OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chonerhinos naritus

Chonerhinos naritus és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1999: Nomenclature of the genera Barbodes, Cyclocheilichthys, Rasbora and Chonerhinos (Teleostei: Cyprinidae and Tetraodontidae), with comments on the definition of the first reviser. The Raffles Bulletin of Zoology v. 47 (núm. 2): 591-600.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Roberts, T. R., 1982: The southeast Asian freshwater pufferfish genus Chonerhinos (Tetraodontidae), with descriptions of new species. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 4) v. 43 (núm. 1): 1-16.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Bandera de Sant Quirze de Besora

La bandera oficial de Sant Quirze de Besora té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, formada per dues parts, la de l'asta, de llargària 8/15 de la del drap, vermella, amb les dues palmes grogues de l'escut, creuades a baix, tot el conjunt d'alçària 2/5 de la del drap i amplària 3/10 de la llargària del mateix drap, al centre; i la segona, negra, amb tres pals blancs.
Va ser aprovada el 22 de novembre de 2012 i publicada al DOGC el 10 de desembre del mateix any amb el número 6270.

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2685/2012, de 22 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Quirze de Besora.» (pdf). DOGC núm. 6270. Generalitat de Catalunya, 10-12-2012. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2019. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Bernard Sarrette

Bernard Sarrette (Bordeus, Aquitània, 27 de novembre de 1765 - París, Illa de França, 13 d'abril de 1858) fou un músic militar i didàctic francès.
Era capità de la Guàrdia nacional a la capital de França i el 1789 fundà la banda de música d'aquesta, i fou subvencionat pel municipi per al seu sosteniment. El 1792 se li retirà aquesta pensió, però Sarrette no tan sols assolí mantenir units els membres de la banda sinó que fundà una Escola de música de la qual eren professors els mateixos individus d'aquella. Aquest establiment devia proporcionar els músics necessaris als 14 cossos d'exèrcit de França, rebent el 1795 el nom de Conservatori Nacional de Música.
Sarrette fou nomenat director, però fou destituït el 1814. El 1830 el govern volgué reintegrar-lo al seu lloc, qüestió a la que Sarrette si negà perquè no restes cessant Luigi Cherubini, que llavors el desenvolupava i a més era íntim amic seu. Sarrette no es limità tan sols a la fundació d'aquell establiment, sinó que adoptà els millors mètodes coneguts per l'ensenyança, organitzà l'Escola de Declamació i les subvencions pels alumnes de cant i els concerts del Conservatori.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 628 ISBN 84-239-4554-5
# Sun He (Zixiao)

Sun He (Zixiao) :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 孫和 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 孙和 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Sun.
Sun He (224 – 253), nom estilitzat Zixiao (子孝), formalment conegut com l'Emperador Wen (文皇帝), va ser un fill i el príncep hereu de l'emperador fundador de Wu Oriental, Sun Quan, durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Ell mai va ascendir al tron, i de fet va ser despullat de la seva posició com a príncep hereu pel seu pare, però després que el seu fill Sun Hao va esdevenir emperador, ell va ser honorat a títol pòstum amb un títol imperial.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
| Sun Qiang | Sun Qiang | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jing | Sun Jing | Sun Jing | Sun Jing |
| Sun Ben | Sun Fu | Sun He | Sun Ce | Sun Ce | Sun Ce | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Yi | Sun Kuang | Sun Gao | Sun Gao | Sun Yu | Sun Jiao |
| | | Sun Huan | Sun Shao | Sun Shao | Sun Shao | Sun Deng | Sun He | Sun He | Sun Ba | Sun Xiu | Sun Liang | | | Sun Chou | Sun Gong | | |
| | | | Sun Kai | Sun Yi | Sun Feng | Sun Ying | Sun Hao | Sun Qian | | | | | | Sun Lin | Sun Jun | | |
# Kim Sae-ron

Kim Sae-ron (coreà: 김새론) (Seül, 31 de juliol de 2000 - Seül, 16 de febrer de 2025) va ser una actriu sud-coreana. Va començar la seva carrera l'any 2001, debutant com a model infantil. A nou anys, va començar la seva trajectòria com a actriu i es va fer popular a través de les pel·lícules Yeohaengja (2009) i Ajeossi (2010).
Quan Kim va arribar a la seva adolescència, va ser seleccionada per a més papers principals, sobretot a la pel·lícula Dohui-ya (2014). També va protagonitzar sèries de televisió, com Nae Ma-eumi Deulrini? (2011), Yeowangui Kyosil (2013) i Hai seukool (2014). El seu primer paper principal d'adulta va ser al drama de televisió Manyeobogam (2016).
Kim va començar a assistir a l'Escola d'Arts Escèniques de Seül. El 2018, va ser admesa al Departament d'Arts Escèniques i Estudis Cinematogràfics de la Universitat Chung-Ang.

