OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Altiplà de Kokxetau

L'altiplà de Kokxetau (kazakh: Көкшетау қыраты; prèviament Altiplà de Koktxetav del rus: Кокчетав) són una sèrie de turons del Kazakhstan, de fins a 947 m (altiplà de Kokxe). Està situat a la part nord dels altiplans del Kazakhstan. Situat al nord-oest de la part principal de l'altiplà.

## Geografia

L'altiplà de Kokxetau està aïllat al nord-oest del cos principal de l'altiplà. Els vessants estan coberts de boscos de pins. En les depressions creixen boscos de fulla petita de bedolls i trèmols. En els contraforts septentrionals dels afloraments rocosos de l'estepa forestal i dels boscos de pins, al sud zones de bosc-estepa i zones estepàries. Es compon d'àrees vagament connectades (la conca només està ben expressada en la part central). Al nord-est es troba el gran massís de Burabai (Siniukha 947 m, Jeke-Batir 826 m); on és la part més alta del turó. Al Sud es troba l'altiplà de Makinski (516 m). Al sud de la conca Sandiktau (626 m) i Akitoki (596 m), situat a la divisòria d'aigües de les muntanyes Zerendi (587 m) i Jilandi (654 m). A la part occidental del turó està solcat per les valls dels rius Iman-Burluk i Akkanburlyk, els massissos Zhaksy-Zhalgyztau (729 m), Imantau (621 m), Airtau (523 m). Al nord-oest està situat els turons de Sirimbet (409 m), situats al costat de la famosa finca Aiganim, àvia de Ciocan Valikhanov. Al nord de la conca hidrogràfica es troba el massís Elikti (502 m), que domina la vall del riu Xagalali, i està aïllat pel turó Jaman (372 m). A la part nord-occidental de l'altiplà està el Parc nacional de Kokxetau.

## Clima

El clima és continental, poc humit. A la plana de la Sibèria Occidental sovint penetra les masses d'aire fred de la zona de la mar de Kara. L'hivern és fred i la temperatura mitjana de gener és de -18 °C, la mínima és de -46 °C -48 °C. L'estiu és moderadament sec i càlid, i la temperatura mitjana de juliol és de +19 +20 °C, la màxima és de fins a +42 °C. La precipitació anual mitjana és de 400-460 mm, en els vessants nord i oest de sobrevent de fins a 500 mm.

## Referències

* ↑ Mapa del Kazakhstan, escala de 1: 3 000 000, Roskartografia de 2011.
* ↑ La Kokchetav upland. TSB // la Gran enciclopèdia Soviètica : [30 tones] / editor en cap de A. M. Prokhorov. — 3ª ed. — M. : Enciclopèdia soviètica, 1969-1978.
* ↑ Segons YandexMapes
* ↑ Segons les cartes Wikimapia
* ↑ «Map of Kazakhstan: Average temperature in January». Arxivat de l'original el 2012-06-28. [Consulta: 21 juny 2012].
* ↑ «Map of Kazakhstan: Average temperature in July». Arxivat de l'original el 2012-06-28. [Consulta: 21 juny 2012].
* ↑ «Map of Kazakhstan: Yearly rainfall and evaporation». Arxivat de l'original el 2012-06-28. [Consulta: 21 juny 2012].

## Enllaços externs

* PaleoKazakhstan.com-Kokshetau Arxivat 2013-05-28 a Wayback Machine.
# Alto del Tis

L'Alto del Tis, o Altís, és una muntanya situada al terme del municipi valencià de Vilafermosa (l'Alt Millars). Culmina la cima als 1.312 metres, sent el vint-i-quatré pic més alt del País Valencià. Està situat a les confluències del riu de Vilafermosa (o riu de Linares) i en els últims contraforts de la serra de Nogueroles i de la vall de Linares. La muntanya està davant de la població de Vilafermosa i prop del Parc Natural del Penyagolosa.
Està envoltada pels municipis de Vilafermosa, Sucaina (dins de la província de Castelló) i Nogueroles i Linares de Móra (dins de la província de Terol).
# Aluata negre

L'aluata negre (Alouatta caraya) és un aluata que viu des de Bolívia i el Mato Grosso (Brasil) fins al nord de l'Argentina. Generalment viu en grups de 3-19 individus (majoritàriament 7-9 individus). Sovint hi ha entre un i tres mascles al grup, juntament amb entre set i nou femelles. Durant l'aparellament, les parelles se separen del grup. La gestació dura una mitjana de 187 dies, al final dels quals neix una cria d'uns 125 grams. Les cries romanen uns dos anys amb la mare.

