OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mister Frost

Mister Frost és una pel·lícula de thriller sobrenatural del 1990 protagonitzada per Jeff Goldblum i dirigida pel cineasta francès Philippe Setbon, que també va coescriure el guió amb Derry Hall, Brad Lynch i Louise Vincent. També hi participaren Kathy Baker i Alan Bates.

## Sinopsi

Un detectiu de policia anomenat Felix Detweiler visita la fastuosa finca anglesa del senyor Frost, el nom del qual mai no es dona, per investigar un informe sobre un cadàver. Frost, amb molt poca incitació, admet alegrement que té molts cossos enterrats al seu pati.
Frost és arrestat i finalment ingressat en un asil situat a França. Durant aquest temps, la policia no ha pogut establir la seva identitat. El detectiu deixa la seva feina i s'obsessiona amb Frost i els 24 cadàvers excavats al seu jardí.
Després de no parlar durant dos anys després de la seva detenció, el llarg silenci de Frost es trenca quan es troba amb Sarah Day, una metgessa del manicomi. Frost es nega a parlar amb ningú més que amb ella, després li diu a Day que ell és, de fet, Satanàs. Revela que planeja incitar-la a assassinar-lo.
Detweiler creu que és cert que Frost és «el mateix diable» i demana a la metgessa que faci cas de les seves advertències. Day, naturalment, no ho accepta, però comencen a passar coses estranyes al seu voltant i Frost demostra en múltiples ocasions gestes que serien difícils de descartar com a simple joc de mà.
El punt d'inflexió de Day arriba quan el seu germà, després d'haver estat confinat a una cadira de rodes durant la major part de la seva vida, recupera de sobte l'ús de les seves cames. Els seus pacients i col·legues també comencen a mostrar canvis no naturals en ells mateixos. A poc a poc, Day està convençuda que en Frost està dient la veritat i, per estalviar-ne mal als altres, accepta matar-lo.
Moments abans que el mati a trets, en Frost li diu a Day que ara sap que és més poderós que res o ningú al món, i li agraeix a Day per creure en ell. Mentre Frost ho explica, Day li dispara. Per un moment, mira el cos en blanc abans de dir, amb la veu de Frost: «Més fort que el temps que passa». Quan Day és conduïda per la policia, Detweiler arriba. Day es nega a parlar, despertant la sospita de Detweiler, i la pel·lícula acaba.

## Repartiment

* Jeff Goldblum com Mister Frost
* Kathy Baker com Dr. Sarah Day
* Alan Bates com Felix Detweiler
* Jean-Pierre Cassel com Inspector Carelli
* Roland Giraud com Dr. Reynhardt
* François Négret com Christopher

## Recepció

Tot i que no va ser un èxit de taquilla, Mister Frost va rebre bones crítiques. Va participar en la secció oficial del XXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges, on Jeff Goldblum va guanyar el Premi al millor actor.

## Referències

* ↑ Ebert, Roger. «Mr. Frost». Chicago Sun-Times, 09-11-1990.
* ↑ Mister Frost a Fotogramas
* ↑ Mister Frost a decine21.com
* ↑ Premios sin sorpresas en el Festival de Sitges, La Vanguardia, 14 d'octubre de 1990

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# Ermita de Foix

L'Ermita de Foix és una església del municipi de Torrelles de Foix (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Ermita de Foix és una petita capella d'una sola nau, situada al peu del tossal de Foix, enmig d'un bosc. Té coberta de volta de canó i capçalera quadrada. La façana presenta una porta d'accés de tipologia neoclàssica, amb obertura rectangular flanquejada per pilastres i damunt la qual hi ha un frontó trencat i escut. A la part superior de la capella ha estat afegida una construcció, posteriorment en ruïnes. L'obra major és de carreus irregulars.

## Història

Sembla que l'ordre de construcció de la capella data del 1707, any que figura a la llinda de la porta d'accés, quan el coronel de la guàrdia de corpus, Ramon de Peguera, al servei de l'arxiduc Carles d'Àustria, la va fer bastir al lloc on segons la llegenda s'aparegué la Mare de Déu en una cova. Aquesta cavitat és oberta en el roquer que serveix de base a l'edifici. El 1936 fou incendiada.

