OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charles L'Eplattenier

Charles L'Eplattenier (Neuchâtel, 1874 - Les Brenets, 1946) és un pintor, arquitecte, escultor i decorador suís. És considerat com un dels principals creadors de l'Art Nouveau (el Modernisme) a Suïssa.

## Biografia

De jove era aprenent d'un pintor decorador, que l'encoratjà a estudiar a l'escola d'arts decoratives de Neuchâtel. Després passà a l'Escola Nacional de Belles Arts a París, al taller de Luc-Olivier Merson, per estudiar pintura, escultura i arquitectura.
Havent estudiat, amb 23 anys esdevingué professor a l'escola d'art de La Chaux-de-Fonds, que amb ell esdevingué l'únic centre suís d'Art Nouveau. Tenia talent per descobrir nous talents, com els pintors André Evard i Charles Humbert, el cartellista Jules Courvoisier i fins i tot l'arquitecte Le Corbusier. Es diu que Le Corbusier va triar el seu pseudònim inspirat en el cognom del seu mestre.
L'Eplattenier i els seus deixebles desenvoluparen una versió local de l'Art Nouveau coneguda per style sapin ("estil pi") perquè representaven pins per tot arreu com a motiu decoratiu. El style sapin es caracteritza per un intensiu estudi de la natura i l'estilització artística de les estructures arquitectòniques locals.
Però el 1914, amb 40 anys, abandonà l'ensenyament per dedicar-se de ple a la creació en diverses arts: la pintura, l'escultura, la pintura decorativa, el mosaic i l'esgrafiat, sense sortir mai del mateix poble.
L'Eplattenier fins i tot dissenyà un prototip de casc militar el 1917, que no aconseguí imposar a l'exèrcit. Els exemplars que es conserven van molt buscats pels col·leccionistes.
Morí als 72 anys d'una caiguda mentre feia escalada a prop de Les Brenets, al Cantó de Neuchâtel.

## Bibliografia

* Maurice Jeanneret, Charles L'Eplattenier, 1933.
* Société des amis des arts de La Chaux-de-Fonds, Charles L'Eplattenier, 1874-1946: exposition commémorative, Musée des beaux-arts, La Chaux-de-Fonds, 1974.
* Pierre du Bois de Dunilac, Les mythologies de la Belle Époque: La Chaux-de-Fonds, André Evard et l'Art nouveau, W.Suter, Lausana, 1975.
* Col·lectiu de recerques de la universitat i dels museus de Lausana, 1939: la Suisse romande entre les deux guerres, 1986, pàg. 76.
* Autour de Charles L'Eplattenier (Exposició del 13 de juny al 4 d'octubre del 1987), Musée des beaux-arts, La Chaux-de-Fonds, 1987.
* Bernard Reymond, Temples de Suisse romande: à la découverte d'un patrimoine, 1997, pàg. 199.
* José Baltanás, Claude de Frayssinet, Le Corbusier, parcours, 2005, pàg. 11.
* Udo Weilacher, Peter Wullschleger, Guide suisse de l'architecture du paysage, 2005, pàg. 91.
* M.-J. Dumont, Le Corbusier. Lettres à Charles L'Eplattenier, 2006.
* Hellmann Anouk, Charles L'Eplattenier, Editions Attinger, Hauterive, 2012.

## Referències

* ↑ Jeanneret, Jean-Daniel, i altres, L'art nouveau à La Chaux-de-Fonds, Revue historique neuchâteloise, 1998, núm. 2, pàg. 57-127.
* ↑ Hellmann, Anouk, La participation de Charles l'Eplattenier (1874-1946) à l'embellissement du crématoire et du cimetière de La Chaux-de-Fonds (1909-1937), 2000.
* ↑ Pàgina amb fotos del casc i alguns dibuixos.
* ↑ Pàgina on s'acomparen el casc oficial i el model de L'Eplattenier.
# Balitora annamitica

Balitora annamitica és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del Mekong.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1988. Indian and Indochinese species of Balitora (Osteichthyes: Cypriniformes) with descriptions of two new species and comments on the family-group names Balitoridae and Homalopteridae. Revue Suisse de Zoologie v. 95 (núm. 2): 487-504.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y. i W. Zhang 1983: On the genus Balitora Gray from Yunnan Province, China. Journal Sci. Med. Jinan University 1983 (núm. 1): 65-70. (en xinès amb resum en anglès).
# Bufo ailaoanus

