OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# AEGEE

L'AEGEE (en francès Association des États Généraux des Étudiants de l'Europe), també anomenada Fòrum d'Estudiants Europeus, és una de les organitzacions interdisciplinàries d'estudiants més grans d'Europa. El seu nom prové, d'una banda del mar Egeu, un dels llocs del naixement de la democràcia moderna, i de l'altra banda del primer parlament establert al principi de la Revolució Francesa, els Estats Generals (États Généraux en francès).

## Descripció

L'organització es va fundar l'any 1985 i la formen uns 17.000 membres en 260 ciutats de 42 països europeus (dades del novembre del 2004).
AEGEE promociona una Europa unida, la cooperació, la comunicació i la integració sense fronteres a l'entorn acadèmic. No recolza cap partit polític i no té estructures nacionals, operant únicament a nivell local i europeu.

## Història

* 1985. L'associació va començar al primer event d'EGEE: una reunió a París d'estudiants locals, de Leiden, de Londres, de Madrid, de Milà i de Múnic, organitzada pel seu fundador, Franck Biancheri.
* Octubre de 1986. Són formats tres grups EGEE de treball: Patrocini, Aprenentatge i Estudi de la llengua; es fa una conferència sobre el desenvolupament transfronterer a Nimega; al començament de l'any acadèmic, EGEE-Europa té 26 antenes i 6.000 membres.
* Novembre de 1986. A Heidelberg, una conferència sobre les relacions entre l'Est i Europa; a Tolosa de Llenguadoc, la primera European Space Weekend.

## Activitats

AEGEE actua de plataforma per a millorar la comunicació europea universitària i motivar el debat sobre les realitats humanes, culturals i polítiques de les distintes societats. Així s'organitzen cursos, debats, congressos, conferències, seminaris i més de 100 universitats d'estiu (normalment anomenades SU per les seves sigles en anglès) repartides en les diferents ciutats en les quals està representada l'associació. Les conferències i seminaris tenen motius tan diversos com l'ampliació de la UE, el conflicte d'Orient Mitjà o el multiculturalisme a Amsterdam.
AEGEE va impulsar l'aparició del programa Erasmus amb François Mitterrand al març del 1987.

## Organització

Les seus d'AEGEE reben el nom d'antenes i n'hi ha un total de 270 en diferents ciutats Europees. No estan organitzades per països sinó per regions geogràfiques (AEGEE-Barcelona correspon a la "Far-West Region").
Les antenes funcionen de manera independent encara que sempre dintre dels Estatuts aprovats per AEGEE-Europa.
Cada sis mesos hi ha una assemblea estatutària anomenada Agora, a la qual totes les antenes defineixen les línies d'actuació de l'associació a nivell europeu.

## Finançament

Les fonts d'ingressos d'AEGEE són les quotes dels socis i, sobretot, les subvencions de l'administració (Generalitat de Catalunya, Ajuntament de Barcelona, Unió Europea…) i les universitats (UB, UPC, UAB…).

## Enllaços externs

* Web europea de l'AEGEE
* Web d'AEGEE Television Arxivat 2018-07-21 a Wayback Machine.
* Web d'AEGEE-Barcelona Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine.
* Web d'AEGEE-Tarragona Arxivat 2018-08-09 a Wayback Machine.
# ASTRO-E

L'ASTRO-E i ASTRO-MII (també ASTRO-E2) són satèl·lits japonesos construïts principalment per la JAXA amb l'objectiu d'estudiar el cel en el rang dels raigs X. El 2000 el llançament de l'ASTRO-E va fallar i el satèl·lit es va perdre a l'oceà, de manera que el 10 de juliol del 2005 es va llançar un reemplaçament conegut com a ASTRO-MII. Aquest satèl·lit té una alta resolució espectroscòpica i també la capacitat d'estudiar una banda d'energia prou ampla, des dels raigs X suaus fins als raigs gamma (0,3-600 keV). Aquestes característiques són essencials a l'hora d'estudiar fenòmens astronòmics que involucren grans energies, com forats negres i supernoves. Després de l'èxit en el llançament, l'ASTRO-MII va ser rebatejat com Suzaku una divinitat japonesa similar al fènix el nom significa "ocell vermell del sud".
El satèl·lit va funcionar correctament fins al 29 de juliol del 2005, quan va tenir la primera d'una sèrie de complicacions amb el sistema de buit. El 8 d'agost del 2005 aquest error va causar el vessament de l'heli líquid usat com refrigerant a l'espai, quedant a partir d'aleshores l'instrument principal del satèl·lit, el XRS, inutilitzat tot i que els altres instruments no es van veure afectats.
El ASTRO-MII porta a bord dels següents instruments científics:
* X-ray Spectrometer (XRS)
* X-ray Imaging Spectrometer (XIS)
* Hard X-ray Detector (HXD)
No es preveu el seu retorn fins al 2020.