## Referències

* 1 2
# Aliança Bolivariana per les Amèriques

L'Aliança Bolivariana per les Amèriques (ALBA), nom amb què és coneguda comunament l'Aliança Bolivariana per als Pobles de la Nostra Amèrica (en espanyol Alianza Bolivariana para los Pueblos de Nuestra América), és un projecte de col·laboració i coordinació política, social i econòmica entre països de l'Amèrica Llatina i el Carib, promogut pel president veneçolà Hugo Chávez, i subscrit, fins al moment, pels governs d''Antigua i Barbuda, Cuba, Dominica, Grenada, Nicaragua, Saint Christopher i Nevis, Saint Lucia, Saint Vincent i les Grenadines i Veneçuela com a contrapartida a l'Àrea de Lliure Comerç de les Amèriques (ALCA), impulsada pel govern dels Estats Units, àrea actualment en discussió. L'acord constituent de l'ALBA va ser subscrit el 14 de desembre de 2004 pels presidents Hugo Chávez (Veneçuela) i Fidel Castro (Cuba).
Inicialment l'acord regulava l'intercanvi de recursos mèdics i petrolífers entre els dos estats, i indicava la seva vocació d'ampliar el seu àmbit d'actuació a tota l'Amèrica Llatina i el Carib, i incrementar les matèries a desenvolupar de forma coordinada, en el marc d'un procés d'integració. Posteriorment s'ha incrementat també a aspectes comercials.
El 29 d'abril de 2006 el tractat es va ampliar a Bolívia mitjançant la signatura del seu president Evo Morales, i l'11 de gener de 2007 el president Daniel Ortega oficialitzava la inclusió de Nicaragua al tractat.
El 24 de juny de 2009, es sumaren al bloc bolivarià l'Equador, Saint Vincent i les Grenadines i Antigua i Barbuda. El 25 d'agost de 2008, s'hi va afegir Hondures, que a principis de 2010 va sortir després del Cop d'estat de 2009. En 30 de juliol de 2013, Saint Lucia s'hi va incorporar, Grenada i Saint Christopher i Nevis ho van fer en desembre de 2014, i l'Equador la va deixar l'agost de 2018.

## Referències

* ↑ «Micheletti saca a Honduras de la Alianza Bolivariana horas antes de dejar la presidencia» (en castellà). ABC, 27-01-2009. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ «Saint Lucia is now a full member of ALBA» (en anglès). St. Lucia News Online, 12-08-2013. Arxivat de l'original el 26 de febrer 2021. [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ «Grenada, St Kitts and Nevis Join ALBA» (en anglès). Caribbean Journal, 01-12-2014. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «Ecuador leaves Venezuelan-run regional alliance» (en anglès). Associated Press, 24-08-2014. [Consulta: 15 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Plana web oficial de l'ALBA
* Acord de 29 d'abril de 2006
# Escambray

L'Escambray, també anomenat Massís Guamuhaya, és un sistema muntanyós situat a la zona central de Cuba, a les províncies de Sancti Spíritus, Villa Clara i Cienfuegos. El seu punt més alt és el Pic Sant Juan de 1.140 metres. Als seus peus hi ha la ciutat de Trinidad. És el tercer sistema muntanyós en importància de l'illa de Cuba, després de la Sierra Maestra i el sistema muntanyós de Guaniguanico.
Aquesta serra es caracteritza per l'exuberant vegetació, les valls fondes, els grans sistemes de coves, els bells paisatges, els rius i les cascades d'aigües cristal·lines. Topes de Collantes és una reserva natural establerta a les serres del sud-est de les muntanyes de l'Escambray, que protegeix coves, rius, cascades i canons. La Vall de los Ingenios, que es troba a la base sud-est de les muntanyes, és Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
A la Meseta Caballete de Casas es va instal·lar el Campament base del Che Guevara durant la Revolució Cubana. Avui en dia és un Monument Nacional que ha conservat les històriques instal·lacions, tot i que el seu accés no és gens fàcil perquè cal arribar-hi a peu per camins dificultosos.
El nom de Guamuhaya prové de la llengua dels indígenes que habitaven la zona abans que arribessin els europeus el 1492.

## Referències

* ↑ «Sierra del Escambray, Sancti Spiritus. Cuba» (en castellà). rentadeautoscuba.com. [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ «Investigadores espirituanos identifican la cueva más alta del centro de Cuba» (en castellà). Escambray, 18-10-2016. [Consulta: 16 juny 2022].
* 1 2 «Visita la Sierra del Escambray en Cuba y descubre el que fue el campamento base del Che Guevara» (en castellà). Visitar Cuba. [Consulta: 16 juny 2022].
# Acadèmia Mariana (Lleida)

L'Acadèmia Mariana és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local, seu de l'Acadèmia Bibliogràfica Mariana.

