OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eruguera de la Reunió

L'eruguera de la Reunió (Lalage newtoni) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).
Habita els boscos de l'Illa de la Reunió, a la zona occidental de les illes Mascarenyes.
Ha estat desplaçada recentment des del gènere Coracina fins Lalage.

## Referències

* ↑ «Eruguera de la Reunió». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
* ↑ KA Jønsson, RCK Bowie, JAA Nylander, L Christidis, JA Norman et J Fjeldså. 2010. Biogeographical history of cuckoo-shrikes (Aves: Passeriformes): transoceanic colonization of Africa from Australo-Papua. Journal of Biogeography 37: 1767–1781.
# Província de Lecco

La província de Lecco és una província que forma part de la regió de Llombardia dins Itàlia. La seva capital és Lecco.
Limita al nord i a l'oest amb la província de Como, a l'est i al nord amb la província de Sondrio, a l'est amb la província de Bèrgam i al sud amb la província de Monza i Brianza.
Té una àrea de 814,58 km², i una població total de 339.384 hab. (2016). Hi ha 88 municipis a la província.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Plana oficial (italià)
# Colin Clive

Colin Clive (20 de gener de 1900 - 25 de juny de 1937) va ser un actor de cinema i teatre britànic, encara que va néixer a França.
És conegut principalment per la seva interpretació del Dr. Henry Frankenstein en les pel·lícules Frankenstein (1931) i La núvia de Frankenstein (1935), d'Universal Pictures.

## Biografia

Va néixer a la comuna francesa de Saint-Malo, fill d'un coronel britànic. Va anar a la Reial Acadèmia de Sandhurst, però una lesió al genoll li va impedir que seguís el camí de militar, optant per convertir-se en actor. Un dels seus primers papers va ser el de Steve Baker en l'obra Show Boat, on va participar amb actors com Cedric Hardwicke i Paul Robeson. Posteriorment va actuar en l'obra Journey's End. El 1930 va realitzar el seu debut a la indústria de cinema amb l'adaptació cinematogràfica d'aquella obra. El film el va dirigir James Whale.
L'any següent va protagonitzar la pel·lícula de Whale Frankenstein, interpretant al Dr. Henry Frankenstein. Quatre anys més tard va tornar representar el personatge amb la seqüela La núvia de Frankenstein, també dirigida per James Whale. El 1934 va participar en Jane Eyre, una adaptació cinematogràfica de la novel·la homònima.
Clive va morir el 1937, als 37 anys, a causa d'una tuberculosi.

## Filmografia

* The Woman I Love (1937)
* History Is Made at Night (1937)
* The Widow from Montecarlo (1935)
* The Man Who Broke the Bank at Montecarlo (1935)
* Mad Love (1935)
* The Girl from 10th Avenue (1935)
* La núvia de Frankenstein (1935)
* The Right to Live (1935)
* Clive of India (1935)
* Jane Eyre (1934)
* One More River (1934)
* The Key (1934)
* Looking Forward (1933)
* Cap a les altures (Christopher Strong) (1933)
* Lily Christine (1932)
* Frankenstein (1931)
* The Stronger Sex (1931)
* Journey 's End (1930)

## Referències

* ↑ "Colin Clive," The Stage (1 juliol 1937), p. 7. [obituari]
# Nilo Mur Zimmerman

Nilo Mur Zimmerman (Barcelona, 22 de juliol de 1986) també conegut sovint com a Nilo Zimmerman, és un actor i director de fotografia barceloní, fill de la directora de cinema Lydia Zimmerman. Va estudiar el batxillerat a l'Escola Pia de Sant Antoni.
Va debutar com a actor el 1997 en un episodi de la sèrie Cròniques de la veritat oculta i el 1999 a la pel·lícula Presence of mind. Després de participar en The Tulse Luper Suitcases, Part 1: The Moab Story de Peter Greenaway (2003), li va arribar el reconeixement pel seu paper a Héctor, pel qual fou nomenat al Goya al millor actor revelació. També ha participat com a actor a El calentito (2005), Diari d'una nimfòmana (2008) i Estación del olvido (2009).
El 2009 va dirigir el curtmetratge Carlota, protagonitzat per Macarena Gómez i que fou estrenat al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges. Des d'aleshores ha treballat com a director de fotografia a diversos curtmetratges, la documental María conversa (2016) i al llargmetratge The Deserted de Michael Baltazar.

