OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kalex

Kalex Engineering és una empresa alemanya d'enginyeria que dissenya, fabrica i ven peces d'alt rendiment per a motocicletes. Fundada el 2008 a Bobingen, Baviera, per Klaus Hirsekorn i Alex Baumgärtel, el nom és el resultat de fusionar els dos noms de fonts dels fundadors, Klaus i Alex.

## Història

El 2010, amb la introducció de la nova categoria Moto2 del mundial de motociclisme per a motocicletes amb motors Honda de 600 cc, Kalex Engineering va començar a proporcionar el seu xassís a l'equip Pons Racing. Stefan Bradl va ser el primer a aconseguir un títol mundial amb un xassís Kalex en guanyar el mundial de Moto2 el 2011 amb l'equip Viessmann Kiefer Racing.
Kalex va guanyar el Campionat del món de constructors el 2013 quan els equips que duien el seu xassís van acabar entre els quatre primers classificats del campionat de Moto2. El 2015, els pilots de Kalex van guanyar totes les curses menys una i van ocupar els tres primers llocs -i nou dels deu primers- de la classificació general del mundial. Els pilots que feien servir el xassís Kalex van dominar la temporada també el 2016, guanyant els 18 Grans Premis i ocupant les nou primeres posicions a la classificació final de la temporada.
Després del canvi del mundial de Moto2 a motors Triumph a partir del 2019, els dissenys de xassís Kalex més antics es van continuar emprant al campionat britànic GP2, que s'havia instaurat com a suport del Campionat Britànic de Supersport el 2018.

## Resultats en Grans Premis
### Resultats al Campionat de constructors de Moto2

| Any | Punts | Posició |
| 2010 | 81 | 7è |
| 2011 | 281 | 2n |
| 2012 | 320 | 2n |
| 2013 | 392 | 1r |
| 2014 | 430 | 1r |
| 2015 | 445 | 1r |
| 2016 | 450 | 1r |
| 2017 | 427 | 1r |
| 2018 | 407 | 1r |
| 2019 | 442 | 1r |
| 2020 | 375 | 1r |
| 2021 | 450 | 1r |
| 2022 | 477.5 | 1r |
| 2023 | 463 | 1r |
| 2024 | 437 | 1r |
Els anys 2016, 2020 i 2021, les Kalex van guanyar totes les curses de la temporada, aconseguint el total màxim de punts possible.

### Campions del món de Moto2 amb Kalex

| Any | Pilot | Punts |
| 2011 | Stefan Bradl | 274 |
| 2013 | Pol Espargaró | 265 |
| 2014 | Tito Rabat | 346 |
| 2015 | Johann Zarco | 352 |
| 2016 | Johann Zarco | 276 |
| 2017 | Franco Morbidelli | 308 |
| 2018 | Francesco Bagnaia | 306 |
| 2019 | Àlex Márquez | 262 |
| 2020 | Enea Bastianini | 205 |
| 2021 | Remy Gardner | 311 |
| 2022 | Augusto Fernández | 271,5 |
| 2023 | Pedro Acosta | 332,5 |

## Referències

* 1 2 3 4 «Kalex Company History» (en anglès). kalex-engineering.de. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Honda Worldwide: MotoGP» (en anglès). honda.com. [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «Stefan Bradl career statistics» (en anglès). motogp.com. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Kalex the bike to beat in Moto2 this year» (en anglès). motogp.com. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «British GP2 Class in BSB from 2018» (en anglès). superbike.co.uk, 24-11-2017. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ «Ryde Wins At Brands» (en anglès). Mansfield 103.2, 23-07-2018. [Consulta: 25 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Kalex - Lloc web oficial (anglès) (alemany)
# Camila Landi

Camila Landi (Ginebra, 20 de juny de 1863 - Ginebra, 4 de gener de 1944) fou una mezzosoprano italiana. Filla i deixeble de pares també cantants notables, va fer la seva presentació pública amb un ressonant èxit amb la Filharmònica de Florència el 1884. Des de 1886 al 1892 va residir a París, actuant amb extraordinari èxit en els concerts Lamoureux. A partir d'aquesta època i durant molts anys recorregué en triomf els principals centres filharmònics del nord i centre d'Europa. Fou una de les cantants de concerts (l'escena només hagué d'abordar-la una vegada a París, desenvolupant la part d’Amneris a Aida, en una representació benefica celebrada en la Gran Òpera de París el 1888) predilectes dels públics de Berlín i Londres. En retirar-se de la vida activa artística es consagrà al professorat.