## Referències

* ↑ «Kim Sae-ron, film and TV actor, dies aged 24» (en anglès). Korea JoongAng Daily, 17-02-2025. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ Kim, Young-shin. «[bnt photo Kim Sae Ron on Her Way to School]». BNT News, 04-02-2016. Arxivat de l'original el April 25, 2018. [Consulta: 18 maig 2016].
* ↑ «[SBS Star Kim Sae Ron Gets Accepted to University After Homeschooling]». SBS News, 08-11-2018. Arxivat de l'original el November 8, 2018. [Consulta: 8 novembre 2018].
# Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea

Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea, coneguda abans com Haworthia reinwardtii f. olivacea, és una varietat de Haworthiopsis reinwardtii i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea és una suculenta perennifòlia que té les fulles de color verd oliva bastant llises i primes amb tubercles més rodons i dispersos que la varietat tipus.

## Distribució i hàbitat

Haworthiopsis reinwardtii var. brevicula creix a la província sud-africana del Cap Oriental, concretament es troba tant a la riba occidental com a l'oriental, als voltants de Kaffirdrift al costat del riu Fish.

## Taxonomia

Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea va ser descrita per (G.G.Sm.) Gildenh. i Klopper i publicat a Phytotaxa 265: 11, a l'any 2016.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
reinwardtii: epítet en honor de Caspar Georg Carl Reinwardt (1773-1854), botànic holandès d'origen prussià, professor de química, farmàcia i ciències naturals, recollit a Sud-àfrica, fundador i primer director d'agricultura del Jardí Botànic de Bogor (Buitenzorg) a Java.
f. olivacea: epítet llatí i significa verd oliva.

### Sinonímia

* Haworthia reinwardtii var. olivacea G.G.Sm., J. S. African Bot. 10: 142 (1944). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia reinwardtii f. olivacea (G.G.Sm.) M.B.Bayer, Haworthia Handb.: 142 (1976).
* Haworthia olivacea (G.G.Sm.) Breuer, Gen. Haworthia 1: 7 (2010).
Haworthiopsis reinwardtii var. olivacea (G.G.Sm.) Breuer, Alsterworthia Int. 16(2): 7 (2016).

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia Revisited – 53. Haworthia reinwardtii» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea» (en anglès). Llifle - Encyclopedia of living forms. [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ Gildenhuys, Sean D.; Klopper, Ronell R. «A synoptic review and new infrageneric classification for the genus Haworthiopsis (Xanthorrhoeaceae: Asphodeloideae)» (en anglès). https://opuntiads.com/, pàg. 11 [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ «Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-27. [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «The Eponym Dictionary of Southern African Plants. Plant Names P-S» (en anglès). Calflora.org [Albany, Califòrnia] [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «"Dictionary of Botanical Epithets"». [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-27. [Consulta: 27 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Imatge de Haworthiopsis reinwardtii f. olivacea
# Calamiana illota

Calamiana illota és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Singapur, Tailàndia, Brunei i les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Herre A. W. C. T., 1945. Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University. XIX.--Two new Philippine gobies, with key to the genera of gobies with vomerine teeth. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 58. 77-81.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Larson, H. K., 1999. Allocation to Calamiana and redescription of the fish species Apocryptes variegatus and Vaimosa mindora (Gobioidei: Gobiidae: Gobionellinae) with description of a new species. The Raffles Bulletin of Zoology v. 47 (núm. 1): 257-281.
* ↑ «Calamiana illota». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Calamiana illota» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Larson, H.K., 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* McDowall, R.M., 1997. The evolution of diadromy in fishes (revisited) and its place in phylogenetic analysis. Rev. Fish Biol. Fish. 7(4):443-462.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bandera de Sentmenat