## Referències

* ↑ «Aluata negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Alzina de Ca l'Argent

L'Alzina de Ca l'Argent és l'alzina més gruixuda i de capçada més gran de tot el Parc de la Serralada Litoral.

## Entorn

Molt a prop hi ha la pedra de l'Elefant, l'Indi i el Moai, la bassa de Ca l'Argent i la solitària riera de Sant Bartomeu.

## Aspecte general

El diàmetre del tronc és de 0,89 metres, el de la capçada de 20 m i l'alçària de 12 m. El tronc està extraordinàriament ramificat, els extrems de les llargues branques toquen pràcticament el terra després de descriure un arc de 10 m de corda. Té una edat aproximada de 200 anys i està inclosa en el Catàleg d'Arbres i Arbredes Monumentals de La Roca del Vallès.

## Accés

És ubicada a la Roca del Vallès: sortint del poble per la BV-5006 en direcció a Òrrius, just passat el PK 2, hi ha una pista senyalitzada a l'esquerra que mena a Ca l'Argent. L'alzina és a l'era, en un replà darrere la casa. Coordenades: x=444982 y=4602629 z=295.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 96.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* Panoramio Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
* Grans arbres pels voltants de Sant Bartomeu de Cabanyes (català)
# Alzina de Can Torres

L'Alzina de Can Torres o Alzina Nova de Can Torres (Quercus ilex) és un arbre que es troba a Matadepera (el Vallès Occidental), el qual és una alzina que n'ha vistes de tots colors i, en més d'una ocasió, ha estat a punt de sucumbir a l'embat de la destral.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,40 metres.
* Alçada: 12,6 metres.
* Amplada de la capçada: 17 x 19 m (amplada mitjana capçada: 18 metres)
* Altitud sobre el nivell del mar: 637 m.

## Aspecte general

Mostra els típics signes d'envelliment propis de l'avançada edat, amb abundants branques seques i trencades. A banda d'això, l'arbre es veu sa i força vigorós, amb una soca compacta sense cap indici de podridura ni d'atacs d'insectes o fongs.

## Observacions

Aquesta alzina s'anomena també Alzina Nova de Can Torres per diferenciar-la d'una altra que s'alçava darrere la casa, on encara en podem contemplar alguna resta. A més, prop de l'alzina, al costat de la pista d'accés a l'era de la masia, s'alça un peculiar xiprer (de tronc retort i pàl·lid com un esquelet) que sembla força vell. Fou declarada Arbre d'Interès Local pel Departament de Medi Ambient de la Generalitat de Catalunya l'any 1989.

## Curiositats

Als anys setanta s'hi rodaren algunes escenes d'una fotonovel·la.

## Accés

Es troba al costat de la masia de Can Torres, dins del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Per arribar a Can Torres primerament cal anar a Can Solà del Racó. El millor punt de partida, per tal d'orientar-se fàcilment, és el camp de futbol i el pavelló esportiu de Matadepera. Des d'allà cal enfilar el carrer Camí Font de la Tartana que surt de darrere les instal·lacions esportives (rètols indicadors de Can Solà del Racó i masia La Tartana). Seguim aquest carrer fins al final, sense fer cas dels trencalls. Poc abans d'arribar a Can Solà del Racó veurem un notable exemplar de pi bord a mà dreta (al costat d'una casa de fusta de color blanc), el qual assoleix els 2,56 metres de volta de canó. Passem pel costat de la renovellada masia de Can Solà del Racó (alzina a mà dreta) i continuem recte, per pista de terra. De seguida veurem, a mà esquerra, la peculiar font de la Tartana, amb la seua espectacular volta de pedra (ací podem deixar el cotxe). Continuem per la pista i, en trobar un trencall, seguim a l'esquerra, pujant. Recorreguts un parell de quilòmetres arribem a Can Torres. L'alzina ja ens cridarà l'atenció de lluny estant, a l'esquerra de la casa. Coordenades UTM: 31T X0419147 Y4608383.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 36-38.
* ↑ Sant Llorenç del Munt: L'alzina de Can Torres (627 m) (català)