## Referències

* ↑ Kunieda, H.; Mitsuda, K.; Takahashi, T. «New Views of the X-ray Universe with Suzaku» (en anglès). Space Research Today, 169, 01-08-2007, pàg. 20–31. DOI: 10.1016/S1752-9298(07)80036-3. ISSN: 1752-9298.
* ↑ Bane, Theresa. Encyclopedia of Beasts and Monsters in Myth, Legend and Folklore (en anglès). McFarland, 2016-04-25, p. 304. ISBN 978-0-7864-9505-4.
* ↑ «JAXA | X-ray Astronomy Satellite “Suzaku” Completes Scientific Mission» (en anglès). National Research and Development Agency (JAXA), 2015. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ Clark, Stephen. «Japanese X-ray observatory completes decade-long mission» (en anglès americà). spaceflightnow.com, 2015. [Consulta: 28 maig 2022].

## Enllaços externs

* Descripció de la missió Suzaku (Astro-EII) per la JAXA Arxivat 2006-08-25 a Wayback Machine.
# ASUS Eee Pad Transformer

L'ASUS Eee Pad Transformer és un tablet amb Android 3.2 Honeycomb
Anunciat a la CES 2011 el dia 30 de març del 2011. El sistema modificat es va llençar a principis de juny de 2011.
Incorpora aplicacions extres com MyNet, MyLibrary, MyCloud, Press Reader, MyDesktop, Polaris Office 3 i tota mena de widgets per l'escriptori i es poden instal·lar més aplicacions des d'Android Market.
El tablet inclou un teclat opcional, que s'acobla a la pantalla mitjançant un dock. L'Asus Eee Pad Transformer té una pantalla de 10.1 polzades (26 cm) IPS multitàctil amb una resolució de 1280x800 i un xip gràfic Nvidia Tegra 2. Té una targeta de wifi 802.11 b/g/n que inicialment no disposava de connexió 3G però en versions posteriors es va incorporar. El teclat qwerty transforma l'Asus Eee pad transformer en un neetbook. Hi inclou un trackpad, dos USB 2.0 i un lector de targetes SD. A més hi incorpora una bateria per ampliar la de la pantalla, allarga la duració 9,5 hores, que sumat duraria 16 hores. El transformer original incorpora una versió modificada d'Android 3.0 Honeycomb, que és un sistema operatiu per a tablets que es pot actualitzar a la versió actual.

## Referències

* ↑ «Asus Eee Pad Transformer TF101G-1B100A Tablet 10,1" 3G"» (en castellà). FNAC. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 desembre 2011].

## Enllaços externs

* http://www.asus.com/product.aspx?P_ID=gHh4q7I8dvWJzhdV Arxivat 2011-04-06 a Wayback Machine.
* http://www.anandtech.com/show/4277/asus-eee-pad-transformer-review
* http://hothardware.com/Reviews/Asus-Eee-Pad-Transformer-Android-30-Tablet-Review/ Arxivat 2011-05-17 a Wayback Machine.
# AS Progresul Bucureşti

L'Asociația Sportivă Progresul Bucureşti és un club de futbol romanès de la ciutat de Bucarest.

## Història

El club fou fundat el 1944. El 2009 patí greus problemes econòmics que el portaren a les categories inferiors romaneses. Evolució del nom:
* 1944-1948: B.N.R. Bucureşti
* 1948-1949: Banca de Stat Bucureşti
* 1950-1954: Spartac Bucureşti
* 1954-1955: Progresul Finanţe Bănci Bucureşti
* 1955-1977: Progresul Bucureşti
* 1977-1988: Progresul Vulcan Bucureşti
* 1988-1989: Progresul Energia Bucureşti
* 1989-1990: Progresul Şoimii Bucureşti
* 1990-1994: Progresul Bucureşti
* 1994-2007: FC Naţional Bucureşti
* 2007-present: Progresul Bucuresti
El club va guanyar la copa romanesa l'any 1960 i fou finalista els anys 1958, 1997, 2003 i 2006.