## Referències

* ↑ Nilo Mur al web dels Escolapis de Sant Antoni
* ↑ Héctor al web dels Premis Goya
* ↑ La nueva generación, El País, 30 de gener de 2005
* ↑ Carlota a hoycinema.abc
# Arnau (sèrie de televisió)

Arnau és una minisèrie dirigida per Lluís Maria Güell basada en la llegenda del Comte Arnau, emesa a TV3 l'any 1994; el 2001 se'n va fer una reposició.
Originalment concebuda per a projectar-se en tres episodis de 90 minuts, finalment es va passar per televisió dividida en cinc parts.
La sèrie va ésser rodada en pel·lícula cinematogràfica i en bona part en escenaris naturals catalans i aragonesos. El tema dels crèdits, "Arnau", és cantat pel mateix Carles Sabater.

## Argument

La història transcorre al segle xi, quan els comtats catalans d'ambdós costats dels Pirineus després de no renovar el jurament de fidelitat amb el rei franc es troben en plena expansió cap al sud i combatent contra l'aliança musulmana formada per amazics, muladís autòctons i àrabs.
Arnau és un noble cristià, valent i fidel a les seves idees, el preferit del Comte de Barcelona, i es trobarà enmig de passions amoroses i aferrissades lluites pel poder.
En ésser capturat pels sarraïns s'enamora de la filla d'una bruixa, amb qui fugirà en veure's injuriat pels sa germana i son cunyat, que volen enfonsar-lo. En el camí els ajudaran un jove escuder i un músic, però durant una lluita Arnau mor.

## Repartiment
### Personatges principals

* Pere Arquillué: Comte Arnau
* Jaume Valls: Odalric
* Carme Elias: Sància
* Sílvia Munt: Garsa
* Ariadna Gil: Elna
* Pepa López: Agra
* Joan Borràs: abat Ató
* Enric Arredondo: Hilari
* Pep Cruz: Tobies
* Santi Ricart: Bernat
* Rosa Novell: abadessa Udalgarda
* Imanol Arias: Yazid
* Fernando Rey: Comte de Barcelona
* Josep Maria Pou: Comte de Barcelona

### Altres personatges

* Jordi Bosch: Guillem
* Abel Folk: Mamburg
* Carles Sabater: Ermengol
* Roser Batalla
* Susana Goulart
* Jordi Mollà
* Albert Pérez
* Quimet Pla
* Rosa Renom
* Lluís Soler
* Artur Trias
* Francesc Orella
* Pep Ferrer

## Equip tècnic

* Direcció de la sèrie: Lluís Maria Güell
* Guió: Xesc Barceló, Doc Comparato
* Música original: Lluís Llach, Joan Albert Amargós
* Tema principal ("Arnau") cantat per Carles Sabater

## Premis

* Nominada al Festival de Televisió de Montecarlo
* Finalista al Festival de Nova York
* Premi de Videografia i Cinematografia de la Generalitat de Catalunya al millor realitzador
* Premi de l'Institut de les Lletres Catalanes al millor guió

## Referències

* ↑ Joan Albert Amargós, imdb no és una font fiablecompositor de la música d'Arnau, a La porta clàssica Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine. (català)

## Vegeu també

* Comte Arnau

## Enllaços externs

* Vídeo de la sèrie, a Vídeos a la carta Arxivat 2009-10-10 a Wayback Machine.
Viccionari
# Dan Perjovschi