## Enllaços externs

* Anna Cabeza, arbres mítics Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
* La Colla dels Dimecres (català)
# Two-Lane Blacktop

Two-Lane Blacktop és un road movie dirigit per Monte Hellman el 1971. Va passar inadvertit en la seva sortida inicial, però la pel·lícula és avui de culte. Representa una càpsula temporal de la mítica Ruta 66, se l'associa sovint a pel·lícules del mateix període on es pot descobrir un missatge existencialista, com Vanishing Point, Easy Rider o Electra Glide in Blue

## Argument

Dos corredors de cotxes viuen a la carretera en el seu Chevrolet 1955, anant de ciutat en ciutat i desafiant els autòctons en un circuit per guanyar-se la vida. Roden per la Ruta 66 des de Needles, a Califòrnia. Agafen a una autoestopista a Flagstaff a Arizona, després troben un altre corredor nòmada al volant del seu Pontiac GTO "Orbit Orange" 1970 i el desafien a una cursa cap a Washington DC. Els personatges no queden identificats, no són més que "The Driver", "The Mechanic", "The GTO" i "The Girl". En ruta cap a l'Est, travessen les petites ciutats de Califòrnia, Arizona, Nou Mèxic, Oklahoma, Arkansas, i de Tennessee, però no arribaran mai a Washington…;
# Alzina del Quelàs

L'alzina del Quelàs és una alzina (Quercus ilex) a la que se li calcula una longevitat de més de 600 anys, convertint-la en l'arbre més vell de la comarca del Pla d'Urgell.
Fou declarat Arbre Monumental d'Interés Local l'any 2016 i s'està treballant per incloure'l a la Llista d'arbres monumentals de Catalunya.

## Dades descriptives

La base del tronc mesura 4,6 m de circumferència. A uns cinquanta centímetres de terra, el tronc principal es divideix en tres branques de 2,35 m de perímetre cada una. La capçada aconsegueix els 24 m, l'alçada és de 20 m i tot el voltant de l'arbre fa aproximadament, uns 120 m.

## Situació

Situada al cim d'un turó, on es divisa pràcticament tot el Pla d'Urgell. Es troba a pocs quilòmetres de Miralcamp, a prop de la Font del Tord i al capdamunt de l'embassament de la bòbila. Just al seu costat passa la carrerada, via antiga de comunicació pels vianants de ferradura que viatjaven de Barcelona a Saragossa.

## Curiositats

Segons conten els avantpassats, als voltants de l'any 1800, sota el seu recer hi reposà l'heroïna Agustina d'Aragó, en un viatge des de Fulleda (població natal dels seus pares) a Saragossa.
Tot i la seva ferma, majestuosa i viva presència, és més petita del que hauria de ser, car s'hi veuen branques grosses trencades pel vent i per alguns llenyataires furtius. En el seu temps de més esplendor, a la seva ombra, havia arribat a protegir del sol abrasador, fins a tres ramats de bestiar. Ha sobreviscut a moltes situacions de perill, com va passar el segle xviii que hi va haver una ordre que manava tallar tots els arbres dels camins reials i carrerades per lluitar contra els bandolers.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Miralcamp - L'alzina del Quelàs (05/04/2018) Arxivat 2018-08-12 a Wayback Machine.
* Territoris - L'Alzinera de Cal Quelàs de Miralcamp declarada Monumental d'interès local (24/10/2016)
* OpenNatur - Cas d'èxit de control de plagues mitjancant endoteràpia (2019) Arxivat 2020-08-15 a Wayback Machine.
* Ajuntament de Miralcamp - Història Alzinera del Quelàs (Agost 2019)

## Referències

* 1 2 3 4 «Alzinera del Quelàs». Ajuntament de Miralcamp. [Consulta: 24 maig 2020].
# Alzina reclamadora