## Palmarès

* Copa romanesa de futbol:
** 1959-60
* Segona divisió romanesa de futbol:
** 1954, 1965-66, 1969-70, 1975-76, 1979-80, 1991-92
* Tercera divisió romanesa de futbol:
** 1946-47, 1989-90

## Referències

* ↑ Evolució dels noms d'equips al llarg dels anys, romaniansoccer.ro
* ↑ «Romania Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2021-05-19 a Wayback Machine.
# AT-ST

L'AT-ST (All Terrain Scout Transport) va ser un disseny de l'Imperi Galàctic que va reemplaçar un model similar durant els temps de la República Galàctica. Era per dur un parell de pilots i estava proveït de dues altes potes i un "cap" ple d'armes on estava allotjada la cabina. Aquests vehicles van aparèixer la batalla de Hoth a L'Imperi contraataca, així com en la batalla d'Endor, a El retorn del jedi. Més endavant va aparèixer també a Star Wars Rebels, Rogue One i The Mandalorian.

## Referències

* ↑ «Life-size Star Wars walker in Ashburton saved» (en anglès). BBC News, 05-02-2019.
* ↑ Caicoya, Bea. «The Mandalorian Turns Star Wars' AT-ST Into a Terrifying Killing Machine» (en anglès americà), 29-11-2019. [Consulta: 18 gener 2022].
# Abadia de Bec

L'Abadia de Bec és una abadia catòlica benedictina que actualment pertany a la congregació de Santa Maria de Monte Oliveto, a Le Bec-Hellouin, prop de Brionne (Normandia, França). Fou fundada el 1034 per Herluin, cavaller del comte Gilbert de Brionne.
Amb l'arribada de l'italià Lanfranc, prior i mestre de l'escola monàstica, i posteriorment d'Anselm de Canterbury, Bec es convertí en un dels principals focus de la vida intel·lectual del segle xi. El futur papa Alexandre II hi estudià el 1050, així com diversos legats i bisbes. Durant prop de mil anys, l'abadia de Bec ha estat lligada històricament a la Catedral de Canterbury, a qui ha donat tres arquebisbes.
La Revolució Francesa la deixà en ruïnes, però a partir del 1840 fou inclosa en el catàleg de monuments històrics de França. Actualment està sota gestió del centre dels monuments nacionals. Recuperà el 1948 la vida monàstica gràcies als monjos benedictins. El 1996 el monjo Paul-Emmanuel Clénet en va ser elegit abat.
L'abadia es compon actualment de la sala capitular, el claustre (segle xvii) i els edificis conventuals (segle xviii). De la gran església de l'abadia (segle xiv) només en queden els fonaments, l'església actual es troba a l'antic refrectori. El conjunt està presidit per la torre de Sant Nicolau del segle xv.

## Referències

* ↑ Lemaire, Florent «Le travail fait le moine» (en francès). Le Courrier de l'Eure, 18-09-2013.
# Abadia de Passignano

L'Abadia de Passignano, també anomenada Abadia de San Michele Arcangelo a Passignano, és una històrica abadia benedictina situada al cim d'una muntanya, envoltada de xiprers, a l'est de la ciutat de Tavarnelle Val di Pesa, ciutat metropolitana de Florència, Itàlia.

## Història

Els documents que citen l'abadia es remunten als anys 890 durant l'època llombarda. A l'any 1049 es va donar una ermita anterior a Joan Gualbert, el fundador de l'Orde de Vallombrosa. L'abadia es va convertir en un dels llocs principals de l'orde i, per si mateixa, una important propietària de terres a mitjans del segle xiv. Reformada i alterada al llarg dels segles, el 1866 els monjos van ser expulsats i el lloc va ser venut a propietaris privats, un dels quals va construir algunes torres i falsos merlets.
Fora del claustre de l'abadia es troba l'església romànica del segle xii de San Michele Arcangelo; l'església ha sofert nombroses reconstruccions. En el caseriu adjunt de Passignano es troba l'església parroquial de San Biagio, construïda l'any 1080. Durant el segle xix, l'abadia va albergar una notable col·lecció de més de 6.000 manuscrits de pergamí, molts dels quals portats pel Gran-Duc Leopold.
L'abadia és coneguda per nombrosos frescos, creats per artistes durant diversos segles, incloent obres de Filippo d'Antonio Filippelli, Benedetto Veli, Alessandro Pieroni, Alessandro Allori, Bernardo di Stefano Rosselli, Giuseppe Nicola Nasini i Domenico Passignano.
El refectori alberga frescos de Domenico Ghirlandaio i el seu germà Davide. Els frescos han estat molt restaurats al llarg del segle passat.