## Descripció

Edifici entre mitgeres amb pati de maçana posterior, inclòs a la trama d'eixample amb planta baixa i tres pisos, sobre uns fonaments medievals. Façanes amb eixos de simetria, balconada correguda al primer pis, rematat amb una cornisa, emfatitzant els escuts i l'espadanya central. Capella ben ornamentada, sala de teatre i habitatges. Finestres falses. Murs de càrrega, estructura mixta de pilars de ferro, obra i formigó, cúpula de ferro i coberta de teula àrab.
Actualment, l'edifici està restaurat i rehabilitat.

## Història

Construït sobre un antic convent mercedari del 1225. Placa d'inauguració del 1871. Primer cos del 1871. Nou tercer pis, sala d'actes del 1896. Tercer cos afegit d'emissora de ràdio i tallers d'impremta del 1950.
L'Acadèmia Mariana va ser fundada l'any 1862 per iniciativa de Mossèn Josep Maria Escolà amb la finalitat d'honrar la Mare de Déu. L'any 2003 es van iniciar les obres de restauració i rehabilitació de l'edifici, inaugurades tres anys més tard amb ocasió dels actes en honor de la Verge Blanca.

## Vegeu també

* Acadèmia Bibliogràfica Mariana

## Referències

* 1 2 3 4 «Acadèmia Mariana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Maria Tipo

Maria Tipo (Nàpols, 23 de desembre de 1931 - Florència, 10 de febrer de 2025) va ser una pianista i pedagoga italiana.

## Biografia

Formada inicialment gràcies als ensenyaments de la seva mare, que havia estat alumna de Ferruccio Busoni, va perfeccionar posteriorment les seves habilitats amb Alfredo Casella i Guido Agosti.
A només disset anys va guanyar el Concurs Internacional de Ginebra, després d'haver aconseguit el segon lloc l'any anterior, i va començar una sèrie de concerts que la van portar per tot el món i a gravar per a nombrosos segells discogràfics. Entre els seus èxits destaquen els enregistraments de les Variacions Goldberg de Johann Sebastian Bach i les Sonates de Domenico Scarlatti, que li van valer el "Diapason d'Or". Els seus enregistraments de les sonates de Muzio Clementi van ser guardonats amb el "Saint-Vincent for Long Playing 1979".
Va rebre nombrosos premis de la crítica, i va ser condecorada amb el "Fiorino d'Oro" a Florència, nomenada "Acadèmica de Santa Cecilia", i "Officier de l'Ordre des Arts et des Lettres" a França.
Maria Tipo tenia un repertori concertístic extens i heterogeni, amb d'obres més aviat personals i poc convencionals per a l'època. Per exemple, va ser pionera a recuperar les Variacions Goldberg de Bach a la sala de concerts, després d'escoltar Glenn Gould en directe a Amèrica, que li va fer entendre la grandesa de la composició, que aleshores era molt poc interpretada al piano. No es va dedicar especialment a interpretar obres completes -Clementi és l'autor a qui més es va dedicar en aquest sentit, però no en va arribar a enregistrar les obres completes-, preferint triar peces que li resultessin especialment agradables de molts autors diferents. Aquells amb els quals va estar més vinculada i les obres de les quals més li van influir, van ser Bach, Scarlatti, Mozart, Clementi, Beethoven, Chopin i Schumann. A la sala de concerts, però, també es va dedicar a Schubert, a compositors russos (en particular Skriabin, Prokófiev i Rakhmàninov), a Franz Liszt i a l'impressionisme francès (Debussy, Ravel).
Paral·lelament a la seva activitat docent, en nombrosos conservatoris i acadèmies musicals fora Itàlia també va interpretar música de cambra, amb Uto Ughi, Salvatore Accardo, el Quartet Amadeus i el Quartet Fiesole. Maria Tipo va ser membre del jurat del Concurs de Piano Paloma O'Shea de Santander l'any 1984.
Es va casar amb el guitarrista Àlvaro Company i el pianista Alessandro Specchi, i va ser la mare de la violinista Alina Company.