Dan Perjovschi (Romania, 1961) és il·lustrador i escriptor, conegut internacionalment pels seus comentaris satírics de l'actualitat en forma de grans murals. En les seves intervencions site specific, Perjovschi omple l'espai de comentaris irònics sobre l'actualitat, amb vinyetes i dibuixos crítics amb el capitalisme, la globalització, les modes o la religió. Després de representar Romania a la Biennal de Venècia de 1999, les seves intervencions in situ s'han pogut veure al MoMA, la Tate Modern i en a museus i galeries d'arreu del món. A Barcelona l'estiu de 2017 va fer un mural al Pati de les Dones de la Casa de la Caritat.

## Referències

* ↑ «Dan Perjovschi Central Court: Artist Project | Artist in Residence | Exhibitions | Spencer Museum of Art».
# Dana Stabenow

Dana Stabenow (27 de març de 1952, Anchorage, Alaska) és una autora nord-americana de ciència-ficció, ficció de misteri/crim, suspens/thriller i novel·les històriques d'aventures.

## Biografia

Molts dels llibres de Stabenow es desenvolupen al seu estat natal d'⁣Alaska, on va ser criada per la seva mare soltera que vivia i treballava en un tender de peixos al golf d'Alaska, i inclouen nombroses descripcions de la geografia, la geologia, el clima i la vida salvatge d'Alaska.
Es va llicenciar en periodisme a la Universitat d'Alaska el 1973 i, després de decidir provar-se com a autora, es va matricular més tard al programa de MFA de la UAA.
La seva primera novel·la, Second Star, va ser comprada per Ace Science Fiction el 1990. El van seguir altres dos llibres de ciència-ficció. El seu primer misteri de Kate Shugak, A Cold Day for Murder, va guanyar el premi Edgar al millor original de rústica el 1993. El seu misteri de Kate Shugak de 2011, Encara que no mort, va rebre el premi Nero 2012.
El 2007, Stabenow va ser nomenat artista d'Alaska de l'any als Premis del Governador per a les Arts i les Humanitats.
El 2011, va escriure al seu bloc un article informatiu sobre les seves experiències de lectura infantil i com aquestes la van influir per escriure novel·les policials.

## Referències

* ↑ McCoy, Kathleen. «Dana Stabenow talks about her latest crime novel, her writing career and her support for women writers» (en anglès americà). Alaska Public Media, 07-02-2021. [Consulta: 2 juny 2021].
* ↑ «Author» (en anglès americà). US Macmillan. [Consulta: 2 juny 2021].
* ↑ «Travel Alaska - Alaskan Insider Dana Stabenow» (en anglès). TravelAlaska. [Consulta: 2 juny 2021].
* 1 2 "Author Stabenow's Kate Shugak may be headed for Television Arxivat 2012-10-04 a Wayback Machine.. Anchorage Daily New. April 18, 2010. Retrieved June 9, 2011.
* ↑ «Dana Stabenow». www.fantasticfiction.com. [Consulta: 2 juny 2021].
* ↑ «How My Mother and Josephine Tey Led me into a Life of Crime». Dana Stabenow. Arxivat de l'original el 6 January 2015. [Consulta: 8 agost 2015].
# David Calle Parrilla

David Calle Parrilla (Coslada, 1972) és un enginyer de telecomunicacions espanyol. Professor d'acadèmia presencial i en línia des de Secundària fins a la Universitat, fou nominat entre els deu finalistes al Global Teacher Prize el 2017 i és considerat una de les cent persones més creatives a nivell mundial per la revista Forbes.

