1 2 «propí». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 1 març 2025].
* ↑ «Propyne» (en anglès). Sigma-Aldrich. [Consulta: 1 març 2025].
# Orella d'elefant

L'Orella d'elefant o Gosh-e fil (en persa: گُوش فيل; "orella d'elefant") és una pasta fregida de la cuina iraniana i també popular a l'Afganistan. La massa té forma d’orella d’elefant (goosh) i es fregeix en oli. A continuació, es cobreix cada tros amb festucs picats i sucre en pols.
Les persones Isfahani solen menjar aquest dolç amb doogh, una beguda amarga feta de iogurt.
La massa es fa batent els ous, la llet i la mantega i, tot seguit, afegint la barreja als ingredients secs.

## Referències

* ↑ طرز تهیه شیرینی گوشفیل ترد و خوشمزه + تصویر
* ↑ «Gosh-e Fil - Knusprige Elefantenohren für Nowrooz oder Fasching» (en alemany). Labsalliebe, 28-02-2019. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ Irans delicious food destinations
* ↑ Usmani, Sumayya. Mountain Berries and Desert Spice. Frances Lincoln, 2017.
# Artaxes III d'Armènia

Artaxes III (en grec antic Άρταξίας) també conegut amb el nom de Zenó del Pont (en grec antic Ζήνων), va ser príncep del Pont i més tard rei d'Armènia de l'any 18 al 34, client dels romans. Zenó era fill del rei Polemó I del Pont i germà de Polemó II. Els seus avis materns eren Pitòdor de Tral·les i Antònia, una filla de Marc Antoni.
El pare d'Artaxes III va morir l'any 8. La seva mare, Pitodoris, es va tornar a casar amb Arquelau de Capadòcia, client de Roma. Tota la família es va traslladar a Capadòcia i Artaxes i els seus germans es van criar a la cort del rei. Quan Arquelau va morir, la seva mare amb els fills va tornar al Pont.
L'any 18 Germànic, per encàrrec de Tiberi, va establir al tron a aquest príncep del Pont, que des de la seva infantesa havia adoptat els costums armenis, i que va obtenir el suport dels nobles. Al pujar al tron va prendre el nom d'Artaxes o Artaxias III per haver estat coronat a Artaxata.
Va tenir un regnat tranquil i va mantenir la fidelitat a Roma. A la seva mort l'any 34 va tornar la inestabilitat quan el rei Artaban III de Pàrtia va posar al tron al seu propi fill Arxak I d'Armènia.

## Referències

* ↑ Chaumont, Marie-Louise. "L'Arménie entre Rome et l'Iran: I de l'avènement d'Auguste à l'avènement de Dioclétien" A: Aufstieg und Niedergang der römischen Welt, vol II, núm. 9,1 1976, p. 86
* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie: des origines à 1071. París: Payot & Rivages, 1995, p. 105. ISBN 9782228889124.
* ↑ Dédéyan, Gérard (dir.). Histoire du peuple arménien. Toulouse: Privat, 2008, p. 137. ISBN 9782708968936.
# Bartholomew Brown

Bartholomew Brown (Sterling, Connecticut, 1772 - Boston, 14 d'abril de 1854) fou un advocat, músic i compositor estatunidenc. Estudià lleis a la Universitat Harvard i exercí d'advocat a Sterling (Connecticut) i Bridgewater (Connecticut). Destacà entre els millors músics nord-americans de la seva època i va compondre gran nombre d'obres de música sacra, que en la seva major part publicà en els Templi Carmina, també anomenats The Bridgewater Collection of Sacred Music (Bridgewater, 1912) per espai de quasi seixanta anys col·laborà en el American Farmer's Almanac, com a encarregat de la secció musical.

