OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oxímoron

L'oxímoron és un procediment gramatical i una figura retòrica que consisteix en la juxtaposició de dos conceptes que tenen significats contradictoris per conferir un caràcter inesperat a l'expressió d'una idea. La forma més freqüent és la combinació d'un adjectiu i d'un substantiu: «nit clara», «dolç dolor», «culpa feliç», «avantguarda tradicional», «instant etern», «pau armada», «caos organitzat»…, però poden ser altres entitats sintàctiques de sentit oposat, com en l'expressió «civilitzar la guerra», o en el lema de la Falange Española «viva la muerte».
El mot «oxímoron» és en si mateix un oxímoron, com que procedeix del grec ὀξύς (oxus, 'savi') i μωρός (môros, 'neci'). Al contrari de la «contradicció en els termes», on el locutor es contradiu espontàniament, sense adonar-se'n, l'oxímoron és intencional. Com passa amb tot bon oxímoron, la contradicció es resol després d'un moment de reflexió i així el procediment contribueix a despertar l'atenció del lector o de l'oient.

## Exemples literaris

| « | [...] parpelleja damunt les mortes nines, i se'n torna, orfe de llum, sota del sol que crema | » |
| — Joan Maragall, La vaca cega |||
| « | Aquelles nits tan clares [...] No, el meu pit no és el cel, altar de llampecs foscos. | » |
| — Pere Gimferrer, Hora foscant |||

## Bibliografia

* Gómez i Pallarès, Joan. Per una poètica de l'oxímoron: inicis i finals o el concepte d'unitat en poesia llatina. vol. 11 de monoagrafies Faventia. Universitat Autònoma de Barcelona, 1995, p. 62.
* Climent Picornell. «Oxímoron», 15-01-2005. Arxivat de l'original el 2011-02-26. [Consulta: 15 setembre 2010].

## Referències

* ↑ «Oxímoron». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pons, Margalida. «La poesia experimental com a corpus inestable: els guanys de la permeabilitat». A: La literatura catalana contemporània: intertextos, influències i relacions. Volume 8 de Treballs de la Societat catalana de llengua i literatura. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2013, p. 219. ISBN 9788499651699.
* ↑ «oxímoron». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ L'art de la guerra: Visions de la col·lecció Martínez Guerricabeitia. Vol. 2 de Col·lecció Martínez Guerricabeitia. Universitat de València, 2004, p. 37 (Catàlegs d'exposicions). ISBN 9788437060163.
# PETRA (Accelerador d'anell tàndem positró-electró)

L'accelerador d'anell tàndem de positrons-electrons (PETRA) és un accelerador de partícules del laboratori nacional DESY a Hamburg, Alemanya. En el moment de la seva construcció, era l'anell d'emmagatzematge més gran d'aquest tipus i és encara el segon sincrotró més gran de DESY després del col·lisionador HERA. El propòsit original de PETRA era la investigació en física de partícules. De 1978 a 1986, es va utilitzar per estudiar les col·lisions electró-positró amb els quatre experiments JADE, MARK-J, PLUTO i TASSO. El descobriment del gluó, la partícula portadora de la força nuclear forta, realitzat per la col·laboració TASSO l'any 1979, es considera un dels seus resultats principals. PETRA va poder accelerar electrons i positrons fins a 19 GeV.
La investigació a PETRA va conduir a un ús internacional intensificat de les instal·lacions de DESY. Científics de la Xina, França, Israel, els Països Baixos, Noruega, el Regne Unit i els EUA van participar en els primers experiments a PETRA juntament amb molts col·legues alemanys.

## PETRA II

L'any 1990 es va tornar a posar en funcionament la instal·lació amb el nom de PETRA II com a preaccelerador de protons i electrons/positrons per al nou accelerador de partícules HERA. El març de 1995, PETRA II estava equipat amb onduladors per crear majors quantitats de radiació de sincrotró a energies més altes, especialment a la part de raigs X de l'espectre. PETRA II va servir al Laboratori de Radiació de Sincrotró d'Hamburg (HASYLAB) a DESY com a font de radiació de sincrotró d'alta energia en tres àrees experimentals de prova. A PETRA II, els positrons es van accelerar fins a 12 GeV.

## PETRA III

PETRA III és la tercera encarnació de l'anell d'emmagatzematge PETRA, que serveix una de les fonts de raigs X basades en anells d'emmagatzematge més brillants del món d'ençà del 2009. L'accelerador produeix partícules amb energies de 6 GeV. Actualment hi ha tres sales d'experimentació (que rep el nom de diversos científics famosos). El més gran, anomenat Max von Laue Hall, té un terra de formigó de més de 300 m de llargada construit com una sola peça per tal de limitar les vibracions. PETRA III ofereix feixos de raigs X durs de molt alta brillantor a més de 40 estacions experimentals.