## Biografia

És llicenciat per la Universitat Politècnica de Madrid. Inicialment, va treballar en Xfera, l'operadora de mòbils coneguda amb el nom de Yoigo. El 2005, una crisi en el sector de les telecomunicacions el va deixar sense feina, i va tornar a l'acadèmia on havia fet classes durant la seva etapa com a estudiant d'enginyeria de telecomunicacions. Dos anys després, va apostar per la branca docent, i va fundar la seva pròpia acadèmia el 2005, als afores de Madrid.
En 2011, va percebre que les hores de classe a l'acadèmia no eren suficients perquè l'alumnat aconseguís adquirir els conceptes tècnics de les matemàtiques, la física, la química i la tecnologia, i va decidir començar a utilitzar YouTube com una plataforma pedagògica amb tutorials en vídeo. Així, va sorgir el germen del seu canal de YouTube, Unicoos, que actualment és una organització educativa i un lloc web, on ensenya matemàtiques i ciències per a estudiants d'educació secundària i universitaris, arribant a convertir-se en un destacat canal educatiu de parla hispana al món. Com a ampliació del seu canal a YouTube on comptava amb més de 1.370.000 subscriptors, el desembre de 2014 va obrir una nova plataforma web del seu projecte Unicoos, una acadèmia en línia de caràcter gratuït, fonamentalment a Espanya i Llatinoamèrica.
Actualment, el seu canal a YouTube compta amb gairebé 1,45 milions de subscriptors, rebent com a compensació el Botó d'or de YouTube, fet que va compartir amb els seus seguidors a través de les xarxes socials.

## Obres

* No et rendeixis mai
* Quant pesen els núvols?

## Reconeixements

L'any 2017 va quedar entre els deu finalistes al Global Teacher Prize, que es van lliurar el 19 de març de 2017.

## Referències

* ↑ «Jordi Évole, el profesor David Calle o el chef José Andrés, entre las personas "más creativas del mundo", según Forbes» (en castellà). , 11-05-2017 [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ «David Calle, el profesor madrileño de YouTube, cuyos vídeos le han convertido en finalista del Global Teacher Prize 2017». Antena 3, 31-01-2017.
* ↑ «Clases particulares gratis en Youtube para los estudiantes de ciencias» (en castellano). El Confidencial, 17-01-2014.
* ↑ «David Calle, el español que puede ser el mejor profesor del mundo, es un 'youtuber'». El Confidencial, 16-12-2016.
* ↑ «David Calle - The Global Teacher Prize» (en anglès). [Consulta: 24 maig 2017]. Arxivat 2017-06-06 a Wayback Machine.
* ↑ «El profesor 'youtuber' roza el 'nobel' de educación» (en castellà). [Consulta: 22 maig 2017].
# Abigail Lane

Abigail Lane (Penzance, 1967) és una artista anglesa que treballa en fotografia, fosa de cera, impressió i so. Lane va ser una de les expositores en l'exposició Freeze encapçalada per Damien Hirst el 1988, un espectacle mixt d'art que va ser significatiu en el desenvolupament de l'escena d'art d'YBA més recent.

## Vida i obra

Lane va néixer a Penzance, Cornualla. Va estudiar al Politècnic de Bristol i al Goldsmiths College de la Universitat de Londres. Els treballs de Lanes intenten solucionar l'absència d'un artista o "desaparegut". Utilitza pistes i fotografies com a rastre o evidència del seu treball, convidant el públic a reunir una narració o un esdeveniment que ha tingut lloc. El treball d'Abigail Lane presenta un tema inquietant que crea un efecte seductor, Tracey Emin afirma: "Abigail podria mostrar el contingut de la seva nevera i seria fantàstic".
Lane va exposar en el Freeze de Damien Hirst el 1988, amb altres artistes, incloent-hi Gary Hume RA, Sarah Lucas i Fiona Rau RA. Karsten Schubert li va donar el primer espectacle en solitari el 1992. Un dels seus programes més coneguts va ser "Skin of Tooth" allotjat en l'Institut d'Arts Contemporànies el 1995. Lane va passar a tenir un espectacle en solitari en el Museu Bonnefanten de Maastricht el 1996.
L'octubre de 2003, amb els seus dos amics Bob Pain i Brigitte Stepputtis, Lane va llançar una companyia de disseny el 2003 del seu estudi amb seu a Londres anomenat "Showroom Dummies". "Showroom Dummies" va incloure una col·lecció de coixins, teules, teles, mantes, uniformes i revestiments de parets que Lane va descriure com a "coses que jo voldria en la meva pròpia casa"