## Referències

* ↑ Fragment visible a Google books del llibre American sacred music imprints, 1698-1810: a Bibliography, p. 200
* ↑ Esment a A Gazetteer of the State of Massachusetts, p. 616
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 1007 ISBN 84-239-4509-X
# Illa Brabant

L'illa Brabant és, amb 976,8 km², la segona illa més gran de l'arxipèlag Palmer. Es troba entre l'illa Anvers i l'illa Lieja, prop de la península Antàrtica i és banyada per l'oceà Antàrtic. Fa 59 quilòmetres de llargada, en direcció nord-sud, per 30 d'amplada i s'eleva fins als 2.520 msnm, al Mont Parry. L'interior hi ha dues serralades, les muntanyes Solvay (Cook Summit, 1.590 m), al sud, i les muntanyes Stribog (Mont Parry), al centre i nord de l'illa.
Va rebre el nom per l'Expedició Antàrtica Belga de 1897–1899 dirigida per Adrien de Gerlache, en record a la província belga de Brabant i el suport rebut per la seva gent a l'hora de fer l'expedició.
L'Argentina inclou l'illa al departament Antàrtida Argentina, a la província Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud; per a Xile forma part de la comuna Antártica de la provincia Antàrtica Xilena a la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena; i pel Regne Unit forma part del Territori Antàrtic Britànic. Les tres reclamacions es troben suspeses pel Tractat Antàrtic.

## Referències

* ↑ Brabant Arxivat 2013-05-01 a Wayback Machine. a islands.unep.ch
* ↑ eo_118 Parry, Mount: Antarctica a geographic.org
* ↑ John Stewart: Antarctica – An Encyclopedia. Bd. 2, McFarland & Co., Jefferson i Londres 2011, ISBN 978-0-7864-3590-6, pàg. 1182 (anglès)
* ↑ «Brabant Island». United States Gazetteer. [Consulta: 19 novembre 2013].
# Antoni Vèrnia

Antoni Vèrnia (Montblanc ?, fl. 1540-1604) va ser un mestre de cases català.
Segons Fidel de Moragas, va néixer a Montblanc. Altres fonts -Gener Gonzalvo i Miquel Àngel Farré- consideren que el seu origen possiblement és valencià.
El 1540 consta documentat a Cretes; nou anys més tard (1549), també s'hi registra un “Antoni Bernaria”. Juan Luis Camps, Joan-Hilari Muñoz i Joan Yeguas plantegen que hauria ajudat Domingo Vilanova en la construcció de l’ermita de la Verge de la Misericòrdia del municipi aragonès.
El 1556 compra una casa al carrer major de Verdú, on el 1572 es compromet a construir una escala amb balustre del castell. En el contracte firmat amb l’abat de Poblet Joan de Guimerà es compromet a emmirallar-se en l’escalinata que prèviament havia fet al palau-castell de Santa Coloma de Queralt, i també prendre com a model l’escala del castell de Ciutadella.
Vèrnia residia a Valls el 1577, quan és contractat com a professor de “damnificatoria et arquitectoria” del jove Pere Marçal.
També s'ha atribuït a Vèrnia el sepulcre de Gispert de Guimerà, una escultura procedent de la desapareguda església conventual de la Nostra Senyora del Roser de Ciutadella, des del 1933 custodiada al Museu Nacional d’Art de Catalunya, que la data entre 1582 i 1587.
L’última referència sobre Vèrnia es remunta a 1604, aquest any firma un conveni amb el monestir de Poblet pel qual adquireix un terreny en el terme de Castellserà.

