OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 299 aC

El 299 aC va ser un any del calendari romà prejulià. A la República i a l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Petí i Torquat (o també any 455 ab urbe condita). La denominació «299 aC» per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode prevalent a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia. Els Diàdocs

* Seleuc I Nicàtor, primer rei de l'Imperi Selèucida, manté converses amb Demetri Poliorceta amb el que estableix aliances i es casa amb una filla de Demetri, de nom Estratonice, enllaç que té lloc a Rosos (Síria). Demetri obté ajut per conquerir Cilícia que estava en mans de Plistarc.
* Parnavaz funda el Regne d'Ibèria, un antic regne situat al sud del Caucas, destronant a Azon personatge mig llegendari relacionat amb Alexandre el Gran, segons Cyrille Toumanoff.
* Aquest any (o potser l'any següent, el 298 aC) Cassandre envaeix Còrcira, que s'havia mantingut lliure i independent després del 303 aC quan la va abandonar Demetri Poliorceta, sota la direcció de l'aventurer espartà Cleònim.

### Antiga Roma

* Aquest any són nomenats cònsols Marc Fulvi Petí i Tit Manli Torquat.
* Manli Torquat s'encarrega de dirigir la guerra contra els etruscs. Però just quan entra a Etrúria cau del seu cavall i mor al cap de tres dies d'un cop al cap. S'anomena cònsol sufecte a Marc Valeri Corvus.
* Els etruscs, qua s'assabenten de l'arribada de Corvus es tanquen a les seves places fortificades i no s'arrisquen a presentar batalla. Corvus incendia diverses poblacions etrusques.
* L'any 300 aC el cònsol Quint Apuleu Pansa va posar setge a Narni, una ciutat dels umbres, però la ciutat resisteix i no és fins a l'any següent, que el cònsol Fulvi Petí l'ocupa. Per la victòria se li concedeix un triomf de Samnitibus Nequinatibusque (‘pels samnites i els nequinats’). El senat hi envia una colònia i l'anomena Narnia.
* Per l'amenaçadora proximitat dels gals a Roma, el senat busca l'aliança amb els picentins. Se signa un tractat que els picentins respecten escrupolosament durant anys.
* Entra en vigor la Llei Ogúlnia, aprovada a proposta dels tribuns de la plebs Quint i Gneu Ogulni l'any anterior, quan eren cònsols Marc Valeri Corvus i Quint Apuleu Pansa, que esten als plebeus les dignitats de pontífex i d'àugur.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Demetri, XXII, 31-33
* ↑ Toumanoff, Cyrille. Chronology of the early Kings of Iberia Traditio. Nova York: Fordham University Press, 1969, p. 8.
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XX, 104, 105
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, X, 9
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X, 9-10
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X, 11
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X, 10
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 13
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 120 [Consulta: 7 març 2024].
# Estepa pòntica

L'estepa pòntica és una ecoregió de l'ecozona paleàrtica, definida per WWF, que s'estén per Europa oriental, des del nord del mar Negre (Ucraïna) i del Caucas fins a la frontera entre Rússia i el Kazakhstan, al sud dels Urals. És una ecoregió de praderia que ocupa 994.000 quilòmetres quadrats a l'extrem nord-est de Bulgària, el sud-est de Romania, l'est de Moldàvia, al sud d'Ucraïna, al sud de la Rússia europea i nord-oest del Kazakhstan. El seu estat de conservació està en perill crític.

## Vegeu també

* Estepa eurasiàtica
* Estepa kazakh
* Grans planes
* Pampa, a Argentina, Uruguai, Brasil
* Puszta

## Enllaços externs

* Pontic Steppe (World Wildlife Fund)
* Pontic Steppe (National Geographic)
# Esteperola

L'esteperola, romaní bord (Cistus clusii) és una estepa, planta amb flor de la família de les cistàcies.

## Descripció

És un petit arbust (de 40 cm a 1 m) de branques erectes. Fulles de 10 a 25 x 1,2 mm, verdes a l'anvers, blanques i tomentoses al revers, de marges revoluts (molt semblants a les fulles del romaní per convergència evolutiva, oposades, morfològicament semblants a les del romaní però amb una olor resinosa, poc agradable. Flors de 2 a 3 cm de diàmetre, amb 3 sèpals, molt aparents i de simetria radiada. Neixen sobre peduncles llargs, agrupades al capdamunt de les tiges. Consten de 5 pètals blancs i nombrosos estams grocs. Fruit en càpsula ovoide de 5 a 7 mm, pubescent. És una càpsula que es manté seca i mig oberta, alliberant les nombroses llavors petites durant mesos. Floreix de març a juny. Sense flor, fàcilment es podria confondre amb el romaní.