## Exposicions

* Frozen, Surrey Docks, Londres, 1988
* New Contemporaries, Institut d'Arts Contemporànies, Londres, 1989
* Modern Medicine, Building One, Londres, 1990
* Show Hide Show Anderson O'Day Gallery, Londres, 1991
* Mat Collishaw, Angus Fairhurst, Abigail Lane, Via Farini, Milà, Itàlia, 1992
* Abigail Lane: Fent història Karsten Schubert, 1992
* Grup show, Barbara Gladstone Gallery i Stein Gladstone Gallery, Nova York, 1992
* 20 Peces fràgils. Galerie Barbara i Luigi Polla, Ginebra, Suïssa, 1992
* Skin of Tooth, Institut d'Arts Contemporànies, Londres 1995
* Privacitat, Documental, Milà, Itàlia, 1993

## Referències

* 1 2 3 Bush, Kate. Abigail Lane. Londres: Institute of Contemporary Arts, 1995, p. 7. ISBN 090526374 X.
* ↑ Abigail Lane Biography
* 1 2 3 4 Adams. Sensation: Young British Artists from Saatchi Collection. Londres: Thames & Hudson, 1997, p. 200. ISBN 0500280428.
* ↑ Sarah Lucas: 'Moving to the country was very magical somehow'
* ↑ Abigail Lane
* ↑ Artist biography
* ↑ «SHOWROOM DUMMIES», 28-04-2006. Arxivat de l'original el 2006-04-28. [Consulta: 24 novembre 2018].
* ↑ Murphy, Dominic. «Private view» (en anglès). The Guardian, 12-10-2002. [Consulta: 24 novembre 2018].
* ↑ «L'univers interior d'Abigail Lane». [Consulta: 23 novembre 2018]. Arxivat 19 de maig 2006 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2006-05-19. [Consulta: 1r setembre 2021].
# David Frankel

David Frankel (Nova York, 2 d'abril de 1959) és un director de cinema estatunidenc. És conegut per haver dirigit dues adaptacions de best-sellers al cinema: El diable es vesteix de Prada i Marley & Mi, i que van tenir èxit.

## Filmografia
### Com a guionista

* 1992: Grapevine (sèrie de televisió)
* 2000: Grapevine (sèrie de televisió)

### Com a director

* 1989: Doctor Doctor (sèrie de televisió)
* 1992: Grapevine (sèrie de televisió)
* 1995: Miami Rhapsodie (Miami Rhapsody)
* 1996: Dear Diary (pilot TV, curtmetratge)
* 1998: From the Earth to the Moon (fulletó TV) (Parts 2,4 i 8) (#3 episodis)
* 2000: Grapevine (sèrie de televisió)
* 2001: Sex and the City (sèrie de televisió) (#6 episodis, 2001-2003)
* 2001: Band of Brothers (Mini-sèrie) (#2 episodis)
* 2002: Just Like You Imagined
* 2002: The Pennsylvania Miners' Story (TV)
* 2004: Entorn (sèrie TV) (#2 episodis)
* 2006: El diable es vesteix de Prada (The Devil Wears Prada)
* 2008: Marley & Mi
* 2011: The Big Year
* 2012: Si vols de debò... (Hope Springs)
* 2013: One Sort
* 2017: Collateral Beauty

## Premis

* Oscar al millor curtmetratge per a Dear Diary

## Referències

* ↑ Roberts, Jerry. Encyclopedia of Television Film Directors (en anglès). Scarecrow Press, 2009-06-05. ISBN 9780810863781.
# David Mélé

David Mélé (Narbona, 22 d'octubre de 1985) és un exjugador de rugbi a 15 francès que jugava al lloc de mig de melé.