Bufo ailaoanus és una espècie d'amfibi de la família de Bufonidae. És endèmica de la Xina. La granota va ser descrita per primer cop en 1984 i és difícil de trobar. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos de bambú i rierols com també boscos de fulla ampla. És un amfibi terrestre i d'aigua dolça. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Distribució

Aquesta espècie és endèmica de xian de Shuangbai a la província du Yunnan a la Xina. Es pot trobar a 2550 i 2600 m d'altitud en les monts Ailao.

## Referències

* Kou, 1984: Preliminary reports on the herpetofauna of Shuitang and Zhelong districts of the eastern slope of Mt. Ailao, with description of a new species. Acta Herpetologica Sinica, vol. 3, núm. 4, p. 39-45 (text integral).
* Datong, Y. & Shunqing, L. 2004. Bufo ailaoanus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Baure

El baure és una llengua arawak del sud, parlada pels baures a la regió nord-est de Bolívia, a la part boliviana de l'Amazònia.
Des de la promulgació del decret suprem núm. 25894 l'11 de setembre de 2000 el Baure és una de les llengües indígenes oficials de Bolívia. Va ser inclòs en la Constitució Política promulgada el 7 de febrer de 2009.

## Situació actual

Segons les dades proporcionades per Crevels i Muysken (2009:15) i Crevels (2012:170), el nombre de parlants de Baure és de 67 i, per tant, es tracta d'una llengua que es troba en perill d'extinció. Pel que fa a el grup ètnic Baure, Danielsen (2012) assenyala que compta amb entre 3.000 i 5.000 membres, nombre que inclou tant els baures del municipi de Baure i comunitats limítrofes, així com als baures de EL Carmen. Les persones que parlen el baure amb fluïdesa i habilitat són majoritàriament majors de 60 anys. Prop de 500 persones, majors de 40, compten amb un coneixement passiu de la llengua. Només uns quants nens i joves aprenen una mica de baure dels seus avis. Com assenyala Danielsen (2012), tots els parlants baures són bilingües en castellà, tot i que el castellà d'alguns parlants majors és molt bàsic, en comparació amb la seva habilitat en baure. La llengua es parla en contextos limitats, com, per exemple, en converses entre persones grans a la casa, en salutacions, en bromes, en narratives mítiques, en discursos rituals i en cançons, particularment en la Cançó de Baures, que és part de les festivitats de cada poble. Danielsen (2012) indica, a més, que gràcies a l'estudi de la llengua baure i els tallers d'alfabetització a les Tierras Bajas de Bolívia, s'ha experimentat un canvi pel que fa a l'ús de la llengua: molts parlants han començat a integrar la llengua de nou a la seva vida diària i ja transmetre-la als joves.

## Classificació genètica

El baure és una llengua que pertany a la gran família de llengües arawak, més específicament a les llengües arawak del sud, branca a la qual pertanyen també les llengües mojeñas: trinitario, ignaciano, loretano i javeriano. Una de les característiques distintives del baure, pel que fa a les llengües mojeñas, és la pèrdua de les vocals finals.

## Bibliografia

* Crevels, Mily (2012). Language endangerment in South America: The clock is ticking. En: Lyle Campbel y Verónica Grondona (eds.) The Indigenous Languages of South America: a comprehensive guide, 167-233. Berlin/Boston: Walter de Gruyter GmbH & Co. KG.
* Crevels, Mily y Muysken, Pieter (2009). Lenguas de Bolivia: presentación y antecedentes. En: Mily Crevels y Pieter Muysken (eds.) Lenguas de Bolivia, tomo I Ámbito andino, 13-26. La Paz: Plural editores.
* Danielsen, Swintha (2012). Baure. En: Mily Crevels y Pieter Muysken (eds.) Lenguas de Bolivia, tomo II Amazonía. La Paz: Plural editores. (en premsa)

## Referències

* ↑ Bolivia: Decreto Supremo Nº 25894, 11 de septiembre de 2000
* ↑ Constitución Política de Bolivia
# Seimu