## Distribució i hàbitat

És originària del sud-oest de la Conca del Mediterrani, només es troba a l'est de la península Ibèrica, el Magrib, Calàbria i Sicília. Als Països Catalans es troba del litoral fins als 1.100 m d'altitud, des del Llobregat fins al Baix Segura i a Eivissa, Formentera i Mallorca. Viu a la brolla, essent a vegades molt abundant. L'esteperola, a diferència de la majoria de les estepes, prefereix els sòls calcaris. Tolera bé la sequedat i la calor.

## Taxonomia

Cistus clusii va ser descrita per Michel Félix Dunal i publicada a Prodr. 1: 266 1824.

### Etimologia

* Cistus: nom genèric que deriva del grec antic kisthós llatinitzat cisthos = nom donat a diverses espècies del gènere Cistus L. Alguns autors pretenen relacionar-la, per la forma dels seus fruits, amb la paraula grega kístē = "caixa, cistell".
* clusii: epítet atorgat en honor del botànic Carolus Clusius.

#### Subespècies

Hi ha dues subespècies, C clusii subsp. clusii i C. clusii subsp multiflorus:
La subespècie clusii amb inflorescències curtes de 4-5 cm, formades per verticils de 2-3 flors no es troba a les illes Balears. La subspècie multiflorus Demoly, amb inflorescències més llargues, de 4-10 cm, formades per verticils de 3-5 flors, és un endemisme del sud-est ibèric i de les Balears.

#### Sinonímia

* Cistus clusii subsp. multiflorus Demoly
* Cistus clusii var. multiflorus (Demoly) Romo
* Cistus fastigiatus Guss.
* Cistus rorismarinifolius Pourr. ex Timb.-Lagr.
* Cistus rosmarinifolius Pourr.
* Cistus sedjera Pomel
* Halimium clusii Spach
* Helianthemum libanotis Guss.
* Helianthemum umbellatum C.Presl

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 118-119. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels PaÏsos Catalans
* ↑ «Esteperola». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 25 maig 2013].
* ↑ Cistus a Flora Vascular
* ↑ Pablo Galán Cela, Roberto Gamarra Gamarra, Juan Ignacio García Viñas, (1998): Árboles y Arbustos de la Península Ibérica e Islas Baleares Jaguar, Madrid. ISBN 84-95537-50-8
* ↑ «Cistus clusii» a The Plant List. Data consulta: 02 de desembre de 2013.
# Galceran de Rocabruna

Galceran de Rocabruna, eclesiàstic català, fou abat de Sant Quirze de Colera de 1489 a 1522, per bé que algunes fonts l'intitulen ja abat el 1472, potser per confusió de nom amb el seu antecessor Galceran de Rocabertí.
També anomenat Galceran de Navata o de Pontós, era fill del donzell Galceran de Pontós i de Francesca de Rocabruna, senyora de Sant Miquel, Vilartolí, Masarac, Campmany, Carupigal, Orla, Vilajoan i Cavallera, entre altres possessions.
El 1500 i el 1512 va presidir la Província Eclesiàstica Tarraconense. El 1521 fou oïdor de comptes del braç eclesiàstic de la Generalitat.
# Estil Jelling

L'estil Jelling és una fase de la decoració vikinga zoomòrfica del segle x. El nom prové d'un conjunt d'objectes de Jelling, Dinamarca, entre els quals hi havia les grans esteles rúniques de Jelling, d'Harald Blåtand, però després aquestes es catalogaren en l'estil Mammen. L'estil es caracteritza per l'aparició de:
* Figures d'animals molt estilitzades, sovint amb cossos allargats en forma de S, sempre representades de perfil; també hi apareixen persones.
* Les figures tenen projeccions de formes vegetals (rissos, fulles) i decoracions transversals.
* Figures geomètriques (cercles, espirals, triangles).
L'ornamentació de formes animals de l'època vikinga es cataloga en aquests períodes successius: Oseberg, Borrei, Jelling, Mammen, Ringerike i Urnes.

## Referències

* 1 2 Entrada Jellingestil en l'Enciclopèdia nacional sueca (1993).
* ↑ Entrada djurornamentik en la Enciclopedia nacional sueca (1991).