## Carrera

Entre 2006 i 2013 va jugar amb el club de la USAP (Perpinyà). En 2013 fitxa pels Leicester Tigers. En 2015 passa a formar part de la plantilla de l'Stade Toulousain, i el 2016 fitxa pel FC Grenoble. El 2018 torna a jugar per la USAP.
El 2019 posa fi a la seva carrera com a jugador, i es converteix en entrenador dels Leicester Tigers.

## Palmarès

Amb l'USAP: Campionat de França:
* Campió: 2009
* Subcampió: 2010

## Referències

* ↑ «Les aptonymes» (en francès). France Bleu, 23-03-2021 [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ «L'ex-Usapiste David Mélé va retrouver les terrains» (en francès). L'Indépendant, 20-10-2020 [Consulta: 25 abril 2021].

## Enllaços externs

* Estadístiques a itsrugby.fr
# Rasha Abbas

Rasha Abbas (Latakia, 1984)(àrab: رشا عبّاس, Raxā ʿAbbās) és una escriptora i periodista siriana.

## Biografia

Va estudiar periodisme a la Universitat de Damasc. Abans de la guerra civil siriana, va treballar com a editora a la televisió pública i va publicar la col·lecció d'històries curtes Adam Hates TV, per la qual va guanyar el premi Arab Capital of Culture el 2008 per a joves escriptors. Quan va esclatar la guerra de Síria el 2011, es va unir al moviment de protesta antigovernamental, i un any més tard va veure’s forçada a exiliar-se. Va deixar el seu país natal el 2012 per anar a Beirut, i després de guanyar la beca Jean-Jacques Rousseau de l'Akademie Schloss Solitude, es va traslladar a Stuttgart, Alemanya, i després a Berlín, on darrerament viu, des d'on ha publicat la seva segona col·lecció de contes curts, titulada The Gist of It (Al-Mutawassit Books, 2017).
El 2013 va coescriure el guió d'un curtmetratge, Happiness and Bliss, produït per Bedayat, i el 2014 va contribuir, com a escriptora i com a traductora, a Syria Speaks: Art and Culture from the Frontline, publicat per Saqi Llibres. Ha estat conferenciant per diverses ciutats europees, així a la cimera de literatura àrab de dos dies, organitzada pel Shubbak Festival, a Londres, o a Kosmopolis, al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB).
The gist of it ha estat traduïda al català per Margarida Castells i Criballés (Èter Edicions, 2024).

## Obra publicada
### Llibres

* Rasha Abbas (2016). Die Erfindung der deutschen Grammatik [La invenció de la gramàtica alemanya] (en alemany).
* Rasha Abbas (2017). ملخص ما جرى (Resum del que va passar). Milà: Manshurat Al-Mutawassit.
* Rasha Abbas (2008). آدم يكره التليفزيون (Adam hates TV).

### Traduccions al català

* Abbàs, Rasha. ملخص ما جرى / Resum del que va passar. Traducció: Margarida Castells. [Barcelona]: Èter Edicions, 2024. ISBN 9788412703788

## Referències

* 1 2 3 «Rasha Abbas». Kosmolopis. CCCB. [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ «Rasha Abbas». Literaturport - Literarisches Colloquium Berlin. [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ Cormack, Raphael. «What should we call exile?». The Times Literary Supplement. The leading international weekly for literary culture. [Consulta: 29 octubre 2019].
# Dean Tavoularis

Dean Tavoularis (grec: Κωνσταντίνος Ταβουλάρης) (Lowell, 18 de maig de 1932) és un escenògraf i dissenyador de producció cinematogràfica nord-americà el treball del qual ha definit algunes de les pel·lícules més rellevants de la segona meitat del segle XX, com ara The Godfather, Apocalypse Now, The Brink's Job, One from the Heart i Bonnie and Clyde.