La bandera oficial de Sentmenat té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella amb tres bitlletes blanques, carregades d'una ala blava cadascuna, totes tres en la mateixa disposició que en l'escut, és a dir, dues a dalt i una baix, col·locades en el centre òptic del drap, és a dir, que l'eix del conjunt de situa a 4/9 de l'asta.
Va ser aprovada el 3 d'octubre de 1990 i publicada al DOGC el 19 d'octubre del mateix any amb el número 1356.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Sentmenat.» (pdf). DOGC núm. 1356. Generalitat de Catalunya, 19-10-1990. [Consulta: 3 març 2010].
# Bernardino Fernández de Velasco y Mendoza

Bernardino Fernández de Velasco y Mendoza (Castella, s. XV-Burgos, febrer de 1512) va ser un noble castellà, duc de Frías i comte d'Haro.
Fill de Pedro Fernández de Velasco i Mencía de Mendoza. En agraïment al suport dels Fernández de Velasco durant la Guerra de Successió Castellana i la conquesta de Granada, els Reis Catòlics el van afavorir de forma notable amb títols i oficis. Entre ells, el ducat de Frías el 20 de març de 1492. Conscients del seu poder militar i econòmic dintre del regne, el 1497 el van nomenar capità general, amb plens poders civils i militars, de la frontera de Navarra, de la província de Guipúscoa i del comtat de Biscaia, durant la treva signada amb el rei de França l'any anterior per l'assumpte de Nàpols. També va participar en diverses batalles a Àfrica, a Mers-el-Kebir (1505), Vélez de la Gomera (1508), Orà (1509) i Trípoli (1510). A nivell intern dels seus dominis, va tenir problemes amb la senyoria d'Haro a causa de l'expulsió dels jueus el 1492, que va necessitar de forma immediata el repoblament per cobrir el buit.
Es va casar dues vegades. Primer amb Blanca de Herrera, amb la qual només va tenir una filla, casada amb el comte de Benavente. A la mort de la seva esposa, va aconseguir incorporar nombrosos dominis a la zona de Laredo, i les viles de Cigales, Torremormojón i Pedraza. En segones núpcies es va casar amb Juana de Aragón e Ibarra, filla il·legítima de Ferran II d'Aragó. Del segon matrimoni va sobreviure una filla, casada amb el seu cosí Pedro.

## Referències

* 1 2 3 Franco Silva, Alfonso. «Bernardino Fernández de Velasco» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ «Archivo de los Duques de Frías» (en castellà). Censo-Guía de Archivos de España e Iberoamérica. Ministeri de Cultura i Esports d'Espanya. [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ Manrique de Lara y Velasco, Manuel «Los modernos Condestables». Hidalguía: revista de genealogía, nobleza y armas, núm. 298-299, 2003, pàg. 353-354.
# Sutoro

L'Oficina de Seguretat Siríaca (siríac: ܡܟܬܒܐ ܕܣܘܬܪܐ ܣܘܪܝܝܐ, àrab: سوتورو), comunament coneguda com a Sutoro o la Policia Sutoro, és la policia de la comunitat assíria siríaca cristiana de la Federació del nord de Síria - Rojava a Síria, on treballa amb coordinació de les policials kurdes (Asayish) amb la missió de controlar i protegir les zones i barris de majoria d'assiris. La seva creació està associada amb el Partit Unió Siríaca (PUS).

## Història
### Integració a les institucions de Rojava

Amb l'esclat de la Guerra civil siriana i el conflicte al Rojava (Kurdistan), les unitats Sutoro es van organitzar, per primera vegada, a la ciutat d'al-Qahtaniyah (Qabre Hewore), i poc després a l'Malikiya (Dayrik). Juntament al Partit Unió Siríaca, amb qui manté càlides i amistoses relacions, va ser una de les nombroses organitzacions que va unir-se al partit que va començar a organitzar la vida política autogestionada i autorganitzada a Rojava durant el transcurs de la guerra, el Partit Unió Democràtica (PYD). Seguint aquesta política, el Sutoro ha buscat aliar-se amb la milícia kurda Unitats de Protecció Popular (YPG) tant bon punt va ser creada. Tot i que els kurds van ser acusats inicialment de voler organitzar la defensa amb la integració completa de qualsevol milícia sota una de la mateixa , Sutoro aviat va ser acceptada, benvinguda i animada a organitzar-se autònomament per les forces kurdes.
Finalment, va integrar-se plenament en l'administració de la Federació del nord de Síria - Rojava, on va començar a operar juntament a la policia kurdes de Rojava, les Asayish. Les tasques que realitzaven conjuntament eren principalment les de posicionar-se en diferents punts de control (checkpoints) i patrullar pels barris, mentre la seva branca paramilitar, el Consell Militar Siríac (MFS per les sigles en siríac), van unir-se a les YPG el gener de 2014.