## Referències

* ↑ «Camilla Landi, cantatrice» (en francès), 01-04-2021. [Consulta: 28 abril 2021].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apèndix núm. 6, pàg. 997, ISBN 84-239-4576-6
# Haworthia pygmaea var. fusca

Haworthia pygmaea var. fusca és una varietat de Haworthia pygmaea del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia pygmaea var. fusca és una suculenta perennifòlia on la superfície i la coloració de les fulles són de color verd fosc o bru. La forma i el marcatge de les fulles i el temps de floració corresponen a les espècies Haworthia retusa i H pygmaea.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental. Creix al prat a la part alta d'un turó baix entre petits afloraments rocosos, ben amagats al sòl. No hi ha arbustos que creixin per protegir-les del sol.

## Taxonomia

Haworthia pygmaea var. fusca va ser descrita per (Breuer) M.B.Bayer i publicat a Haworthia Update 7(4): 36 (2012).

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
pygmaea: epítet llatí que vol dir "nana, petita".
var. fusca: epítet llatí que significa "fosca, bruna".

### Sinonímia

* Haworthia fusca Breuer, Alsterworthia Int., Spec. Issue 7: 9 (2004). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia retusa var. fusca (Breuer) Breuer, Alsterworthia Int. 16(2): 6 (2016).

## Referències

* 1 2 Jilemicky, Jakub. «Haworthia fusca» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 7 juliol 2021]. «Sinònim de Haworthia pygmaea var. fusca»
* ↑ «Haworthia fusca - West of Albertinia» (en anglès). [Consulta: 28 juliol 2021]. «Sinònim de Haworthia pygmaea var. fusca»
* ↑ «Haworthia pygmaea var. fusca» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-28. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia pygmaea var. fusca» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-28. [Consulta: 28 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia pygmaea var. fusca
# Carlos López Buchardo

Carlos López Buchardo (Buenos Aires, 12 d'octubre de 1881 - Buenos Aires, 21 d'abril de 1948) va ser un destacat compositor nascut a l'Argentina.
Era germà del pintor i compositor Próspero López Buchardo (1883-1964). Va iniciar els seus estudis musicals a Buenos Aires, i posteriorment a París amb Albert Roussel.
Fou director del Conservatori Nacional de Música i Declamació de la capital, individu de la Comissió Nacional de Belles Arts i de la Junta directiva del Teatro Colón, director de l'Escola Superior de Belles Arts de la Universitat de la Plata i president de l'Associació Wagneriana de Buenos Aires. López Buchardo, va esdevenir entre els compositors americans el que fou Enric Granados per Espanya, és a dir, el romàntic de factura irreprotxable i elevació de concepte. La seva obra no és copiosa, però si molt depurada i exquisida.
Són destacables les seves obres Amalia, les seves canciones argentinas, la seva Vidala, i la seva Canción del carretero, de forta empremta folclòrica, Sueño de Alma, fantasia lírica en tres actes, estrenada en el Teatro Colón de Buenos Aires el 1914 i tornada a representar el 1917. El compositor peruà Carlos Sánchez, li adapta una sèrie d'obres instrumentals a obres vocals.
Avui dia, el departament musical de l'IUNA duu el seu nom (la institució que va ser l'antic Conservatorio Nacional de Música "Carlos López Buchardo", i que va contribuir a la seva fundació).

## Bibliografia

* cardeliccio, Antonio. La esencia de la historia de la música, 1999.
* 1 2 Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. VI, pàg. 1280 (ISBN 84-239-4576-6)
* ↑ https://prabook.com/web/carlos.sanchez_malaga/1116741

## Enllaços externs

* «Departament d'Arts Musicals de l'IUNA». Arxivat de l'original el 7 de febrer 2009. [Consulta: 13 febrer 2009].
# Elektra Natchios

Elektra Natchios és una superheroïna de ficció propietat de Marvel Comics, creada per Frank Miller com a antagonista. El personatge apareix per primera vegada a Daredevil núm. 168 publicat el 7 d'octubre de 1980 amb data de portada gener de 1981. És l'interés romàntic del superheroi Daredevil, però la seua naturalesa violenta i el seu estil de vida propi d'un mercenari els manté separats.
El personatge d'Elektra també apareix en la versió cinematogràfica de Daredevil interpretat per l'actriu Jennifer Garner, que protagonitzaria més tard la pel·lícula Elektra. L'heroïna, interpretada per Garner, reapareix a la pel·lícula del 2024 Deadpool & Wolverine juntament amb el caçador de vampirs Blade i l'x-man Gambit.