## Referències

* 1 2 de Moragas, Fidel «L'art, els artistes i els artesans de Valls (continuació)». Butlletí Arqueològic. Reial Societat Arqueològica Tarraconense, n.9, 1922, pàg. 218.
* ↑ Gonzalvo i Bou, Gener «Antoni Vernia, autor de les escales nobles dels castells de Santa Coloma de Queralt i de Verdú». Recull, núm. 4, 1996, pàg. 75.
* ↑ Farré, Miquel Àngel; Gonzalvo i Bou, Gener «Una obra de l'abat de Poblet, Joan de Guimerà, al Castell de Verdú». Urtx: revista cultural de l'Urgell, núm. 9, 1996, pàg. 144.
* 1 2 3 Camps, Juan Luis; Muñoz, Joan-Hilari; Yeguas, Joan. A costa de Cretas... La iglesia parroquial y la ermita. Dos joyas de la Corona de Aragón (en castellà). Terol: Diputació Provincial de Terol, 2018, pàgs. 79-81.
* ↑ «Sepulcre de Gispert de Guimerà». Museu Nacional d'Art de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2022].
# Oreneta alatacada

L'oreneta alatacada (Hirundo leucosoma) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Àfrica Occidental. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, la sabana seca, els cursos d'aigua, els jardins rurals, les àrees urbanes i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta alatacada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 609. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pied-winged Swallow. Hirundo leucosoma» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Zeytin ezmesi

Zeytin ezmesi (literalment, olives moltes) és una pasta d'olives negres i verdes, amanida amb oli d'oliva i similar a un paté vegetal, propi de la cuina turca.
A Turquia, el paté d'olives es consumeix a l'esmorzar, o més aviat a l'hora del te. Es menja sobre pa o pa torrat. Les mares turques prefereixen aquest producte per als nens, per no patir perquè es puguin ofegar pels pinyols de les olives.
Zeytin ezmesi també es pot utilitzar per fer canapès.

## Vegeu també

* Balık ezmesi

## Referències

* ↑ Mütevazı Lezzetler İkramlar. Banu Atabay, 2004, p. 43–. ISBN 978-975-92047-0-9.
# Claudi Aranyó i Aranyó

Claudi Aranyó i Aranyó (Barcelona, 1827 - 7 de juny de 1884) fou un industrial català, pertanyent a una nissaga de fabricants tèxtils originària de Manresa.

## Biografia

Era fill de Gaietà Aranyó i Torrents i de la seva cosina Isabel Aranyó i Parera. El pare tenia una fàbrica tèxtil a Barcelona amb el seu cosí i alhora cunyat Lluís (vegeu casa-fàbrica Gorgot-Aranyó). Claudi va heretar aquesta empresa, i fou la base per constituir el 1853 la companyia Antoni Escubós i Cia juntament amb altres fabricants. Aquest projecte va esdevenir una de les principals firmes llaneres i de teixits de mescla catalanes, que tenia fàbriques al Poblenou (vegeu Vapor de la Llana i Ca l'Aranyó), Mollet del Vallès i Santa Perpètua, però que es dissolgué el 1873. Llavors Claudi va seguir en solitari.
Quan el govern espanyol va signar un tractat comercial amb França tot el sector industrial català de la llana rebé un cop molt dur. Claudi es va sumar als moviments que demanaven polítiques proteccionistes que permetessin consolidar la indústria local, però no aconseguiren la resposta desitjada del govern. Per aquest motiu va canviar la llana per fer teixits que fossin de cotó. A més a més Arañó fou membre del consell d'administració del ferrocarril i les mines de Sant Joan de les Abadesses, i també va ser vocal del consell d'administració de la sucursal oberta a Barcelona el 1874 del Banc d'Espanya.
Es casà amb la seva cosina Carolina Aranyó i Matallana i tingueren diversos fills, un d'ells Josep Aranyó i Aranyó. Fou enterrat al Cementiri del Poblenou (departament II, tomba 40).

## Bibliografia

* Cabana, Francesc «Els Arañó». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.
* Torelló, Ramón. Necrología de D. Claudio Arañó y Arañó, leída en la sesión pública que el Instituto de Fomento del Trabajo Nacional dedicó a honrar su memoria. Barcelona: Tip. de N. Ramírez, 1888.