## Bibliografia

* Karlsson, L. (1983). Nordisk form: Om djurornamentik.
# Estil Tudor

L'estil Tudor en arquitectura és el desenvolupament final de l'arquitectura medieval durant el període Tudor (1485–1603) i a més estava dirigit per la classe conservadora. Va seguir el Perpendicular style. L'estil Tudor manté el seu antic gust anglès en molts colleges d'Oxford i Cambridge.
L'arc de quatre centres, actualment conegut com a arc Tudor, és una de les seves característiques: algunes de les finestres més belles anomenades oriel window pertanyen a aquest període; les motllures són més naturalistes.
Principals exemples d'aquest estil arquitectònic en edificis religiosos:
* Capella de Westminster (1503)
* King's College Chapel, Cambridge
* St. George's Chapel, Castell de Windsor
* la Old schools a Oxford.
Edificis civils:
* Eltham Palace, Kent
* Oxburgh Hall, Norfolk
* Owlpen Manor, Gloucestershire
* King's College, Aberdeen
* Layer Marney Tower, Essex
* East Barsham Manor, Norfolk
* Fords Hospital, Coventry.
* Compton Wynyates
* Hampton Court Palace
* Montacute House (tardo Tudor)
* Wollaton Hall, Nottinghamshire (tardo Tudor)
* Old Market Hall, Shrewsbury
* Hunsdon House, Hertfordshire
També es troba l'estil Tudor a Escòcia, com és el cas del King's College a Aberdeen.
Al segle xix es va combinar els estils Tudor i l'Elisabettiana.

## Referències

* ↑ Airs, Malcolm. Tudor and Jacobean. Londres: Barrie and Jenkins, 1982. ISBN 0-09-147830-8.

## Enllaços externs

* Immagini della Tudor Merchant House di Salisbury
# Estil galant

L'estil galant és un moviment musical que sorgeix cap al 1730 com a reacció a la complexitat de la música de l'últim Barroc. Representa un retorn a la simplicitat i pretén apropar la música a la naturalitat que, segons alguns, havia abandonat la música barroca.
El terme galant prové del francès i es va utilitzar abundantment per a designar tot allò que es creia modern, alegre, elegant, exquisit, fàcil i civilitzat. S'estendrà per tot Europa, però serà especialment a França i Alemanya on tindrà un seguiment més gran.
Podem definir la música galant com una música agradable, espontània, entretinguda i fàcilment comprensible. Més dirigida als aficionats que als experts i s'aplica especialment a la música per a teclat i a la música de cambra. L'estil galant és un dels estils precursors del Classicisme.
Dona preponderància a la melodia, que ha de ser senzilla, cantable i susceptible de ser embellida per l'ornamentació que habitualment es deixa al criteri de l'intèrpret, amb un fraseig regular, propi de la música de dansa.
A nivell harmònic, defuig els excessos contrapuntístics del Barroc, substituint-los amb la presentació d'unes funcions tonals clares que s'expressen de manera contundent en la línia del baix, molt clarament diferenciada de la línia melòdica principal.
Cap dels grans compositors del segle xviii adopta aquest estil com a propi i únic, però es poden considerar galants algunes de les obres de François Couperin i Jean-Philippe Rameau, a França, Giovanni Battista Sammartini, a Itàlia, Baldassare Galuppi, a Rússia, Georg Philipp Telemann, Carl Philipp Emanuel Bach, Johann Stamitz i Frederic el Gran a Alemanya, els joves Haydn i Mozart a Àustria i Thomas Augustine Arne, William Boyce, Johann Christian Bach i Carl Friedrich Abel a Anglaterra.
La pràctica d'anomenar la música de l'estil galant com a rococó ha caigut en desús, ja que si bé són moviments coetanis, el terme rococó és propi de les arts plàstiques i decoratives, mentre que galant és utilitzat per tractadistes rellevants de l'època com ara Marpurg, Quantz i C.P.E. Bach, entre d'altres. Ara bé, els paral·lelismes són evidents.

## Bibliografia

* Grout, Donald J. i Claude V. Palisca. Historia de la música occidental, 2. 3a. ed. Alianza Editorial, Madrid, 2001
* Pestelli, G. Historia de la música, 7 - La época de Mozart y Beethoven Ed. Turner Música, Madrid 1986.
* Michels, U. Atlas de música, II. Alianza Editorial, Madrid, 1992
# Estiu de l'amor

L'Estiu de l'amor va ser un fenomen social que va tenir lloc durant l'estiu de 1967 quan fins a 100.000 persones, majoritàriament joves identificats amb el moviment hippie van reunir-se a l'àrea de San Francisco i que sol identificar-se com un dels moments clau del naixement d'aquesta contracultura.
El preludi d'aquesta celebració és l'esdeveniment Human Be-In, celebrat al Golden Gate Park el 14 de gener de 1967, organitzat per l'artista Michael Bowen. Durant l'acte, John Phillips, del grup The Mamas and The Papas, va tocar la cançó San Francisco (Be Sure to Wear Flowers in Your Hair), que es convertiria en tot un himne del moviment i un èxit de vendes internacional.
El festival va inspirar nombroses manifestacions artístiques, entre elles el musical Hair.
L'esdeveniment s'emmarca en una sèrie de trobades durant aquell any a Califòrnia, com el Fantasy Fair and Magic Mountain Music Festival o el Monterey Pop Festival on van participar diversos artistes com The Who, Grateful Dead, the Animals, The Jimi Hendrix Experience o Janis Joplin. L'acte va tenir igualment continuació amb el multitudinari Festival de Woodstock de 1969, prop de Nova York.