L'Emperador Seimu (成務天皇, Seimu Tennō) és 13è emperador del Japó que apareix a la tradicional llista d'emperadors. No existeixen dades exactes sobre aquest emperador, cosa que ha dut a molts historiadors a considerar-lo com a llegendari. La tradició li atribueix el naixement el 83 i la mort l'any 191 i situa el començament del seu regnat el 131.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Beatriz Beltrán Sanz

Beatriz Beltrán Sanz (Tres Cantos, Madrid, 10 de desembre de 1997) és una futbolista professional espanyola. Juga en la posició de defensa a la UDG Tenerife en la Primera Divisió Femenina d'Espanya i ha estat internacional sub-17, sub-19 i sub-20 amb la Selecció d'Espanya.

## Trajectòria
### Reial Societat

Formada en el planter de l'Atlètic de Madrid, en la temporada 2017/18 Beltrán va fitxar per la Reial Societat.
L'11 de maig de 2019, va aconseguir la seua primera Copa de la Reina, amb el conjunt txuri-urdin, en imposar-se per 1 a 2 a l'Atlètic de Madrid en la final que es va disputar en l'estadi del Nuevo Los Cármenes. Aquell seria el seu últim partit oficial amb la samarreta de la Reial Societat.

### València CF

En no renovar el seu contracte amb la Reial Societat, la jugadora va oficialitzar la seua contractació pel València CF el 4 de maig de 2019. En el club valencianista anava a iniciar una nova etapa en la Primera Divisió Femenina a les ordes d'Irene Ferreras.

## Palmarès
### Campionats estatals

| Títol | Club | País | Any |
| Campiona d'Espanya sub 16 | Selecció de Madrid | Espanya | 2014 |
| Campiona d'Espanya sub 18 | Selecció de Madrid | Espanya | 2015 |
| Copa de la Reina | Atlètic de Madrid | Espanya | 2016-2017 |
| Lliga Iberdrola | Atlètic de Madrid | Espanya | 2016-2017 |
| Copa de la Reina | Reial Societat | Espanya | 2018-2019 |

## Referències

* ↑ AS, Diario. «Europeo Sub-19 femenino | Bea Beltrán: “Ver en la grada a mi familia me da fuerza”» (en castellà). AS.com, 30-07-2016. [Consulta: 26 maig 2019].
* ↑ «Ficha de Bea Beltrán Sanz (B. Beltrán) perteneciente a Real Sociedad» (en castellà). www.realsociedad.eus. [Consulta: 26 maig 2019].
* ↑ «BEA BELTRÁN: Beatriz Beltrán Sanz (Defensa)». www.aupaathletic.com. [Consulta: 26 maig 2019].
* ↑ «Bea Beltrán se une al VCF Femenino». [Consulta: 18 juliol 2019].
# LMM

LMM té els següents significats:
* Luis Muñoz Marín, polític de Puerto Rico
* Lucy Maud Montgomery, escriptora del Canadà
* Lin-Manuel Miranda, actor i cantant dels Estats Units
* La muntanya màgica, novel·la escrita per Thomas Mann
* Meromiosina lleugera (del seu nom en anglès Light MeroMyosin), fragment de la meromiosina de les cèl·lules musculars
* Thales LMM (de l'acrònim en anglès Lightweight Multirole Missile), míssil desenvolupat pel Regne Unit
* Mètode lineal multipàs (del seu nom en anglès Linear Multistep Method), mètode d'anàlisi numèrica de les equacions diferencials ordinàries
* LMM també és el codi de la IATA de l'Aeroport Internacional de Los Mochis, aeroport que serveix la zona de Los Mochis, a Mèxic
# Balitora mysorensis

Balitora mysorensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia: Karnataka, Maharashtra i Kerala.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L. 1941. Homalopterid fishes from peninsular India. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 43 (pt 2): 221-232, Pl. 8.
* Kottelat, M. 1988. Indian and Indochinese species of Balitora (Osteichthyes: Cypriniformes) with descriptions of two new species and comments on the family-group names Balitoridae and Homalopteridae. Revue Suisse de Zoologie v. 95 (núm. 2): 487-504.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y. i W. Zhang 1983: On the genus Balitora Gray from Yunnan Province, China. Journal Sci. Med. Jinan University 1983 (núm. 1): 65-70. (en xinès amb resum en anglès).
# Bulbonaricus brauni

Bulbonaricus brauni és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sumatra (Indonèsia), Austràlia Occidental i Palau.