## Referències

* ↑ Popoli, Paolo «Lutto nella musica classica, morta la grande pianista napoletana Maria Tipo» (en (italià)). la Repubblica, 10-02-2025 [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Scoprire Clementi "vittima" di Mozart in cinque concerti con Maria» (en (italià)), 02-02-2016. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ Concurso Internacional de Piano Paloma O'Shea
* ↑ Scuola di musica di Fiesole, Alina Company la Scuola e la musica
* ↑ Maria Tipo, lady pianoforte "La vita viene prima dei concerti"
# CDG

CDG té els següents significats:
* Centre Dramàtic de la Generalitat, centre de producció de teatre de la Generalitat de Catalunya
* Centro Dramático Galego, centre de producció de teatre de la Xunta de Galícia
* Centristes de Galícia, partit polític històric de Galícia
* Costume Designers Guild, societat nord-americana dels professionals de vestuari cinematogràfic que lliura anualment uns prestigiosos premis
* Centre de gravetat, punt d'aplicació de les forces de gravetat que actuen sobre un sistema físic
* Trastorn congènit de la glicosilació (del nom en anglès Congenital Disorder of Glycosylation), malaltia congènita que afecta la glicosilació de les proteïnes
* CDG també és el codi IATA de l'Aeroport de París-Charles de Gaulle, a França
# Cal Bisbe (Montmajor)

Cal Bisbe o l'Hospital del Bisbe és una masia que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català del municipi de Montmajor (Berguedà), al nucli de Correà. Es troba emplaçat al peu de la carretera de Montmajor a Cardona, a 1 km de Montmajor. Davant de Cal Bisbe hi ha l'església de Sant Salvador de Montmajor

## Descripció

El mas de cal Bisbe és una masia de planta basilical amb el carener perpendicular a la façana, orientada a ponent i amb un cos a tramuntana afegit al cos originari. La masia conserva a les parts baixes de la construcció els carreus ben treballats, testimoni d'una base medieval. Als anys vuitanta ja estava totalment desfigurada. L'eixida d'arcs de mig punt obert al segle xviii està tapada i un seguit de finestres més modernes envolten la casa alternant amb les finestres amb llindes de pedra.

## Notícies històriques

L'antiga quadra de l'Hospital formava al segle xix un municipi amb el nom d'Aguilar, l'Hospital i Catllarí. Les cases de l'Hospital es troben properes a la riera d'aquest nom i estan centrades per l'Hospital del Bisbe. L'antic Hospital del Bisbe fou un allotjament de vianants molt concorregut pels traginers i viatgers que anaven de Cardona i Solsona a Berga. La jurisdicció de l'Hospital pertanyia a la Batllia de Cardona.

## Referències

* ↑ Fitxa i foto a DIBA
* 1 2

## Vegeu també

* Llista de monuments de Montmajor

## Enllaços externs

* Hospital de Coll d'Olzina a hostals.blogspot
# Casa Pere Bernis

La casa Pere Bernis és un edifici situat a la cantonada de la Rambla de Barcelona amb el carrer dels Tallers, catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment allotja l'Hotel Lloret.

## Història

El 1851, Pere Bernis va demanar permís per a enderrocar l'edifici de la Rambla cantonada amb el carrer dels Tallers i reedificar-lo segons el projecte del mestre d'obres Narcís Nuet.

## Descripció

Edifici d'habitatges de planta baixa i quatre pisos en cantonada, convertit des del 1926 en hotel. La façana queda dividida per uns eixos verticals molt marcats, però equilibrats per la línia continuada de balcons del primer pis i per la cornisa dels dos últims pisos. A aquests dos últims pisos els balcons estan individualitzats i es van fent més petits i amb menys voladís a mesura que es puja en alçat. La planta baixa es presenta amb un pòrtic d'arcs de mig punt i un basament amb sòcol i carreus encoixinats. La façana dels tres pisos centrals s'articula per les pilastres acabades per un capitell d'estil corinti que sostenen la cornisa. Damunt de l'últim pis hi ha obertures de la cambra d'aire i la barana d'obra del terrat.

## Referències

* 1 2 «Hotel Lloret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Hotel Lloret». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Pedro Bernis. Rambla (125) i Tallers (2). Enderrocar i construir una casa». Q127 Foment 557 C. AMCB, 21-03-1851.

## Enllaços externs

* «Casa Pere Bernis (Hotel Lloret)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Clube Atlético Universitário

El Clube Atlético Universitário és un club de futbol brasiler de la ciutat de Santo Antônio de Jesus a l'estat de Bahia.

## Història

El club va ser fundat el 12 de gener de 1997. El club té els orígens en l'Associação Atlética Independente, venut al Palmeiras, fet que propicià el canvi de nom a Palmeiras do Nordeste a començament de l'any 2002. El 2007 esdevingué professional amb el nom Independente Esporte Clube. Aquest mateix any jugà la segona divisió baiana que acabà guanyant. El 2008, amb l'ascens a Primera Divisió canvià el nom pel de Feirense Futebol Clube. El 2022 va canviar el seu nom a Clube Atlético Universitário.