L'alzina reclamadora era un tipus d'alzina que antigament s'utilitzava com a parany per a caçar ocells. Constava d'una gran alzina, generalment isolada enmig dels camps, a la qual, mitjançant podes adequades i la col·locació de pesos a les branques baixes, se li conferia forma de campana, deixant certes obertures al brancatge.
El procediment de captura de les aus consistia a recobrir les branques interiors amb alguna substància enganxifosa, generalment extracte de vesc, i el reclam realitzat per algú situat dins l'alzina. Les aus entraven per les obertures del brancatge i quedaven impregnades de la substància enganxifosa, que els impedia alçar de nou el vol i queien a terra, on eren atrapades.
Es conserven encara algunes alzines reclamadores, com les dues de Fontcoberta (Pla de l'Estany) o l'Alzina de la Cànova, a Bordils (Gironès).

## Referències

* ↑ Araujo, Joaquín. Árboles singulares de España (en castellà). Mundi-Prensa Libros, 2004, p. 122. ISBN 8484762165.
* ↑ «Diari El Punt, divendres 9 d'abril del 2010».
# Ermita del Calvari de Benafigos

L'Ermita del Calvari de Benafigos, a la comarca de l'Alt Maestrat, País Valencià, coneguda també com a ermita del Sant Crist del Calvari, és un temple catalogat, de forma genèrica com Bé de Rellevància Local, amb codi identificatiu: 12.04.025-003, segons dades de la Direcció general de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.
L'ermita es localitza a l'entrada del poble, al costat de la carretera de la Diputació. Es tracta d'un petit edifici del segle xviii, 1740, construït en maçoneria i carreus de reforç, tot això blanquejat seguint les pautes barroques.
De planta rectangular i nau única, té escassa altura malgrat la presència d'un primitiu tambor poligonal (acabat en una petita cúpula de teules) en el cavallet de la coberta que és de teula i a dues aigües.
La porta d'accés a l'ermita es disposa en una de les façanes laterals, consistint en una porta rectangular de llinda, lleugerament elevada del sòl, i emmarcada per carreus irregulars, a la qual s'arriba després de pujar uns toscs graons de pedra, que s'estenen per pràcticament tota la façana lateral. Sobre la llinda pot observar-se una làpida amb la data de construcció, i per sobre d'ella, el ràfec es trenca per donar lloc a un arc de mig punt que suporta una espadanya per a una sola campana, que no existeix.
Respecte a l'interior, el seu estat de conservació és molt pitjor del que caldria esperar després de la contemplació de l'exterior, posant-se en relleu el lamentable estat de conservació de les pintures de murs i cúpula, que representen escenes de la passió.

## Referències

* ↑ http://www.turismodecastellon.com/103650_es/Ermita-del-Santo-Cristo-del-Calvario-(Benafigos)-pinturas-murales-artisticas/
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 5 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/calben.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Habitatge al carrer Rectoria, 7 (Sant Hilari Sacalm)

L'Habitatge al carrer Rectoria, 7 és una obra de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al nucli urbà, just al costat de la Casa de la Vila.
Consta de planta baixa i dos pisos. El ràfec de la teulada és amb entramat de fusta i uns elements penjants al marge, i el teulat és en teula àrab.
A la planta baixa hi ha dues portes i dues finestres (protegides per una reixa de ferro forjat), en arc pla. La porta principal té llinda, brancals i ampit de pedra. A la llinda hi ha gravada una creu llatina i una data: 1892.
Una cornisa horitzontal separa els diferents pisos. El primer i segon pis segueixen el mateix patró: tres obertures en arc de llinda amb balcons.
La façana presenta un encoixinat.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Elmolo

L'elmolo és una llengua cuixítica virtualment extinta que l'any 1994 comptava amb només vuit parlants, tots ells més grans de 50 anys, habitants de la vora sud-est del llac Turkana (districte Marsabit, Província Oriental, Kenya).
Genèticament proper a l'arbore i al dassanakh, l'elmolo forma part de les llengües omo-tana occidentals, subdivisió del cuixític oriental de les Terres Baixes.
# Efecte magnetocalòric