## Referències

* ↑ Dizionario geografico fisico storico della Toscana, Tom 1, de Emanuele Repetti, Florència 1833, pàgines 21-22.
* ↑ Hornik, Heidi J. Michele Tosini and the Ghirlandaio Workshop in Cinquecento Florence. Sussex Academic Press, 2009, p. 56. ISBN 978-1-84519-186-3.
* ↑ «Badia di Passignano». About Chianti. Arxivat de l'original el 3 de gener 2012. [Consulta: 8 desembre 2011].
* ↑ Pàgina de Repetti 22,
* ↑ Domenico Ghirlandaio: artista i artesanal, de Jeanne K. Cadogan, Singapur (2000); pàgina 202.
# Abadia de Sainte-Marie du Rivet

L'abadia de Sainte-Marie du Rivet o abadia de Notre-Dame du Rivet és una abadia cistercenca situada en la comuna d'Auròs, en el departament de Gironda (França).

## Localització

L'abadia es troba a uns 3 km al nord-oest de la ciutat d'Auròs, accessible per la carretera local D10 (cap a Lengon), seguint un petit camí de terra del nord des d'un lloc anomenat Sant-Germain.
El nom del monestir prové d'un rierol que passa per la zona, el Rivet, un afluent del Beuve.

## Història

L'edifici data probablement de l'època carolíngia, com s'evidencia per una arquitectura de pilars i murs inserits en les construccions posteriors. Al principi era un monestir benedictí, però es va afiliar a l'Ordre del Cister en 1189. Una butlla del Papa Urbà IV el va separar del bisbat de Vasats i el va pendre sota la seva protecció.
En 1593, l'abadia va ser atacada pels protestants i es va cremar parcialment.
En 1779, va ser el seu abat Benjamin Leclerc de Buffon, germà menor del naturalista Buffon.
Durant la Revolució Francesa, els monjos van ser expulsats. El monestir es va convertir en bé nacional i va ser venut el 30 de març de 1791.
En 1885, l'abadia va ser comprada per la família Tamize i van començar la seva restauració. El majordom d'aquesta família, Louise Ripas, curada en Lorda, va fer construir una gruta semblant a la gruta de Massavielha. Durant l'excavació d'aquesta cova, va brollar una font en el lloc. Es van fer sèrie de transformacions a l'immoble per a donar-li un aspecte medieval, com una petita torre, una torre de vigilància, mènsules i petites finestres.
Entre 1938-1939, les monges trapenques del monestir de Blagnac (Alta Garona) es van establir a Rivet, buscant des de 1936 a un altre lloc per al seu monestir des de la construcció de l'aeroport de Tolosa. La presència de la cova va convèncer a l'abadessa de Blagnac, perquè una antiga monja de la seva abadia era cosina de Bernadeta Sobirós.
Actualment pertany a l'arquebisbat de Bordeus.
L'església està classificada com monument històric per ordre de 7 de gener de 1926.

## Imatges

* Façana principal
* Claustre i torre al nord-est
* Claustre
* Església i altar a l'oest
* Gravat de Léo Drouyn, (1881)

## Referències

* ↑ Église du Rivet, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.

## Bibliografia

* Peugniez, Bernard. Routier cistercien. Abbayes et sites. France, Belgique, Luxembourg, Suisse (en francés). Moisenay: Éditions Gaud, 2001. ISBN 2-84080-044-6.
* Web de l'abadia (francès)
* Aquitaine on line. L'abbaye Sainte Marie du Rivet à découvrir à Auros Arxivat 2014-04-24 a Wayback Machine. (francès)
* Croire. Abbaye Sainte Marie du Rivet - Auros (francès)
* Église Catholique en Gironde. L'abbaye Sainte-Marie du Rivet vous accueille Arxivat 2016-05-16 a Wayback Machine. (francès)
* Abadia de Rivet (italià)
# Abadia de Sanch-Inhan