## Referències

* 1 2 3 «Bulbonaricus brauni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1984: Bulbonaricus Herald (Pisces: Syngnathidae), a senior synonym of Enchelyocampus Dawson and Allen, with description of Bulbonaricus brucei n. sp. from eastern Africa. Copeia 1984 (núm. 3): 565-571.
* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bazarella centuretinacula

Bazarella centuretinacula és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Rússia.

## Referències

* ↑ Vaillant, 1961. Annls. Soc. Ent. Fr. 130: 140. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-08. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rüdiger Wagner, 1981. Some Psychodidae (Diptera) from the southern Caucasus and Iran. Aquatic Insects. Vol. 3, núm. 1. «Enllaç».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# L Lawliet

L'L Lawliet, conegut també com a Ela o Eru, és un personatge de la sèrie Death Note.
L'L és considerat un dels detectius més bons del món. Mai no ha revelat la seva identitat: tots els casos els ha resolts des de l'anonimat, i quan ha hagut de parlar amb públic, d'alguna manera o altra sempre ha fet servir mitjans informàtics per distorsionar-se la veu i ocultar el rostre. Per tant, ningú no sap com és. És per això que ell és el candidat perfecte per investigar qui pot ser en Kira i desemmascarar-lo: si no sap la cara que fa ni el seu nom de debò, no té manera de poder-lo matar. Quan coneix en Light Yagami, sospita que pot ser en Kira, però no n'acaba de tenir la certesa.
A l'L se'l reconeix fàcilment pel seu caràcter somnolent: dorm poc, i per això sempre fa ulleres. Per mantenir-se despert, s'alimenta, sobretot, a base de dolços i de cafè. També és d'aspecte físic despreocupat, acostuma a estar descalç i despentinat, i va la roba plena de sécs. És el personatge de manga amb el coeficient intel·lectual més elevat, de més o menys 220 CI.

## Caracterització

El personatge de l'L Lawliet ha estat dissenyat per Tsugumi Ôba, el creador de Death Note. En la versió animada de la sèrie, l'actor que hi posa veu en japonès és Kappei Yamaguchi i, en català, Roger Pera. A les pel·lícules, però, és encarnat per Ken'ichi Matsuyama.

## Mort

Assassinat per:
* Light Yagami (causat)
* Rem
Light posa Misa en perill obligant a Rem a matar L
# Baltasar de Muntaner i de Çacosta

Baltasar de Muntaner i de Çacosta fou paborde de Berga, posteriorment fou abat del monestir de Sant Cugat del Vallès (1696-1711) i nomenat arquebisbe de la ciutat de Mèxic el 1711, càrrec al qual renuncià. Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1683.
Va ser fill de Pere de Muntaner i de Solanell, doctor en drets, i de Teresa de Çacosta i de Sunyer, de família de juristes (vegeu casa Montaner).
Durant el seu mandat com a president de la Generalitat tornen les invasions franceses amb la Guerra de les Reunions. Formalment la guerra és declarada el novembre de 1683 i Carles II demana a la Generalitat que prepari un terç de 400 homes. Serà el març de 1684 quan 16.000 francesos amb el mariscal Bellesfonds al front creuen la frontera i conquesten l'Empordà. El virrei Alexandre de Bournonville defensà heroicament Girona el maig de 1684. Amb tot, el fet de no atacar i restar a la defensiva li acabaria costant el càrrec, i va ser substituït per Diego Dávila Mesía y Guzmán el 6 d'octubre de 1684. La pau s'havia signat abans, el 15 d'agost, i prorrogava la Pau de Nimega durant vint anys més. Amb tot, la Generalitat continuava reclamant una millora de les defenses a la frontera, sempre precàries. La incapacitat de la hisenda i la intendència reial obligava els seus soldats al pillatge i de retruc tensionava el clima social amb la pagesia. Aquesta situació va acabar desembocant en la Revolta dels Gorretes.