L'efecte magnetocalòric es refereix a la propietat dels materials de canviar la temperatura en ser sotmesos a canvis adiabàtics de camp magnètic aplicat o, altrament, de canviar l'entropia en ser sotmesos a canvis isotèrmics de camp magnètic aplicat.
L'efecte fou descobert pels físics P. Weiss i A. Piccard l'any 1917, que foren els primers a evidenciar-lo experimentalment i en dotar-lo d'una explicació termodinàmica satisfactòria en mesurar els canvis de temperatura (1.7 °C) sota aplicació adiabàtica d'un camp magnètic (1.5T) al níquel, efecte van anomenar fenomen magnetocalòric. És l'any 1927 quan els físics P. Debye i W. Giauque proporcionen a l'efecte una explicació fonamental més completa.
L'efecte magnetocalòric és la base per a l'assoliment de temperatures molt baixes mitjançant refrigeració magnètica. Aquest procés és conegut altrament com a desmagnetització adiabàtica.

## Fonaments termodinàmics

Prenem el diferencial del canvi d'entropia del sistema magnètic
$dS=\left({\frac {\partial S}{\partial T}}\right)_{H}dT+\left({\frac {\partial S}{\partial H}}\right)_{T}dH$ (1)
On S és l'entropia del sistema, T la temperatura i H el camp magnètic aplicat. Fent ús de les relacions de Maxwell, substituïm les derivades involucrades en l'equació (1), obtenint així,
$dS={\frac {C_{p,H}}{T}}dT+\left({\frac {\partial M}{\partial T}}\right)_{H}dH$ (2)
On C$_{p,H}$ és la capacitat calorífica del sistema i M és la magnetització.
Així, per un procés d'aplicació adiabàtica d'un camp magnètic el canvi d'entropia és nul (dS=0) i de l'equació (2) se n'obté obté el canvi de temperatura:
$\Delta T_{ad}=\int _{0}^{H'}-{\frac {T}{C_{p,H}}}\left({\frac {\partial M}{\partial T}}\right)_{H}dH$ (3)
Mentre que si el camp magnètic s'aplica isotèrmicament (dT=0), mitjançant l'equació (2) s'obté el següent canvi d'entropia:
$\Delta S_{iso}=\int _{0}^{H'}\left({\frac {\partial M}{\partial T}}\right)_{H}dH$ (4)

## Referències

* ↑ Smith, Anders «Who discovered the magnetocaloric effect?. Warburg, Weiss, and the connection between magnetism and heat». The European Physical Journal H, 03-06-2013, pàg. 103–109.
* ↑ Zemansky, Mark W. «Temperatures Very Low and Very High». Dover Publications Inc, 1981, pàg. 50.
* ↑ A. M. Tishin i Y. I. Spichkin.. The Magnetocaloric Effect and Its Applications. IOP Publishing Ltd, 2003.
# Efecte taula de pícnic de Patagonia

L'efecte taula de pícnic de Patagònia (en anglès, PPTE: Patagonia picnic table effect)', també conegut com a efecte d'àrea de descans de Patagònia, és un fenomen associat a l'observació d'ocells en el qual una afluència d'observadors d'ocells després del descobriment d'un ocell rar en un lloc provoca el descobriment d'altres ocells rars en aquest mateix lloc, i així successivament, amb el resultat final que la localitat es fa molt coneguda per les aus rares, tot i que en si mateixa pot ser que no sigui massa diferent d'altres localitats similars. Això es deu a un augment de l'assistència d'observadors que incrementa el potencial d'observació d'aus rares en aquell indret .
El nom prové de l'àrea de descans i de pícnic d'una carretera al sud del poble de Patagònia, a l'estat d'Arizona (Estats Units) on es va observar el fenomen per primera vegada. A l'agost de 2022, en aquell punt d'observació ja s'hi havien registrat 229 espècies.
Una investigació de la Universitat Estatal d'Oregon suggereix que el fenomen pot ser un mite; no es va trobar cap diferència significativa entre un període al voltant de l'albirament d'ocells rars en un lloc i una línia de base en les troballes d'ocells rars. Això suggereix que gran part del fenomen es deu a l'augment de l'ús de fonts en línia com eBird.