## Biografia

Tot i que nascut a Lowell, Massachusetts, de pares immigrants grecs, Tavoularis va passar tota la seva infància i adolescència a Los Angeles, a l'ombra dels estudis de Hollywood.
Va estudiar arquitectura i pintura a diferents escoles d'art i va aconseguir una feina als Disney Studios, primer com a intermediari al departament d'animació i més tard com a visualitzador de guions (storyboard). El 1967 Arthur Penn el va fitxar per fer-se càrrec de la direcció artística de Bonnie i Clyde. Tres anys més tard, Penn el va tornar a trucar per dissenyar Little Big Man.
Però va ser el seu treball amb Francis Ford Coppola el 1972 a El Padrí el que va marcar el to creatiu de la seva carrera i la seva fama. The Godfather Part II i The Conversation, l'any 1974, van consolidar la seva col·laboració, i van obrir el camí per al que havia de ser el seu repte creatiu conjunt: Apocalypse Now, la pel·lícula per a la qual Tavoularis va crear un regne de la selva de malson, inspirada en Angkor Wat. També va ser al plató d'Apocalypse Now que va conèixer la seva futura esposa, l'actriu francesa Aurore Clément. El rol de Clément va ser inicialment retallat de la primera versió del film, i només es va restaurar a la versió Apocalypse Now Redux del 2001.
Des del 1967 fins al 2001, va treballar en més de trenta pel·lícules i va aconseguir cinc nominacions a l'Oscar a la millor direcció artística, una de les quals va guanyar per The Godfather Part II. Per al film de 1982 One from the Heart va recrear de manera idealitzada tant el 'strip' de Las Vegas com l'aeroport internacional McCarran als escenaris de so dels Zoetrope Studios, marcant el to de la pel·lícula.
La llista de directors amb qui ha treballat també inclou Michelangelo Antonioni (Zabriskie Point, 1970), Wim Wenders (Hammett, 1982), Warren Beatty (Bulworth, 1998) i Roman Polanski (The Ninth Gate, 1999).

## Enllaços externs

* Dean Tavoularis Book
# Província de Córdoba

Córdoba, al text de la Constitució provincial Província de Córdoba, és una de les vint-i-tres províncies autònomes que integren la República Argentina. i un dels vint-i-quatre districtes electorals legislatius nacionals. La capital i ciutat més poblada és la ciutat homònima de Córdoba, i té a més com a capital alterna la ciutat de Villa de la Concepción del Río Cuarto segons la Llei provincial Núm. 10.169 promulgada el 25 d'octubre de 2013.
Situada al centre del país, limita al nord amb la província de Catamarca i Santiago del Estero, a l'est amb Santa Fe, al sud-est amb Buenos Aires, al sud amb La Pampa i a l'oest amb San Luis i La Rioja. Està dividida en 26 departaments.
L'agricultura i la ramaderia representen el 25% de la renda de la província. Els principals productes agrícoles són la soia, el blat, el blat de moro i altres cereals. La província proveeix del 15% de la producció nacional de bestiar. La indústria dels aliments, principalment d'oli, llet i derivats del cereal és molt important.
La construcció de la Fàbrica Militar d'Avions el 1927, així com altres indústries públiques van convertir la província, i la seva capital, en un dels centres industrials més importants de l'Argentina. A la segona meitat del segle XX la indústria es va concentrar en la producció d'automòbils i de maquinària agrícola. Avui dia, la indústria representa el 20% de la renda de la província, i l'energia necessària prové de 15 preses hidroelèctriques i una planta atòmica. Els principals productes miners són el marbre i la calç.

## Referències

* ↑ «Constitución de la Provincia de Córdoba». Arxivat de l'original el 29 de juny de 2018. [Consulta: 2 juny 2018].
* ↑ «Jurisdicción», 25-01-2018. [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ Estats Provincials - "La República Argentina és un estat Federal constituït per 23 Províncies i una Ciutat Autònoma".
* ↑ Constitució Nacional Argentina vigent - Segona part "Autoritats de la Nació"
* ↑ «SAIJ». [Consulta: 1r agost 2021].