## En els mitjans
### Televisió

* Elektra és un personatge protagonista a la segona temporada de Daredevil, on està interpretada per Élodie Yung, i per Lily Chee en una versió més jove d'una reviviscència. És breument esmentada en la primera temporada per Foggy Nelson com algú amb qui Matt va festejar en la seua època de la universitat.

### Cinema

* La pel·lícula Daredevil de 2003 representa Elektra com la filla del multimilionari Nikolas Natchios i com l'interés romàntic de Matt Murdock. Sent molt jove va presenciar l'assassinat de sa mare, i a partir d'aleshores el seu pare va fer que ella entrenara en les arts marcials.

### Miscel·lània

* Elektra està entre els deu personatges de Marvel inclosos al conjunt commemoratiu de segells Marvel Comics Super Heroes emès el 2007.

## Vegeu també

* Electra

## Referències

* ↑ «Les superheroïnes porten els seus poders al Saló del Còmic». El Periódico de Catalunya, 08-03-2016 [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ Jacinto Antón. «“Batman sempre està de mala llet”». El País, 05-05-2016. [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ «Daredevil #168» (en anglès). Grand Comics Database. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ Pep Prieto «La resurrecció d'Elektra». Dominical. Diari de Girona, 19-09-2014, pàg. 19. Arxivat de l'original el 2017-11-07 [Consulta: 31 octubre 2017]. Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* ↑ «Elodie Yung Cast As Elektra For Daredevil Season 2». [Consulta: 7 juliol 2015].
* ↑ Daredevil Temporada 2, Episode 12. The Dark at the End of the Tunnel. Emés el 18 de març de 2016.
* ↑ ; Blackburn, Farren (director); Luke Kalteux (guionista) «Nelson v. Murdock». . Marvel's Daredevil (Netflix), Temporada:1 , episodi:10, 10-04-2015. « »
* ↑ «USPS Stamp News: Spider-Man and Nine Other Marvel Super Heroes to Deliver for Postal Service». Arxivat de l'original el 9 de maig de 2009.
# Planta perennifòlia

En botànica, una planta perennifòlia o sempervirent és aquella que conserva les fulles al llarg de tot l'any. Això contrasta amb les plantes caducifòlies, que perden totes les fulles en certes èpoques de l'any. Hi ha molts tipus de plantes perennifòlies, són presents des de les zones de climes àrids fins a les de climes àrtics, passant per les de clima tropical. Entre les plantes perennifòlies de climes freds destaquen les espècies de coníferes.
Aquest tipus de plantes també reben el nom de perennes, malgrat que aquesta denominació s'empra comunament com a denominació de les plantes que viuen més de dos anys, i moltes en perden les fulles durant els períodes desfavorables i només romanen vives les parts subterrànies.
Les fulles individualment considerades de les plantes amb fullatge perennifoli viuen sovint dos o tres anys i cauen gradualment, principalment a la primavera en el moment en què són substituïdes per les noves i per això aparentment sempre tenen les mateixes.

## Vegeu també

* Caducifoli
* Semicaducifoli
* Conífera

## Referències

* ↑ «sempervirent». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Planta perennifòlia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «evergreen» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «perenne». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
# Camp de l'Àlber

El Camp de l'Àlber és un camp de conreu del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. Pertany a l'enclavament de la Vall de Marfà i a les terres de la Closella.
Està situat a l'extrem meridional de l'enclavament de la Vall de Marfà, en el vessant nord-oest de la Baga de la Closella, a migdia de la masia de la Closella i al nord-est de les Roques de Sant Llogari.
Rep el nom de diversos àlbers molt grossos que encara romanen a la riba del torrent de Vall-llosera. El Camp de l'Àlber es troba a l'esquerra d'aquest torrent. El camp no és de gaire bona terra, i només servia per a conrear-hi sègol, amb el qual es feia farina de baixa qualitat.

## Referències

* ↑ Garcia-Pey, 2005.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.

## Enllaços externs

* El Camp de l'Àlber en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Omloop Het Volk 1951

L'Omloop Het Volk 1951 va ser la setena edició de l'Omloop Het Volk. La cursa es va disputar l'11 de març de 1951 amb inici i final a Gant. El vencedor fou Jean Bogaerts.