## Palmarès

* Campionat baiano:
** 2002 (com a Palmeiras do Nordeste)
* Campionat baiano de Segona Divisió:
** 2007

## Estadi

El Clube Atlético Universitário juga els seus partits a l'Estadi José Trindade Lobo. Té una capacitat per a 3.000 espectadors.

## Referències

* 1 2 Placar Guia 2011, 1350-C, 1-2011, pàg. 75.
* ↑ «Empresários apresentam à imprensa o Feirense Futebol Clube». Portal Futebol Baiano. Arxivat de l'original el 2010-07-03. [Consulta: 30 maig 2007].
* ↑ «Regulamento do Campeonato Baiano da 2ª Divisão de Profissionais 2007». Federação Bahiana de Futebol. Arxivat de l'original el 2010-10-09. [Consulta: 5 novembre 2007].
* ↑ «Bahia State League - 2002». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Daguestànskie Ogní

Daguestànskie Ogní (lesguià: Дагъустандин ЦӀаяр; rus: Дагеста́нские Огни́ pronunciat) és una ciutat de la República del Daguestan, a la Federació Russa. Està situada a la costa de la mar Càspia, 120 km al sud de Makhatxkalà i molt a prop de Derbent. Al cens del 2010 tenia 27.923 habitants.

## Estat administratiu i municipal

Dins del marc de divisions administratives, la ciutat de Daguestànskie Ogní forma una unitat administrativa per si sola amb igual estatus que el dels districtes. Com a divisió municipal, la ciutat forma part de l'Òkrug urbà de Daguestànskie Ogní.

## Demografia

Grups ètnics al territori administratiu de Daguestànskie Ogní segons el cens rus de 2002:
* Tabassarans (35,5%)
* Àzeris (26,3%)
* Lesguians (22,2%)
* Darguins (8,3%)
* Aguls (3,5%)
* Russos (1,9%)

## Climatologia

Daguestànskie Ogní té un clima fred semiàrid (classificació de Köppen: BSk).
Dades climàtiques a Daguestànskie Ogní :
| Mes | gen | febr | març | abr | maig | juny | jul | ag | set | oct | nov | des | anual |
| Màxima mitjana °C (°F) | 4.5 (40.1) | 4.9 (40.8) | 7.9 (46.2) | 14.2 (57.6) | 20.5 (68.9) | 26.2 (79.2) | 29.3 (84.7) | 28.7 (83.7) | 24.4 (75.9) | 18.4 (65.1) | 11.7 (53.1) | 7.3 (45.1) | 16.5 (61.7) |
| Mitjana diària °C (°F) | 1.1 (34) | 1.7 (35.1) | 4.5 (40.1) | 9.8 (49.6) | 16.2 (61.2) | 21.6 (70.9) | 24.8 (76.6) | 24.6 (76.3) | 20.1 (68.2) | 14.5 (58.1) | 8.4 (47.1) | 4.1 (39.4) | 12.62 (54.72) |
| Mínima mitjana °C (°F) | −2.3 (27.9) | −1.4 (29.5) | 1.1 (34) | 5.4 (41.7) | 11.9 (53.4) | 17.0 (62.6) | 20.3 (68.5) | 20.5 (68.9) | 15.8 (60.4) | 10.6 (51.1) | 5.1 (41.2) | 0.9 (33.6) | 8.74 (47.73) |
| Precipitació mitjana mm (polzades) | 25 (0.98) | 34 (1.34) | 24 (0.94) | 23 (0.91) | 31 (1.22) | 22 (0.87) | 24 (0.94) | 24 (0.94) | 43 (1.69) | 51 (2.01) | 35 (1.38) | 37 (1.46) | 373 (14.68) |
| Font: Climate-Data.org ||||||||||||||

## Referències

* ↑ http://www.ethno-kavkaz.narod.ru/rndaghestan.html
* ↑ «Dagestanskiye Ogni Climate. Russian Federation» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2020].
# Departament de l'arròs de Sueca

El Departament de l'arròs de Sueca, també conegut com l'Estació arrossera de Sueca, és un centre públic d'investigació agrària dedicat al cultiu de l'arròs. Fundat en 1913, actualment depèn de l'IVIA.
Creat a partir d'una Reial Orde de 1911, comença a funcionar en 7 de febrer de 2013, a terrenys cedits per l'Ajuntament de Sueca i per l'estat. En 1965 es va construir l'actual edifici. Per a 1968, les llavors produïdes al departament superaren per primera vegada les importades.
Del centre han eixit varietats d'arròs com el Balilla x Sollana (1960), Sequial i Badia (anys 60), el Sénia (anys 80), el Baixet, Marjal i Ullal (1998), Alena (2002), J. Sendra (2005), Sivert, Cormorán i Gavina (2006) i Sarcet i Albufera (2007).