### Diferències amb Sootoro

La Policia Sutoro no s'ha de confondre amb Sootoro, que té el mateix nom en siríac però, utilitza la traducció a l'anglès "Oficina de Protecció Siríaca". Aquesta organització policial, establerta a la ciutat de Qamixli, va ser originalment l'organització local de Sutoro, però el 2013 se'n van separar, convertint-se en una milícia aliada al govern baasista de Baixar al-Assad. Al cap d'un temps, Sutoro va organitzar una nova branca a Qamixli.

## Referències

* ↑ «Bürgerkrieg: Die Christen in Syrien ziehen in die Schlacht - WELT». DIE WELT. [Consulta: 17 novembre 2016].
* 1 2 «.:Middle East Online:::.». www.middle-east-online.com. Arxivat de l'original el 2017-10-10. [Consulta: 17 novembre 2016].
* 1 2 «Christian Militia and Political Dynamics in Syria» (en anglès). Syria Comment, 23-02-2014.
* ↑ «Syriac Christians, Kurds Boost Cooperation in Syria» (en anglès). Al-Monitor, 20-06-2013.
* 1 2 «Instead of fleeing, some of Syria’s Christians will stand their ground | The National». The National.
# Haworthiopsis scabra var. starkiana

Haworthiopsis scabra var. starkiana, coneguda abans com Haworthia scabra var. starkiana, és una varietat de Haworthiopsis nigra i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Haworthiopsis scabra var. starkiana és una suculenta que mostra exactament el mateix rang de variabilitat que Haworthiopsis scabra. Les rosetes són sense tiges, que s'agrupen lentament, d'entre 12 a 15 cm de diàmetre, llises i brillants. Les fulles, en nombre variable, generalment nombroses; poden ser curtes, incurvades i girades en espiral cap a un costat, o poden ser més llargues, suberectes i menys torçades. La relació de H. starkiana amb H. scabra és molt evident a partir del tipus similar d'inflorescències i de la notable semblança de les diverses formes de creixement. H. smitii sembla ser una forma intermèdia entre aquestes dues espècies.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat es distribueix a una petita àrea de la província sud-africana Cap Occidental, on només creix a Schoemanspoort, al nord d'Oudtshoorn i a la vall que s'estén cap a l'est fins a les preses de Raubenheimer i Melville. En el seu hàbitat creix en vessants abruptes i càlids orientats al nord, formant grans grups grocs, que es distingeixen contra el marró i el gris del terreny rocós.

## Taxonomia

Haworthiopsis scabra var. starkiana va ser descrita per G.D.Rowley i publicat a Alsterworthia Int., Special Issue 10: 5, a l'any 2013.

### Etimologia

Haworthiopsis: La terminació -opsis deriva del grec ὀψις (opsis), que significa "aparença", "semblant" per la qual cosa, Haworthiopsis significa "com a Haworthia", i que honora al botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
scabra: epítet llatí que significa "aspre, escabrosa".
var. starkiana: epítet en honor del professor Peter Stark.

### Sinonímia

* Haworthia starkiana Poelln., Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 33: 73 (1933). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia scabra subsp. starkiana (Poelln.) Halda, Acta Mus. Richnov., Sect. Nat. 4(2): 35 (1997).
* Haworthia scabra var. starkiana (Poelln.) M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 197 (1999).