## Classificació general

| Posició | Ciclista | Temps |
| 1 | Jean Bogaerts (BEL) | 5h 35' 10" |
| 2 | Lionel Van Brabant (BEL) | + 1" |
| 3 | Raymond Impanis (BEL) | + 30" |
| 4 | André Maelbrancke (BEL) | + 35" |
| 5 | André Declerck (BEL) | + 35" |
| 6 | Gino Sciardis (FRA) | + 35" |
| 7 | Valère Ollivier (BEL) | + 35" |
| 8 | Frans Loyaerts (BEL) | + 35" |
| 9 | Jules Depoorter (BEL) | + 35" |
| 9 | André Pieters (BEL) | + 35" |

## Referències

* ↑ «Omloop Het Nieuwsblad (HC)». BikeRaceInfo. [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ «1951 Omloop Het Volk (HC)». BikeRaceInfo. [Consulta: 12 febrer 2018].
* 1 2 «7ème Het Volk 1951». Memoire du cyclisme. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2004. [Consulta: 8 març 2018].
* ↑ «1951 Omloop Het Nieuwsblad». First Cycling. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Haworthia rossouwii var. minor

Haworthia rossouwii var. minor és una varietat de Haworthia rossouwii del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia rossouwii var. minor és una petita suculenta perennifòlia. La mida de la rosseta és de fins a 3 cm de diàmetre, el color és de color verd groguenc clar. Les fulles són més estretes amb espines més prominents. Les puntes de les fulles són translúcides. Alguns clons fan fillols lentament en el cultiu.

## Distribució

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, on només se coneix a la zona nord de Bredasdorp de la granja Rooivlei.

## Taxonomia

Haworthia rossouwii var. minor va ser descrita per (M.B.Bayer) M.B.Bayer i publicat a Haworthia Update 7(4): 36, a l'any 2012.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
rossouwii: epítet en honor de Gerhard Rossouw, jardiner del Jardí Botànic Nacional de Kirstenbosch i del Jardí Karoo de Worcester.
var. minor: epítet llatí que significa "menor, petit, insignificant".

### Sinonímia

* Haworthia heidelbergensis var. minor M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 82 (1999). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia rooivleiensis Breuer, Gen. Haworthia 1: 7 (2010).

## Referències

* 1 2 Jilemicky, Jakub. «Haworthia heidelbergensis var. minor» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 8 juliol 2021]. «Basiònim de Haworthia rossouwii var. minor»
* ↑ «Haworthia rossouwii var. minor» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «The Eponym Dictionary of Southern African Plants. Plant Names P-S» (en anglès). Calflora.org [Albany, Califòrnia] [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia rossouwii var. minor». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 8 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia rossouwii var. minor, anomenada en aquest enllaç web com a Haworthia heidelbergensis var. minor que es l'antic nom
# Eleusis (fill d'Hermes)

Segons la mitologia grega, Eleusis (en grec antic Ἐλευσίς) va ser un heroi epònim de la ciutat d'Eleusis, ciutat que fundà i consagrà a Demèter. Algunes tradicions el fan fill d'Hermes i de Daïra, i estava casat amb Cotona, que li havia donat un fill, Triptòlem. Altres llegendes diuen que el seu pare era Ògig.
Quan Demèter amb els seus encanteris volia transformar Triptòlem en immortal posant-lo al foc, Eleusis, testimoni involuntari del fet va fer un crit. Demèter, irritada, el va matar.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 156. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 74. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Campionat d'Espanya d'enduro 1983

La temporada de 1983 del Campionat d'Espanya d'enduro fou la 4a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 19 de febrer i el 18 de setembre. Cinc de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Dos Dies del Segre (19 i 20 de febrer), Enduro de Barcelona (6 de març), Enduro de Tarragona (17 d'abril), Enduro de Girona (24 d'abril) i Enduro de València (11 de setembre).

## Classificació final
### 80cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Pep Vila | Rieju | 131 |
| 2 | Andreu González | Fantic | 89 |
| 3 | Ton Marsinyach | Ancillotti | 83 |
| 4 | José Luis López | ? | 61 |
| 5 | Ramon Burés | Fantic | 45 |
| 6 | Francesc Rubio | Rieju | 40 |
| 7 | Joaquim Figueras | ? | 25 |
| 8 | Enric Clarà | ? | 21 |
| 9 | Carles Quintà | ? | 19 |
| 10 | Xavier Soucheiron | ? | 12 |