## Vegeu també

* Biaix de selecció
* La saviesa de la multitud

## Referències

* ↑ Kaufman, Kenn. Kingbird Highway: The Biggest Year in the Life of an Extreme Birder. Houghton Mifflin Harcourt, 2006-04-11, p. 196–197. ISBN 9780618709403.
* ↑ Wilson, Herb. «The Patagonia Picnic Table Effect – Maine Birds» (en anglès americà). [Consulta: 10 maig 2021].
* ↑ Burns, Jim. «Patagonia is perfect place for birding». The Arizona Republic, 09-05-2008. [Consulta: 23 octubre 2012].
* ↑ «Patagonia Roadside Rest Area». eBird. Cornell Lab of Ornithology. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ Laney, Jesse A.; Hallman, Tyler A.; Curtis, Jenna R.; Robinson, W. Douglas «The influence of rare birds on observer effort and subsequent rarity discovery in the American birdwatching community» (en anglès). PeerJ, 9, 21-01-2021, pàg. e10713. DOI: 10.7717/peerj.10713. ISSN: 2167-8359. PMC: 7827972. PMID: 33552730 [Consulta: free].
# Efecte túnel

L'efecte túnel quàntic és un efecte de la mecànica quàntica que permet transicions a través d'un nivell d'energia prohibit per la mecànica clàssica. També es pot generalitzar a altres transicions prohibides per la mecànica clàssica. Normalment, aquest efecte s'observa a petita escala, en què les partícules presenten una dualitat ona-partícula.

## Què és

El nom de túnel li ve del fet que la partícula, per exemple un electró, pot travessar una barrera de potencial d'una alçària superior a la seva pròpia energia, com si pogués fer un túnel energètic a través de la barrera de potencial. Aquest efecte és impossible en la mecànica clàssica.
Un exemple clàssic n'és el d'una bola atrapada dins un recipient. Per sortir del recipient, la bola hauria de pujar fins allà on acaba el recipient i després baixar pel costat de fora. Això és el que hauria de fer la bola en la mecànica clàssica, però en la mecànica quàntica la bola, en certes circumstàncies, pot travessar el recipient i sortir-ne, com si hagués fet un túnel en el recipient. S'ha de considerar que encara que l'electró en l'efecte túnel es comporti com una ona, ja que si fos una partícula no podria travessar la barrera de potencial, quan interacciona amb el medi pot ser detectat com una partícula. Un altre fet que s'ha de tenir en compte és que la distància que és capaç de penetrar, fent el túnel, sempre serà de l'ordre de les dimensions de la partícula, per tant la distància serà de dimensions atòmiques.

## Origen

L'efecte túnel va ser descobert per George Gamow l'any 1928. Més tard, Max Born va reconèixer que aquest efecte no està restringit a la física nuclear, sinó que es troba en diferents sistemes.

## Aplicacions

Algunes de les aplicacions que se li han trobat a l'efecte túnel són les següents:
* Per a dispositius semiconductors, es crea un díode túnel a partir d'aquest efecte i s'utilitza en circuits electrònics que necessiten una freqüència elevada, ja que la seva resposta a altes freqüències és millor que la dels transistors.
* Fig.3 Funcionament del microscopi electrònicEl microscopi d'efecte túnel. (Vegeu figura 3.)
* S'està investigant per a possibles aplicacions d'aquest efecte en la biofísica quàntica.

## Vegeu també

* Efecte Josephson
* SQUID
* Díode túnel
* Barrera de potencial

## Referències

* ↑ «Quantum Mechanical Effect of Electron Tunneling» (en anglès). www.nanoscience.com. [Consulta: 17 març 2017].
* ↑ «Tunnel Effect». TheFreeDictionary.com, 17-03-2017.
* francès, A.P.. Introducción a la física cuántica. Editorial Reverté, 1982. ISBN 84-291-4167-7.
* Document on explica l'efecte túnel (castellà).
* Pàgina web on explica l'efecte túnel (castellà).
* Electrospinning