## Referències

* ↑ «Defuncions 1884, núm. 4081». AMCB, 07-06-1884.
* 1 2 3 4 5 Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 55. ISBN 84-297-3521-6.
* ↑ Cabana, 1992.
# Artediellus scaber

Artediellus scaber és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.
Fa 8,4 cm de llargària màxima (normalment, en fa 6) i té una aleta caudal arrodonida. Menja petits invertebrats bentònics.
És un peix marí bentònic, demersal i de clima polar que viu entre 0-290 m de fondària. Es troba a Alaska, Canadà i Rússia. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Knipowitsch, N. «Zur Ichthyologie des Eismeeres. Die von der Russischen Polar-Expedition im Eismeer gesammelten Fische» (en alemany). Mem. Acad. Sci. Imp. St. Petersburg (Ser. 8), 18, núm. 5, 1907, pàg. 1-53, Pls. 1-2.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., 1986. Cottidae. p. 1243-1260. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 3.
* ↑ Fedorov, V.V., 1986. Cottidae. p. 1243-1260.

## Bibliografia

* McAllister, D.E., V. Legendre i J.G. Hunter, 1987. Liste de noms inuktitut (esquimaux), français, anglais et scientifiques des poissons marins du Canada arctique. Rapp. Manus. Can. Sci. Halieut. Aquat, 1932, 106 p.
# Bartolomé Escobedo

Bartolomé Escobedo (Zamora, dècada del 1510 - 10 de novembre de 1563 $^{(Gregorià)}$) fou un compositor espanyol del Renaixement. Estudià a Salamanca i fou xantre en la capella pontifícia, i el 1554 aconseguí un benefici a Segòvia. Fou un notable compositor, a jutjar per les seves composicions següents; uns motets existents a Toledo, dos misereres i un magnificat, conservats en la Capella Reial de Madrid, segons Soriano Fuertes; un introitus a quatre veus, publicat en la Historia de la música, d'Ambras: tres motets a quatre veus, titulats: Immotemur habitu in cinere, Exsurge quarc obdormis Domine, i Erravi sicut ovis, inclosos per Eslava en la seva Lira Sacra-Hispana, i dues misses, Philippus Rex Hispaniae i Ad te levavi. Salinas diu d'Escribano: Cum Bartholomaeo Escobedo viro in utraque musices parte exercisatissimo.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 20, pàg. 803 ISBN 84-239-4520-0
# Illa Dall

L'Illa Dall (en anglès: Dall Island) és una illa en l'arxipèlag Alexander davant de la costa sud-est d'Alaska, als Estats Units d'Amèrica. Està situada a l'oest de l'Illa Príncep de Gal·les i al nord de les aigües canadenques. La seva elevació màxima està a 2.443 peus (745 metres) sobre el nivell del mar. La seva superfície és de 254,02 milles quadrades (657,9 quilòmetres²), per la qual cosa és la vintè vuitena (28) illa més gran dels Estats Units. Dall s'utilitza econòmicament per a la pesca i l'explotació de pedreres de pedra calcària.
El cens de 2000 va registrar 20 persones que viuen a l'illa. Se sap que els nadius d'Alaska han habitat coves costaneres de l'illa des de fa dos o tres mil·lennis.
Dall es va dir primer Quadra, en honor de Juan Francisco de la Bodega y Quadra, fins al 1879, quan va ser reanomenada en honor del naturalista William H. Dall
Cap Muzón, el punt més meridional de l'illa, és el terme occidental, conegut com el punt A, de la línia AB, que marca el límit marí entre l'estat d'Alaska i la província canadenca de la Columbia Britànica, tal com es defineix en el Tractat de Límits d'Alaska de 1903. Aquesta línia és també el límit nord de les aigües coneguda com l'entrada Dixon.
* L'illa Dall des de l'espai
* Helicopter sobrevolant l'illa

## Vegeu també

* Geografia dels Estats Units

## Referències

* ↑ Cens dels Estats Units de 2000
* ↑ Place Names in Revillagigedo and Gravina Islands