### Superior a 80cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Carles Mas | Montesa | 147 |
| 2 | Guillermo Moreno de Carlos | Maico | 131 |
| 3 | Enrique del Rey | Maico | 79 |
| 4 | Josep Piella | SWM | 58 |
| 5 | Joan Canamasas | Montesa | 51 |
| 6 | Ferran Gil | ? | 43 |
| 7 | Pere Ponsà | KTM | 29 |
| 8 | Ramon Burés | Montesa | 25 |
| 9 | David Colom | SWM | 18 |
| 10 | Agustín Fernández | ? | 15 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior Superior a 80cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Girona | ? | 107 |
| 2 | Albert Puyal | ? | 100 |
| 3 | Pere Solà | ? | 92 |

### Trofeu Sènior 80cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Alvaro Sarabia | ? | 35 |
| 2 | Joan Marsal | ? | 15 |
| 3 | Macari Mitjans | ? | 10 |

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Enduro. Campeonato de España» (en castellà). SOLO MOTO 30. Alesport S.A. [Barcelona], núm. 11, 12-1983, p. 106.
# Omloop der Kempen femenina

L'Omloop der Kempen femenina o Omloop der Kempen Ladies és una cursa femenina de ciclisme d'un dia que es celebra als Països Baixos des de l'any 1962 amb diverses interrupcions. Està integrada dins el calendari femení de l'UCI com a cursa de categoria 1.2. Es disputa anualment pel voltants de Veldhoven. La primera vencedora fou la belga Liliane Cleiren.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2022 | Rachele Barbieri | Sofie van Rooijen | Nina Kessler |
| 2023 | Charlotte Kool | Daria Pikulik | Maike van der Duin |
| 2024 | Sara Fiorin | Iara Gillespie | Marjolein van 't Geloof |
| 2025 | | | |
| Edició | Vencedora | Segona | Tercera |
| 1962 | Liliane Cleiren | |
| 1981 | Betsie van Ijken | |
| 1985 | Roelien Hoogeveen | |
| 1997 | Inge Veldhuis | |
| 1998 | Leontien van Moorsel | |
| 1999 | Leontien van Moorsel | |
| 2000 | Leontien van Moorsel | |
| 2001 | Kirsty Nicole Robb | |
| 2002 | Josephine Groeneveld | |
| 2003 | Bertine Spijkerman | |
| 2004 | Leontien van Moorsel | |
| 2005 | Kristy Miggels | |
| 2006 | Linda Villumsen | |
| 2007 | Suzanne de Goede | Claudia Witteveen | Sissy van Alebeek |
| 2008 | Iris Slappendel | Marianne Vos | Ellen van Dijk |
| 2009 | Chloe Hosking | Danielle Lissenberg-Bekkering | Elise van Hage |
| 2010 | Marianne Vos | Chantal Blaak | Suzanne de Goede |
| 2011 | Marianne Vos | Suzanne de Goede | Vera Koedooder |
| 2012 | Suzanne de Goede | Nina Kessler | Sarah Düster |
| 2013 | Annemiek van Vleuten | Amy Pieters | Thalita de Jong |
| 2014 | Maaike Polspoel | Amy Pieters | Nina Kessler |
| 2015 | Ashlynn van Baarle | Kyara Stijns | Monique van de Ree |
| 2016 | Esther van Veen | Femke van Kessel | Marjolein van 't Geloof |
| 2017 | Marjolein van 't Geloof | Lorena Wiebes | Leonie Lubbinge |
| 2018 | Winanda Spoor | Annet Pit | Monique van de Ree |
| 2019 | Lorena Wiebes | Amber van der Hulst | Monique van de Ree |
| 2020 | no es disputà per la pandèmia del COVID-19 | no es disputà per la pandèmia del COVID-19 | no es disputà per la pandèmia del COVID-19 |
| 2021 | Maike van der Duin | Marjolein van 't Geloof | Lieke Nooijen |
| 2022 | Rachele Barbieri | Sofie van Rooijen | Nina Kessler |
| 2023 | Charlotte Kool | Daria Pikulik | Maike van der Duin |
| 2024 | Sara Fiorin | Lara Gillespie | Marjolein van 't Geloof |

## Referències

* ↑ «A quick preview look at ZLM Omloop der Kempen Ladies 2024» (en anglès). procyclinguk, 21-05-2024. [Consulta: 21 novembre 2024].
* ↑ «Profteams azen weer op talent in de Kempen!» (en neerlandès). omloopderkempen. [Consulta: 21 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Omloop der Kempen femenina - Lloc web oficial