L'abadia de Sanch-Inhan és una antic monestir situat a Sanch-Inhan (Llenguadoc-Rosselló, França), fundat el 826. Durand de Sanch-Inhan va fundar el monestir en un lloc de la diòcesi de Narbona anomenat Holotian, al país de Vernosoubre (llatí Vernaduprense, francès Vernazobre) a la vora d'un rierol de nom Vernosoubre, el qual li havia estat donat liberalment per Lluís el Pietós.
L'església fou dedicada a sant Anià bisbe d'Orleans; el primer abat fou Woica. Durand va cedir el monestir a l'emperador al que va demanar la protecció com altres monestirs de fundació reial; Lluís va acceptar la donació i va confirmar la fundació per un diploma datat a Quiersi-sur-Oise (o Quierzy-sur-Oise) l'1 d'agost del 826, expedit en nom de l'emperador i del seu fill Lotari I. L'establiment fou conegut com a abadia de Sant Anià, abadia de Sanch-Inhan o abadia de Saint-Chinian, i encara existeix prop del lloc del mateix nom, a uns 20 km de Narbona. Alguna vegada es va confondre aquesta abadia amb l'abadia de Sant Llorenç de Vernosoubre no gaire llunyana i la qual li fou unida més tard.
Actualment l'edifici és municipal i hi ha la Mediateca Jules Verne.

## Referències

* 1 2 «L'abbaye de Saint-Chinian». Saint-Pons-de-Thomières et le Pays Saint-Ponais. Pays Saint-Ponais. [Consulta: 9 desembre 2016].
* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Abadia de Westmalle

L'Abadia trapense de Westmalle o Abdij van Onze-Lieve-Vrouw van het Heilig Hart (Abadia de La nostra Senyora del Sagrat Cor), pertany a l'Orde Cistercenc de l'Estricta Observança, es troba a Westmalle (Malle), a la regíó de Campine de la província d'Anvers (Flandes, Bèlgica).
L'abadia va ser fundada l'any 1794, però la comunitat no va ser reconeguda com una abadia trapista fins al 22 d'abril de 1836. L'abadia és famosa per la seva vida espiritual i per la seva cerveseria. Els tres pilars de la vida en el monestir trapense són vida dedicada a la pregària, vida dedicada a la comunitat, i vida dedicada al treball.
L'abadia és una de les poques cerveseries i formatgeries trapistes del món que poden utilitzar el segell ATP (Authentic Trappist Product), ja que respecten els criteris definits per l'Associació Trapista Internacional per elaborar la cervesa trapista.

## Vegeu també

* Westmalle Cervesa fabricada a l'abadia

## Bibliografia

* Monks of the abbey, Geschiedenis der Abdij van het Heilig Hart van Jezus et Westmalle, Westmalle, 1904.
* Jan B. Van Damme o.c.r., Cistercienzers of Trappisten et Westmalle, Westmalle, 1974
* Jan B. Van Damme o.c.r., Geschiedenis van de Trappistenabdij et Westmalle (1794–1956), Westmalle, 1977
* J. Van Remoortere, Ippa's Abdijengids voor Belgie, Lanno, 1990
* F. Verwulgen, Omtrent de Trappisten, 200 jaar abdij van Westmalle, Davidsfonds Westmalle, 1994

## Enllaços externs

* Westmalle Web de l'abadia
# Abadia de la Trinitat de Vendôme

L'abadia de la Trinitat de Vendôme fou una abadia benedictina, a la localitat de Vendôme, avui dia al departament francès de Loir i Cher, fundada per Jofré II Martell, comte de Vendôme i la seva dona Agnès de Borgonya i es va començar el 1035, essent consagrada el 31 de maig de 1040, un mes abans que Jofré esdevingués comte d'Anjou. Va ser posada sota dependència directa del papa, cosa que va ser acceptada per Teodoric bisbe de Chartres i el 1056 pel rei Enric I de França. Va ser dotada amb molts llocs, per exemple l'illa d'Oloron. Els seus primers monjos foren cluniacencs vinguts de l'abadia de Marmoutier, prop de Tours. El Papa va concedir als abats el dret a ser cardenals el 1063.
# Abarema ganymedea

L'Abarema ganymedea és una espècie de llegums en la família Fabaceae. Se sap de només dos llocs on es pot trobar: Nord d'Antioquia a Colòmbia, i Esmeraldas a Equador.