## Referències

* ↑ Necrológico nobiliario madrileño del siglo XVIII (1701-1808), article de José Miguel de Mayoralgo y Lodo, a la revista Hidaguía (p. 816), núm. 331, de l'any 2008. ISSN 0018-1285.(castellà)
* ↑ Puig, Eduard. «Les insaculacions de la Diputació del General de Catalunya: el cas dels germans Saiol i Josep Ciges (1687-1688)». Arxivat de l'original el 2017-02-20. [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ Història dels Presidents..., pàg. 281-283

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Buleuteri d'Olímpia

El buleuteri d'Olímpia es trobava a la zona sud del bosc sagrat del santuari d'Olímpia, a prop al temple de Zeus Olímpic, encara que separat d'aquest pels límits del recinte de l'Altis.
Va ser l'edifici de l'allotjament, sala de sessions, reunions i ubicació específica de la bulé, el Senat d'Elis. A aquest senat o consell se li atribuïa la facultat de resoldre les denúncies presentades contra els jutges i atletes per irregularitats comeses en els Jocs Olímpics, així com qualsevol altre tipus de reclamació urgent i greu relacionada amb aquests.
A més d'aquesta funció, al buleuteri es guardaven diversos materials i utensilis esportius, i arxius i registres amb els resultats de les competicions.
Se n'ignora la data de la construcció; es pensa que seria entre el 668 i el 572 ae, a causa de la semblança de la tècnica constructiva amb la de Pisa.
El conjunt arquitectònic, el componien dues naus absidials de diferents dimensions (30,79 m la del nord i 30,53 m la del sud), que emmarcaven dins un espai interior un pati quadrat de 14,28 m de costat. Als dos edificis absidials s'accedia per l'est.
Durant el període hel·lenístic a l'edifici originari s'afegí un pòrtic oriental d'estil jònic. En època romana s'amplià amb un pòrtic d'estil dòric en forma de Ρ grega (ro), orientat a l'est.
Al centre del pati quadrat, es trobà una base o pedestal al centre, punt s'erigiria l'estàtua de Zeus Horci («Zeus venjador»), davant la qual els participants i directors dels jocs feien jurament de fidelitat a les normes esportives. La ubicació de l'estàtua ací es recolza en la notícia que el jurament davant l'estàtua del buleuteri es feia en una estructura oberta, segons el costum grec que els juraments als déus havien de fer-se a l'aire lliure. Pausànias diu respecte a l'estàtua que «la del buleuteri és de totes les imatges de Zeus la més apropiada per atemorir els injusts. El seu nom és Horci, i té un llamp a cada mà». Després descriu detalladament l'acte del jurament. Davant dels peus de Zeus Horci hi havia una tauleta de bronze amb una inscripció, en versos elegíacs, per infondre temor als qui juressin en fals.

## Referències

* 1 2 3 4 VV.AA., 1975, p. 117.
* 1 2 3 VV.AA., 1975, p. 118.
* ↑ Drees, Ludwig. Olympia. Gods, artists and athletes (en anglès). Londres: Pall Mall Press, 1968, p. 128. ISBN 0269670157.
* ↑ Pausànias, Descripció de Grècia, V, 24, 9.
* ↑ Pausànias, Descripció de Grècia, V, 24, 9-10.
* ↑ Pausànias, Descripció de Grècia, V, 24, 11.

## Bibliografia

* Durantez, Conrado. Olimpia y los juegos olímpicos antiguos. I. Pamplona: Delegación Nacional de Educación Física y Deportes. Comité Olímpico Español, 1975. ISBN 978-84-400-9015-3.

## Enllaços externs

* «The bouleuterion» (en anglès i en grec). Consultat el 13 de maig de 2017.
# Bazarella neglecta

Bazarella neglecta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: la Gran Bretanya, França, Alemanya, Dinamarca, Noruega i Àustria.

## Referències

* ↑ Vaillant, 1961. Annls. Soc. Ent. Fr. 130: 140. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-08. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Society for the study of flies (Diptera) Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ A note on the Two -winged Flies (Diptera) associated with ghyll woodlands in Sussex (anglès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2014-10-29 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ Andersen, T.; Håland, ?, 1995. Norwegian moth flies (Diptera: Psychodidae). Fauna Norvegica. Serie B, Norwegian Journal of Entomology. Vol. 42, núm. 2, pàgs. 125-130. ISSN 0332-7698. «Enllaç».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)