## Referències

* ↑ Vulliamy, Ed «Love and Haight» (en anglès). The Observer, 20-05-2007. ISSN: 0029-7712.
* ↑ «Peace, hair and drugs in the Summer of Love» (en anglès). NY Daily News.
# Estoa d'Èumenes

L'Estoa d'Èumenes és un pòrtic situat al peu de l'Acròpoli d'Atenes, a la banda sud, entre els edificis del Teatre de Dionís i l'Odèon d'Herodes Àtic, i va ser construïda per ordre del rei Èumenes II de Pèrgam al segle ii aC (precisament el seu germà Àtal va fer aixecar l'anomenada Estoa d'Àtal a l'àgora, probablement a càrrec del mateix arquitecte). Era el lloc de reunió i de pas dels visitants del teatre i de l'odèon.
Construïda repenjant-se al contrafort del turó de l'Acròpoli, consta d'una gran planta rectangular de 163 metres de longitud per 17,65 metres d'amplada, amb dues galeries longitudinals separades per columnes que a la part frontal eren dòriques. Tenia dos pisos d'altura, i les columnes interiors eren jòniques, amb capitells de tipus pergamè al pis superior. Si bé originàriament la façana era una columnata de marbre, les arcades tal com les veiem ara es van construir el 1060 com a part de la muralla defensiva romana d'Orient.
Davant l'esplanada del pòrtic, a la part central, s'hi aixecava l'antic monument a Nícies (320 aC), del qual només es conserven els fonaments.

## Referències

* Pòrtic d'Èumenes, dins Maquettes Historiques, amb una maqueta de l'edifici. (francès)
* José Pascual González: Apuntes para un viaje a Grecia. Segòvia: Nóstos, 2001. ISBN 84-609-3868-9.
* Acròpolis d'Atenes: Patrimoni de la Humanitat
1 Partenó - 2 Antic temple d'Atena - 3 Erectèon - 4 Estàtua d'Atena Pròmacos - 5 Propileu - 6 Temple de Nice Àptera - 7 Eleusínion - 8 Santuari d'Àrtemis Braurònia - 9 Calcoteca - 10 Pandrosèon - 11 Casa de les Arrèfores - 12 Altar d'Atena - 13 Santuari de Zeus Polieu - 14 Santuari de Pandíon - 15 Odèon d'Herodes Àtic - 16 Estoa d'Èumenes - 17 Santuari d'Asclepi - 18 Teatre de Dionís - 19 Odèon de Pèricles - 20 Tèmenos de Dionís :
# Estornell bec-roig

L'estornell bec-roig (Spodiopsar sericeus) és un ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). És endèmic de la Xina. Els seus hàbitats són elsmatollars tropicals i subtropicals de frondoses humits, les terres llaurades i els jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell bec-roig». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 673. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Red-billed Starling. Spodiopsar sericeus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Estornell capblanc

L'estornell capblanc (Sturnia erythropygia) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae) que habita pastures i terres de conreu de les illes Andaman i Nicobar. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell capblanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 673. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-headed Starling.Sturnia erythropygia» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Estornell cuallarg

L'estornell cuallarg (Lamprotornis caudatus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Habita les sabanes i matollars secs de l'Àfrica Occidental i Central, ocupant una franja contínua que va des del Senegal fins al Sudan del Sud. També se'l troba en jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell cuallarg». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 675. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Long-tailed Glossy Starling. Lamprotornis caudatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Estornell de Madagascar

L'estornell de Madagascar (Hartlaubius auratus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae), l'única del gènere Hartlaubius. És endèmica de Madagascar. Habita matollars i boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humids. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell de Madagascar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 676. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Starling. Hartlaubius auratus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Estornell de Príncipe

L'estornell de Príncipe (Lamprotornis ornatus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). És endèmic de São Tomé i Príncipe. El seu hàbitat són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. També se'l troba en jardins rurals i boscos degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell de Príncipe». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 675. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Principe Starling. Lamprotornis ornatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Estornell de collar blanc

L'estornell de collar blanc (Grafisia torquata) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae), únic membre del gènere monofilètic Grafisia. Es troba de forma fragmentada a Camerun, Txad, República Centreafricana i República Democràtica del Congo. Habita les sabanes seques i els herbassars d'altura. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell de collar blanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 674. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-collared Starling. Grafisia torquata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Estornell de jungla

L'estornell de jungla (Onychognathus fulgidus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Es troba a gran part de l'Àfrica Subsahariana. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell de jungla». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 674. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chestnut-winged Starling. Onychognathus fulgidus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Estornell de les Salomó

L'estornell de les Salomó (Aplonis grandis) és un ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes a les illes Salomó, a excepció de l'illa de Makira.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell de les Salomó». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 678. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Brown-winged Starling. Aplonis grandis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].