## Referències

* 1 2 3 4 5 Jilemicky, Jakub. «Haworthia starkiana» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 30 setembre 2021].
* 1 2 Faucon, Philippe. «Haworthia scabra var. starkiana» (en anglès). www.desert-tropicals.com. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «Haworthiopsis scabra var. lateganiae». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-30. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «-opsis». [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Sinonímia de Haworthiopsis scabra var. starkiana». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-30. [Consulta: 30 setembre 2021].
# Calcíope (filla de Rexènor)

Segons la mitologia grega, Calcíope (en grec antic Χαλκιόπη) va ser una filla de Rexènor (o de Calcodont) i la segona esposa d'Egeu, rei d'Atenes, ja que la primera va ser Meta, filla d'Hoples. Com que no podia tenir fills amb ella, el seu marit Egeu va anar a Delfos a consultar l'oracle, i en tornar, de pas per Trezè, es casà amb Etra, filla del rei Piteu, amb la qual tingué Teseu.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 83. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 40. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Christian Gottlob Rebs

Christian Gottlob Rebs (Roßleben, 23 d'agost de 1773 - Zeitz, 10 de desembre de 1843) fou un crític i compositor musical. Era doctor en filosofia i fou cantor i director de música de l'església de Sant Miquel de Zeitz. Publica nombrosos articles en diaris, especialment en la Gaseta General de Música de Leipzig, i va compondre diferents obres per a piano i cant i piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum núm. 49, pàg. 1122 ISBN 84 239-4549-9
# Bandera de Tornabous

La bandera oficial de Tornabous té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd clar, amb el bou blanc passant cap a l'asta de l'escut, d'alçària 3/5 de la del drap i llargària 7/15 de la del mateix drap, al centre; i amb la rella blanca de l'escut, d'alçària 9/40 i llargària 1/15, posada a 1/10 de la vora superior i a 1/15 de la de l'asta. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 6 de juliol de 2016 i publicada al DOGC el 18 de juliol amb el número 7164.

## Curiositat

Banderes que també carreguen una rella
* Bandera de Juncosa
* Bandera de les Masies de Voltregà
* Bandera de Tavèrnoles

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell
* Escut de Tornabous

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1735/2016, de 6 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Tornabous.» ( PDF). DOGC núm. 7164. Generalitat de Catalunya, 18-07-2016. [Consulta: 29 juliol 2016].
# Bernat Garcia i Aparici

Bernat Garcia i Aparici (Carlet, la Ribera Alta, 13 de juny de 1936 - València, 13 de juny de 2020) fou un escriptor valencià.
Va estudiar medicina a la Universitat de València, i s'especialitzà en endocrinologia. Col·laborà habitualment en publicacions com Pensat i Fet, La Veu de Xàtiva i Sicània, i en els diaris Jornada, Levante i Las Provincias. Residí a Albalat dels Sorells, i fou cronista oficial d'aquesta població. En la dècada del 1960 es relacionà amb el cercle d'escriptors valencianistes format al voltant de l'editorial Torre, dirigida per Xavier Casp i Miquel Adlert, on va publicar el seu primer llibre al costat dels d'altres joves autors d'aleshores com Joan Fuster, Vicent Andrés Estellés, Enric Valor, etc. Posteriorment va donar a conéixer alguns títols més de narrativa breu.

## Obres
### Narrativa breu

* Quan les aranyes filen, Ed. Torre, València, 1962
* Tanur, Ed. Sicània, València 1962
* Sisca. Històries d'una nit, Ed. Jesús Huguet, Alberic, 1979
* Caterina, amb dibuixos de Josep Maria Obon Buj i nota introductòria d'Emili Rodríguez-Bernabeu, Ed. Prometeo, València, 1981

### Crònica

* «Albalat dels Sorells a principis del segle xix. Estudi sòcio-econòmic», XVII Assemblea de Cronistes Oficials del Regne de València, 1990.
* «Notes definitives sobre el palau de Mossén Sorell de València», Cronicó del Regne de València, 1990-1992.
* Els Jocs Florals d'Albalat dels Sorells de l'any 1922, Ajuntament d'Albalat dels Sorells, 2002

## Referències

* ↑ Codonyer, Francesc «Joan Fuster i la joventut nacionalista dels anys cinquanta». Revista del Centre Cultural de Reus, núm. 6, 1r trimestre 2003, p. 19.

## Enllaços externs

* «Garcia Aparici, Bernat». MCN Biografías.com
* Qui és qui. Institució de les Lletres Catalanes