## Referències

* 1 2 World Conservation Monitoring Centre (1998). "Abarema ganymedea." 1998 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 1998. [Consulta: 27 de desembre de 2014]

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
# Abast (aeronàutica)

L'abast d'una aeronau és la distància màxima que pot recórrer entre un enlairament i l'aterratge posterior. Els factors limitants són la capacitat de combustible en les aeronaus amb motor i la velocitat sobre el terreny i les condicions ambientals en les aeronaus sense motor. És el resultat de multiplicar la velocitat sobre el terreny pel temps màxim que l'aeronau es pot mantenir a l'aire.
L'abast de trasllat és l'abast màxim d'una aeronau. Es refereix al transport d'una aeronau sense passatgers ni càrrega i amb els dipòsits de combustible plens (i, de vegades, fins i tot amb dipòsits addicionals). L'abast de combat és la distància que pot cobrir una aeronau militar carregada de municions.

## Referències

* ↑ G. J. J. Ruijgrok. Elements of Airplane Performance. Delft University Press. ISBN 9789065622044
# Abella de la mel asiàtica

L'abella de la mel asiàtica (Apis cerana) és una espècie d'himenòpter apòcrit de la família dels àpids (Apidae). És originària del sud i sud-est d'Àsia, i es troba en llocs com Xina, l'Índia, Japó, Malàisia, Nepal, Bangladesh i Papua Nova Guinea. Aquesta espècie està molt relacionada (tàxon germà) amb Apis koschevnikovi.

## Història natural

Com a espècie silvestre prefereix fer el seu rusc en petits espais com són els troncs buits. A vegades es fan servir en apicultura, principalment en caixes de fusta amb marcs fixos. La seva mida és similar o una mica més petita que l'abella de la mel comuna, Apis mellifera, però tenen bandes abdominals més prominents. El seu rendiment en mel és inferior, ja que fan colònies menys nombroses. En medicina popular s'usa la seva cera en apiteràpia.
Apis cerana és l'hoste natural dels àcars Varroa destructor iVarroa jacobsoni i el paràsit Nosema ceranae, dues malalties perilloses per a les abelles de la mel comunes. Havent coevolucionat amb aquests dos paràsits, A. cerana té un comportament social netejador més acurat que A. mellifera, i això representa una millor defensa contra Varroa.

## Subespècies

Apis cerana té 8 subespècies:
* Apis cerana cerana Fabricius (= "sinensis") - Afganistan, el Pakistan, nord de l'Índia, Xina i nord del Vietnam
* Apis cerana heimifeng Engel
* Apis cerana indica Fabricius - Sud Índia, Sri Lanka, Bangladesh, Myanmar, Malàisia, Indonèsia i les Filipines
* Apis cerana japonica Fabricius - Japó
* Apis cerana javana Enderlein
* Apis cerana johni Skorikov
* Apis cerana nuluensis Tingek et. al.
* Apis cerana skorikovi Engel (= "himalaia") - Himàlaia central i est

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT - Apis cerana» (en català). [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ Ritter, Wolfgang. Nosema ceranae Arxivat 2007-02-14 a Wayback Machine. Albert Ludwigs University of Freiburg
* ↑ «BioLib - Apis cerana» (en anglès). [Consulta: 18 agost 2023].
* Engel, M.S. (1999) The taxonomy of recent and fossil honey bees (Hymenoptera: Apidae: Apis). Journal of Hymenoptera Research 8: 165-196.
# Abellerol barbablau

L'abellerol barbablau(Nyctyornis athertoni) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae) que rep el seu nom del color blau de la gola i part superior del pit.

## Descripció

* Abellerol gros amb uns 33 cm de llargària i escàs dimorfisme sexual.
* Bec gran i corbat.
* Cua de final quadrat.
* Color general verd per sobre, amb el front, cara i barbeta turquesa.
* Plomes de la gola allargades i color turquesa, amb aparença barbuda.
* Ventre groguenc més o menys pàl·lid amb fines ratlles una mica més fosques.

## Hàbitat i distribució

Aquest ocell habita els boscos del sud i sud-est asiàtic, a l'Índia, Myanmar, sud de la Xina i Indoxina.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* N. a. athertoni (Jardine et Selby, 1828). Habita des de l'Índia fins Indoxina i nord de la Península Malaia.
* N. a. brevicaudatus (Koelz, 1939). Viu a l'illa de Hainan.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ H. Fry. (2018). Bee-eaters (Meropidae).J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie i E. de Juana, (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona