OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Intercanvi Internacional per la Llibertat d'Expressió

L'Intercanvi Internacional per la Llibertat d'Expressió o IFEX (International Freedom of Expression Exchange), és una xarxa mundial de 95 organitzacions no governamentals independents que treballen a nivell local, nacional, regional i internacional per defensar i promoure la llibertat d'expressió com un dret humà fonamental.

## Història

L'IFEX ser fundada el 1992 a Mont-real, Canadà, per un grup d'organitzacions que van respondre a transgressions de la llibertat d'expressió arreu del món.

## Accions

Les operacions del dia a dia de l'organització estan a càrrec del personal de l'IFEX amb seu a Toronto, i són gestionades pel membre de l'IFEX Canadian Journalists for Free Expression (Periodistes Canadencs per la Llibertat d'Expressió).
L'objectiu d'aquestes accions és conscienciar el món mitjançant l'intercanvi d'informació en línia i la intervenció en temes com la llibertat de premsa, la censura a Internet, la llibertat d'informació, la difamació penal i les lleis de desacatament, la concentració dels mitjans de comunicació i els atacs als drets de lliure expressió de totes les persones, inclosos els periodistes, escriptors, artistes, músics, cineastes, acadèmics, científics, defensors dels drets humans i dels usuaris d'Internet.

## Campanyes i suport

L'IFEX treballa amb els seus membres mitjançant la creació i la participació en coalicions de suport i grups de treball i la publicació de declaracions conjuntes i demandes.
El 2011, l'IFEX va crear el Dia Internacional per Acabar amb la Impunitat, celebrat cada any el 23 de novembre. La campanya va atreure l'atenció mundial als casos d'agressió no resolts contra les persones que estaven simplement exercint el seu dret a la llibertat d'expressió.

## Informació en línia

L'IFEX publica els casos i esdeveniments sobre la llibertat d'expressió a través de la seva pàgina web, butlletins electrònics i informes especials. El contingut està disponible en diversos idiomes (anglès, francès, espanyol i àrab). El lloc web conté un arxiu en línia de recerca de violacions del dret a la llibertat d'expressió que es remunten a 1995.

## Vegeu també

* Censura d'Internet
* Llibertat d'expressió
* Llibertat de premsa

## Referències

* ↑ «Our Network» (en anglès). IFEX. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «What we do» (en anglès). IFEX. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «IFEX» (en anglès). Rabble.ca. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ Nachawati, Leila. «International Day to End Impunity: Join the Campaign» (en anglès). Global Voices. [Consulta: 22 octubre 2015].
# Alan Gray

Alan Gray (York, 23 de desembre de 1855 - Cambridge, 27 de setembre de 1935) fou un organista i compositor britànic.
Sent ja advocat, abandonà aquesta professió per a dedicar-se a la música, facultat en la qual aconseguí el grau de doctor a Cambridge. El 1892 succeí a Standford com a organista del Trinity College. Entre els seus alumnes es compten entre d'altres Ebenezer Prout.
Entre les seves composicions hi figuren:
* un Te Deum,
* Easter Ode,
* Song of Redemption, salm,
* Arethusa, cantata,
* The Legend of the Rock Buoy Bell, cantat per a cor i orquestra,
* Odysseus in Phaeacia, cantat per a solos, cor i orquestra,
* Quatre Antífones, diverses obres per a orgue, melodies vocals i cors, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 1160 (ISBN 84-239-4526-X)
# Všude žijí lidé

Všude žijí lidé (en txec la gent viu a tot arreu) és una pel·lícula de drama psicològic de Txecoslovàquia del 1960 dirigida per Jiří Hanibal i Stepán Skalský. Va participar en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1961.

## Argument

Després de la seva graduació, el jove doctor Mirek Vodák voldria quedar-se a Praga amb la seva promesa Eva. Tanmateix no li és concedit i Mirek ha d'anar a Lužany a prop de Sušice per substituir el metge Mrázek, que es retira aviat. Mrázek té un cor malalt, però és desinteressat i molt estimat dels seus pacients. Mirek s'hi sent molt sol però poc a poc es guanya la confiança de la gent de Luzany. Només té la companyia d'Olga, una jove secretària postal, casada amb un mestre que no s'ocupa d'ella. L'Eva, que és una nedadora d'èxit, es nega a seguir Mirek al poble. La seva visita a Lužany resultarà un fracàs, a Eva no li agrada que Mirek no tracti de tornar a Praga. Mrázek és traslladat a l'hospital després d'un atac sever i Mirek assumeix tota la responsabilitat. En una situació dramàtica, salvarà la vida d'un jove tractorista. La nit de Cap d'Any va a Praga amb d'Eva, però es nega a demanar la plaça a Kladno. Torna a Luzany i espera que Eve es quedi amb ell.

## Repartiment

* Zdenek Stepánek... Dr. Mrázek
* Ivan Palec... Mirek Vodák
* Jana Hlavácová... Eva Filipová
* Jana Stepánková... Olga Reháková
* Jana Drbohlavová ... Líba
* Jan Tríska ... Lojza Posvár
* Elena Hálková ... Filipová, mare d'Eva

## Referències

* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1961 al web del Festival
* ↑ Všude žijí lidé a filmovyprehled.cz

## Enllaços externs

* Všude žijí lidé a csfd.cz
* Všude žijí lidé a bfi.org.uk
# Instituto Viver Basquetebol

L'Instituto Viver Basquetebol era un club brasiler de basquetbol de la ciutat de Brasília.
El club va ser creat el 2000 a la Universitat Salgado de Oliveira (UNIVERSO). A partir de l'any 2007 el clubs inicià una etapa de domini al basquetbol nacional. A partir de 2009 el club s'associà al Centro Universitário de Brasília (UniCEUB). L'any 2013 guanyà la seva segona Lliga sud-americana i la tercera la temporada 2015-16, L'any 2017 va perdre el suport de UniCEUB i deixà la lliga brasilera.
Evolució del nom:
* 2000-2009: Universo/Brasília
* 2009-2017: UniCEUB/Brasília

## Palmarès

* Lliga de les Amèriques de la FIBA:
** 2008-09
* Lliga sud-americana de bàsquet:
** 2010, 2013, 2015
* Campionat brasiler de bàsquet:
** 2007, 2009-10, 2010-11, 2011-12
* Campionat Brasil de Basquete:
** 2003, 2004
* Campeonato Brasiliense de Basquete:
** 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2013, 2015, 2016

## Referències

* ↑ «Perfil». lnb.com.br. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «BRA - Universo equal record». FIBA. Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 17 octubre 2016].
* ↑ «BRA - Guilherme salutes Universo veterans». FIBA. Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 17 octubre 2016].
* ↑ «LIGA SUDAMERICANA - Guilherme fires Uniceub/BRB to glory». FIBA. Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 17 octubre 2016].
* ↑ «Uniceub thrilled to reach FIBA Americas League». FIBA. Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 17 octubre 2016].
* ↑ «UniCEUB is the 2015 DIRECTV Liga Sudamericana Champion». FIBA Americas. Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 17 octubre 2016].
* ↑ «Tricampeão, Brasília não consegue garantias financeiras e está fora do NBB 10» (en portuguese). Globo Esporte, 25-08-2017. [Consulta: 19 octubre 2017].
# International Aero Engines V2500

L'International Aero Engines V2500 o IAE V2500 és un motor turboventilador d'alt índex de derivació que propulsa la família Airbus A320 (A320, A321, A319 i Airbus Corporate Jet), el McDonnell Douglas MD-90 i l'Embraer KC-390.
La V del nom representa, en xifres romanes, el nombre 5, en referència als cinc fabricants de motors d'aviació originals del consorci International Aero Engines, creat el 1983 per fabricar el V2500. Per altra banda, el 2500 es refereix a la categoria d'empenyiment del primer motor, el V2500-A1, que proporcionava un empenyiment de 25.000 lbf (111 kN). El V2500 obtingué el seu certificat de tipus de l'Administració Federal d'Aviació el 1988.

## Referències

* ↑ «IAE Statement on KC-390 Rollout» (en anglès). IAE International Aero Engines. Arxivat de l'original el 20 de desembre 2014.
* ↑ Mytelka, Lynn Krieger. Strategic Partnerships: States, Firms, and International Competition (en anglès). Fairleigh Dickinson Univ Press, 1991, p. 88. ISBN 978-0-8386-3445-5.
# Internet Explorer 7

L'Internet Explorer 7 és la versió anterior del navegador Internet Explorer de Microsoft.
A mitjans del 2005 ja hi havia versions beta del 7. Aquest navegador solament és compatible amb Windows Vista, Windows XP SP2 i Windows Server 2003. A més, només és disponible en espanyol o en anglès.
A partir d'aquesta beta, el Microsoft Internet Explorer s'anomena Windows Internet Explorer per agrupar en el mateix nom els complements de Windows.
El Windows Internet Explorer 7 té un nou agregador RSS, una nova barra de cerca, un nou filtre de Phishing i la nova funció anomenada "Quick Tabs", molt similar a la desenvolupada per altres navegadors que en els últims anys estan absorbint gran part de la seva antiga quota de mercat.
L'Internet Explorer també ha estat sovint criticat pels seus problemes de seguretat. A més també se'l acusa de no complir els estàndards regulats pel W3C, a més de desenvolupar extensions pròpies no estàndards per a aconseguir major quota de mercat respecte als competidors.
# Asclepi d'Empúries

L'Asclepi d'Empúries o també Esculapi d'Empúries és una estàtua trobada al jaciment d'Empúries l'any 1909 durant les excavacions, feta en dues peces, que durant 98 anys fou exposada a la seu de Barcelona del Museu d'Arqueologia de Catalunya i va ser portada a la seu d'Empúries el març del 2008. La majoria d'experts consideren actualment que correspon a una representació de Serapis, encara que se'l conegui amb el nom popular d’Esculapi d'Empúries. No es conserva cap part del ceptre que, sens dubte, sostenia amb la mà esquerra i que només podia ser portat per un déu major (Serapis=Hades). La serp que es va trobar al mateix temple era una peça exempta que, en cap cas, no es podia enroscar a un bastó, per la qual cosa es considera una representació de l'Agatodaimon. L'estàtua és de marbre blanc, del Pentèlic la part inferior, i de Paros en el bust i els braços. Fa 2,15 m d'alçada. Se l'ha datada del darrer quart del segle ii aC. És l'obra d'art grega més important trobada fins ara als Països Catalans i una de les peces emblemàtiques de l'exposició de la seu d'Empúries del Museu d'Arqueologia de Catalunya juntament amb el Sacrifici d'Ifigènia.

## Referències

* ↑ Masanés, Cristina «Desenterrant Empúries». Sàpiens [Barcelona], núm. 71, 9-2008, p. 46-49. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Cònsul, Arnau «Un museu per als nostres tresors». Sàpiens [Barcelona], núm. 98, 12-2010, p. 58-62. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* «L'Esculapi d'Empúries» (vídeo 28'55"). Odissees, 19-10-2012. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Estádio Nacional 12 de Julho

L'Estádio Nacional 12 de Julho és un estadi de múltiples usos a São Tomé, São Tomé i Príncipe situat a l'Avenida das Nações Unidas. L'edifici està classificat com a patrimoni d'influència i origen portuguès (Sistema de Informação para o Património Arquitectónico). Actualment s'utilitza principalment per a futbol. L'estadi té una capacitat de 6.500 espectadors i la mida del camp és de 105 × 68 m.

## Sobre l'estadi

L'estadi és el camp local dels clubs Andorinha, Sporting Praia Cruz i Sporting São Tomé; altres clubs que juguen a l'estadi són Vitória Riboque, Agrosport i 6 de Setembro. Els antics clubs que van jugar a l'estadi van ser els Porto de Folha Fede que van jugar un cop com a Porto de São Tomé.
L'estadi té llums esportives fetes d'acer usat per a torres d'antenes. Els seus interiors i exteriors són de color rosa amb la seva secció d'entrada color taronja i amb els seus exteriors blaus. Abans de les seves últimes renovacions el 2015, la secció d'entrada era de color rosa i tenia columnes blanques i llunes marrons. Les seves portes són d'estil neoclàssic amb una barreja d'estils arquitectònics nord-mediterranis, la resta són modernistes.

## Història

L'estadi va ser construït al voltant dels anys vint com un camp de futbol. L'edifici es va inaugurar a la dècada de 1930 i es va expandir al voltant dels anys 50 durant la dominació portuguesa. És el primer estadi de futbol del país. L'estadi va ser renovat el 2002 i es va ampliar el 2003.
Es van produir nombroses finals de campionat nacional a l'estadi, el recent va ser el segon partit l'any 2016. A més, es van produir nombroses final de copa nacional a l'estadi amb l'última celebrada el 2016.
Es va jugar a la competició de futbol continental a l'estadi, incloent la Lliga de Campions de la Confederació Africana de Futbol de 2014, ja que Sporting Praia Cruz es va retirar, l'edició 2016 no va jugar.

## Vegeu també

* Llista d'edificis de São Tomé i Príncipe

## Referències

* ↑ «Estádio Nacional 12 de Julho» (en portuguès). Património de Influência Portuguesa. [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ Visita da delegação da CAF ao estádio nacional 12 de Julho, Téla-Non, 18 de gener de 2016

## Enllaços externs

* Estádio Nacional 12 de Julho a zerozero.pt
* Estádio Nacional 12 de Julho a Soccerway
# Lepidodendron

Lepidodendron (gr. "arbre amb escates", per la forma del seu tronc) és un gènere fòssil de plantes vasculars sense llavors que va viure al període Carbonífer (fa 360 a 286 milions d'anys), fins quan va ser substituït per les gimnospermes. Aquesta planta, que probablement es desenvolupava en zones pantanoses o fins i tot dins de l'aigua, va ser una de les de dimensions més grans del seu temps i formava extensos boscos a jutjar per l'ampli registre paleontològic que es conserva.
Morfològicament estaven formats per un gran tronc principal amb una àmplia copa a l'àpex formada per ramificacions dicòtomes, micròfil·les i estròbils i un extens sistema radicular a la base. La principal característica dels fòssils de Lepidodendron són les impressions romboïdals de les cicatrius que posseïa a la superfície del seu tronc, branques i arrels formades per la caiguda de les fulles.

## Característiques

Les restes fòssils de Lepidodendron mostren un vegetal de port arbori que va assolir uns 40 metres d'alçada i un diàmetre de 2 metres, que són les dimensions del més gran exemplar conegut fins ara. Aquesta planta posseeix un eix principal erecte que es ramifica a partir de certa altura segons l'espècie. Les ramificacions dicòtomes formen una àmplia copa o corona amb eixos cada vegada més prims i portadors de fulles lanceolades i, a l'extrem de les ramificacions més joves i primes, els esporangis en forma d'estròbil. La base del tronc també es ramifica dicotòmicament diverses vegades per formar un sistema radicular horitzontal amb estructures semblants a fulles.
Les fulles o micròfil·les de Lepidodendron són sempre aciculars a lanceolades i molt variables en mida segons l'espècie arribant a assolir les més grans fins a 1 m de longitud. Aquestes fulles es troben inserides helicoïdalment en les ramificacions més joves, tenen una única vena longitudinal i estomes organitzats en dues bandes únicament al revers. La base de la fulla és decurrent i ligulada, i posseeix una beina basal formada per una continuació de l'escorça. D'aquesta manera les fulles de totes les espècies, que eren decídues, queien deixant una palesa i conspícua cicatriu romboide a l'escorça tant del tronc principal com de les ramificacions, caràcter aquest determinant en la descripció de les diferents espècies de lepidodendrals.

## Referències

* 1 2 Karl J. Niklas. The Evolutionary Biology of Plants. University of Chicago Press, 1997.
* ↑ Patricia G. Gensel, Dianne Edwards. Plants Invade the Land: Evolutionary and Environmental Perspectives. Columbia University Press, 2001.
# Bunraku (pel·lícula)

Bunraku és una pel·lícula d'arts marcials basada en una història de Boaz Davidson. Ha estat dirigida i escrita per Guy Moshe. El film és protagonitzat per Josh Hartnett, Woody Harrelson, Demi Moore, Ron Perlman, Kevin McKidd i Gackt. L'argument d'aquest film gira al voltant d'un home misteriós i un jove japonés que vol recuperar un medalló. Està ambientada en un lloc imaginari, en el qual no hi ha armes de foc, però sí molta violència. Es desenvolupa en un món imaginari en el qual es barreja la realitat amb la fantasia del joc d'ombres, del còmic. S'inspira en pel·lícules d'arts marcials i westerns de les quals Moshe és un gran aficionat.
Bunraku es va estrenar com a selecció oficial de la secció Midnight Madness al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2010, al Canadà.

## Argument

Un misteriós rodamón (Josh Hartnett) i un samurai, el jove Yoshi (Gackt), uneixen les seves forces per combatre a la banda criminal de Nicola (Ron Perlman) que té la seva estimada, Alexandra (Demi Moore). Els dos joves tenen objectius particulars: Yoshi vol recuperar un medalló de la família i el rodamón, busca venjança. Ambdós col·laboren sota la supervisió del propietari d'un bar de begudes (Woody Harrelson), el Horseless Horseman Saloon, per intentar posar fi al regnat del terror en una ciutat dominada pels criminals.

## Referències

* ↑ Theatrical Titles, Bunraku Arxivat 9 March 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., IM Global LLC
* ↑ Geddes, Colin «When The Sun Goes Down, The Stars Come Out Festival's Midnight Madness Line-Up Packed With Big Names, Big Action And Big Thrills». Toronto International Film Festival 2010, 17-08-2010 [Consulta: 18 agost 2010]. Arxivat 20 August 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ Vlessing, Etan «Will Ferrell's new dramedy heading to Toronto». The Hollywood Reporter, 09-08-2010 [Consulta: 9 agost 2010].

## Enllaços externs

* A IM Global Film Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine.
# Albert Collell i Costa

Albert Collell i Costa (Vic, 1901 -Barcelona, 1976) fou escriptor i traductor i prevere de l'orde dels frares predicadors. Al 1927 marxà a Xile, on prengué possessió de la parròquia de Sant Domènec de la ciutat de la Concepción. El 1930 fou traslladat a la Província de Santa Fe (República Argentina). Autor d'Apunts de viatge, que publicà a la Gazeta de Vich, i altres títols referents a la seva Congregació. El 1965 publicà Un capítol d'història Vigatana, segle XVI. Traduí de l'anglès a l'espanyol El primer Arzobispo de California: la vida de José Sadoc Alemany O.P., publicació monogràfica núm. 8 del Patronat d'estudis Ausonencs.

## Bibliografia

* Miquel dels Sants Salarich i Torrents i Miquel S. Ylla-Català i Genís «Vigatans Il·lustres». Publicacions del Patronat d'Estudis Ausonencs Vic, Núm. 5-6
# Ascàlaf (fill d'Ares)

D'acord amb la mitologia grega, Ascàlaf (en grec antic Ἀσκάλαφος) va ser un heroi, fill d'Ares i d'Astíoque, filla d'Àctor.
Regnà a Orcomen juntament amb el seu germà Ialmen. Tots dos van participar en l'expedició dels argonautes. Sota el seu regnat, els minies van anar a la guerra de Troia, ja que els dos germans eren pretendents d'Helena. El seu contingent era de trenta naus, segons el Catàleg de les naus. Va morir a la guerra de Troia a mans de Deífob, un fill de Príam.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 279. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 29. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Estípit (palmera)

L'estípit d'una palmera és el fals tronc que tenen les espècies de la família de les arecàcies o palmeres. Els estípits de les palmeres només tenen creixement secundari fins que arriben al gruix definitiu. Després, el seu diàmetre és constant des del peu fins al ramell de fulles terminals. L'única part amb teixits meristemàtics és la part de dalt del tronc de les palmeres. Llevat de rares excepcions, l'estípit no està ramificat. Si l'estípit queda ferit, ja no es recupera. A tot el llarg de l'estípit hi ha els senyals que deixen els pecíols de les fulles que van caient.

## Referències

* ↑ «Estípit». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. [Consulta: 2 setembre 2014].
# Albert Grané i Closa

Albert Grané i Closa (Vic, Osona, 1865 - Tortosa, Baix Ebre, 1927) fou un notari que exercí a Bossost, Vall d'Aran (1891-1924) i a Tortosa.
Amb aficions poètiques, fou amic de Mossèn Cinto Verdaguer i de Mossèn Josep Condó.
Com a membre de la junta directiva del Centre Català Agrícola i Industrial de Vich i sa Comarca propicià la defensa de la llengua catalana (1889). Malauradament, els seus papers personals foren cremats pels republicans durant la darrera Guerra Civil espanyola.
Col·laborà amb el catalanisme polític i, dins la Unió Catalanista, fou designat delegat de les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893), Balaguer (1894), Olot (1895) i Terrassa (1901).
Amic personal de Francesc Cambó, també s'hi relacionà professionalment, a causa de les mines de Bossost.

## Referències

* ↑ Josep Maria Ollé i Romeu Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic Barcelona: Rafael Dalmau (editor), 1995. Col·lecció Camí Ral, núm. 6. ISBN 84-232-0484-7, plana 135
# Interval intergenèsic

Pròpiament l'interval intergenèsic es defineix com l'interval de temps transcorregut entre dos naixements consecutius.
Per estudiar l'espaiament dels naixements, o esglaonament dels naixements, dins del matrimoni o unió es calculen els intervals que transcorren, d'una banda, entre el primer naixement i la data del matrimoni, o d'inici de la unió, i de l'altra, entre cada naixement i el que el precedeix. Tots aquests intervals reben el nom genèric d'intervals intergenèsics:
A l'interval entre naixements, com ja hem indicat, s'anomena interval intergenèsic; així com l'interval entre el matrimoni, o inici de la unió, i el primer naixement s'anomena interval protogenèsic. L'interval entre un naixement i una data determinada, com la d'un cens o enquesta en particular, rep el nom d'interval intergenèsic obert. Quan el començament i el final d'un interval es troben a banda i banda d'aquesta data es parla d'interval superposat. S'usa també la durada del matrimoni fins a l'enèsim naixement per estudiar la distribució dels naixements en el temps.
Les anàlisis dels intervals intergenèsics han guanyat importància com a forma d'estudi de la fecunditat.

## Referències

* 1 2 «Interval intergenèsic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Intervalo intergenésico» (en castellà). Demopædia. [Consulta: 7 setembre 2010].
# Albert Grisar

Albert Grisar (Anvers, Bèlgica 25 de desembre de 1808 – Asnières-sur-Seine, Alts del Sena, 15 de juny de 1869) fou un compositor belga del Romanticisme.
Estudià a París amb Reicha i a Itàlia amb Mercadante, donant al teatre un gran nombre d'òperes còmiques, quasi totes estrenades amb èxit a París, i entre les quals cal mencionar:
* L'an 1000 (1837);
* Sarah;
* La Suisse à Trianon (1838);
* Lady Melvil, amb col·laboració amb Flotow (1838);
* L'eau mervelleuse, també amb Flotow (1838);
* L'Opéra à la cour, amb Boïeldieu;
* Gilles ravisseur (1848);
* Monsieur Pantalon (1851);
* Le carrilloneur de Bruges (1852);
* Le chien du jardiner (1855). A més, deixà nombroses romances i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 1351 (ISBN 84-239-4526-X)
# Aspidoras belenos

Aspidoras belenos és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ihering, R. von. 1907. Diversas especies novas de peixes nemathognathas do Brazil. Notas preliminares. Rev. Mus. Paulista (N. S.) v. 1 (fasc. 1): 13-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Aspidoras belenos» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Britto, M. R. 1998. Two new species of the genus Aspidoras (Siluriformes: Callichthyidae) from central Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 8 (núm. 4): 359-368.