## Referències

* 1 2 3 «El Departament de l'Arròs de Sueca complix cent anys d'història». Ajuntament de Sueca, 04-01-2013.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «La ciencia que va al grano». Levante-EMV, 05-02-2013.
# Depressió tropical Nine

«Depressió tropical Nine» té aquests significats:
* Depressió tropical Nine (2000).
* Depressió tropical Nine (2003).
* Depressió tropical Nine (2007): que es desenvolupà en l'Huracà Humberto (2007).
* Depressió tropical Nine (2008): que es desenvolupà en l'Huracà Ike.
# Equació constitutiva

Una equació constitutiva és una relació entre les variables termodinàmiques o mecàniques d'un sistema físic: pressió, volum, tensió, deformació, temperatura, densitat, entropia, etc. Cada material o substància té una equació constitutiva específica, tal relació només depèn de l'organització molecular interna. En mecànica de sòlids deformables i en enginyeria estructural, les equacions constitutives són igualtats que relacionen el camp de tensió mecànica amb la deformació, usualment tals equacions relacionen components dels tensors de tensió, deformació i velocitat de deformació. Per a un material elàstic lineal les equacions constitutives s'anomenen equacions de Lamé-Hooke o simplement llei de Hooke. També més generalment en física es fa servir el terme equació constitutiva per a qualsevol relació entre magnituds tensorials, que no és derivable de lleis de conservació o altres tipus de lleis universals i que són específiques del tipus de problema estudiat.

## Exemples
### Medis continus i termodinàmica

* Sòlid elàstic lineal (Llei de Hooke)
    $\sigma =E\varepsilon \quad [\Rightarrow F=-kx]\,$ (cas unidimensional)
    $\sigma _{ij}=\sum _{k,l}C_{ijkl}\,\varepsilon _{kl}$ (cas general)
* Sòlid Elàstic isòtrop no-lineal (Teorema de Rivlin-Ericksen)
    $\sigma _{ij}=\alpha (\iota _{\varepsilon })\delta _{ij}+\beta _{ijkl}(\iota _{\varepsilon })\varepsilon _{kl}+\gamma _{ijkl}(\iota _{\varepsilon })\sum _{m}{\varepsilon _{km}\varepsilon _{ml}}\,$
* Fluid newtonià
    $\tau _{\ \lVert }=\mu \left({\frac {\partial u}{\partial y}}\right)_{\bot }\qquad \sigma _{ij}=-p\delta _{ij}+\mu \left({\frac {\partial v_{i}}{\partial x_{j}}}+{\frac {\partial v_{j}}{\partial x_{i}}}-{\frac {2}{3}}\delta _{ij}\nabla \cdot \mathbf {v} \right)$

### Electromagnetisme

* Llei d'Ohm
    ${V \over I}=R\,$ (cas isòtrop)
    $J_{j}=\sigma _{ij}E_{i}\,$ (cas general)
* Susceptibilitat elèctrica (permitivitat)
    $P_{j}=\epsilon _{0}\chi _{ij}E_{i}\,$
    $D_{j}=\epsilon _{ij}E_{i}\,$
* Susceptibilitat magnètica (permeabilitat electromagnètica)
    $M_{j}=\mu _{0}\chi _{m,ij}H_{i}\,$
    $B_{j}=\mu _{ij}H_{i}\,$

### Fenòmens de transport

* Transferència de calor
    $q=c_{p}T\,$
* Conductivitat tèrmica
    $p_{j}=-k_{ij}{\frac {\partial T}{\partial x_{i}}}\,$
* Difusió (Llei de Fick)
    $J_{j}=-D_{ij}{\frac {\partial C}{\partial x_{i}}}\,$

### Altres exemples

* Fricció
    $F_{f}=F_{p}\mu _{f}\,$
* Resistència aerodinàmica
    $D={1 \over 2}C_{d}\rho Av^{2}\,$