## Referències

* ↑ Flegel, I. «Twenty-Five Years of Gluons». CERN Courier.
* ↑ «PETRA III – Facility Information». DESY. [Consulta: 18 agost 2022].

## Lectura aprofundida

* P. Söding European Physical Journal H, 35, 1, 2010, pàg. 3–28. Bibcode: 2010EPJH...35....3S. DOI: 10.1140/epjh/e2010-00002-5.

## Enllaços externs

* Pàgina Web de PETRA III
* Lloc web del laboratori DESY
# PHL

PHL té els següents significats:
* Laboratori d'Habitabilitat Planetària (del seu nom en anglès Planetary Habitability Laboratory), centre de recerca en habitabilitat planetària de la Universitat de Puerto Rico a Arecibo
* Catàleg Palomar-Haro-Luyten catàleg astronòmic elaborat a l'observatori Palomar
* PHL també és el codi ISO 3166-1 de les Filipines
* PHL també és el codi IATA de l'Aeroport Internacional de Filadèlfia, aeroport que serveix l'àrea de Filadèlfia, als Estats Units
* Phl també és l'abreviatura de la flogopita, mineral silicat del grup de les miques
# PRG

PRG té els següents significats:
* Partit Radical d'Esquerra, partit polític de França
* Partit Republicà Gallec, partit polític històric de Galícia
* Paris Rive Gauche, nou barri de París
* Pura Raça Gallega, nom oficial de la raça del cavall gallec
* Pitiriasi Rosada de Gilbert, malaltia de la pell
* Generador pseudoaleatori (del nom en anglès Pseudorandom Generator), generador d'aleatorietat en criptografia
* PRG també és el codi de l'Aeroport Internacional de Ruzyně de Praga
# Pantà de la Vila

L'embassament de la Vila (impròpiament anomenat embassament de l'Amadòrio) està situat entre els municipis de la Vila Joiosa i Orxeta, a la Marina Baixa. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 03.31.139-049.
Es va construir l'any 1957 al llarg del llit del riu de la Vila sobre una superfície de 103 hectàrees i amb una capacitat màxima de 16 hm³. Té una presa de gravetat de 63 m d'altura i 318 m de longitud de coronació, amb abocador hidràulic de comportes de 400 m³/s de capacitat.
Pertany a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i les seues aigües es destinen al reg i al proveïment, a través del Consorci de la Marina Baixa, de les ciutats de Benidorm i la Vila Joiosa.

## Activitats

La majoria del seu contorn és accessible i compta amb pocs llocs abruptes.

### Pesca

En actualitat el pantà està fitat i solament els membres del club que ho gestiona tenen permesa la pesca aquí, si bé els no-membres poden pescar en una petita zona de l'embassament prèvia la compra del bitllet d'un dia. L'espècie més abundant i buscada és la carpa.

## Referències

* ↑ «Fitxa BRL: Pantano». Cult.gva.es. [Consulta: setembre 2015].
* 1 2 «Embalse: Amadorio». Embalses.net. [Consulta: setembre 2015].
* ↑ «Accesibilitat a l'entorn». Pantà de la Vila. Robert Ramirez, 30-10-2016. [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ «Pesca en Coto Amadorio, Embalse de Amadorío». Elveril.es. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: setembre 2015].
# Paradisaea

Paradisaea és un gènere d'ocells de la família dels paradiseids (Paradisaeidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) aquest gènere està format per 6 espècies:
* Paradisaea apoda - ocell del paradís cuablanc gros.
* Paradisaea raggiana - ocell del paradís de Raggi.
* Paradisaea minor - ocell del paradís cuablanc petit.
* Paradisaea decora - ocell del paradís de Goldie.
* Paradisaea rubra - ocell del paradís roig.
* Paradisaea guilielmi - ocell del paradís imperial.
L'ocell del paradís blau, tradicionalment ubicat al gènere Paradisaea, ha estat classificat recentment al seu propi gènere: Paradisornis, arran Beehlet et Pratt (2016)

## Referències

* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1. https://www.worldbirdnames.org/bow/crows/
* ↑ BM Beehler i TK Pratt. 2016. Birds of New Guinea: Distribution, Taxonomy, and Systematics. Princeton University Press, Princeton and Oxford.
# Paul Bonel

Paul Bonel, dit Granito o l'Espagnolet, nascut a Ceret (Vallespir) i mort en 1975, va ser un rasetaire nord-català, primer vencedor de la Cocarda d'or.

## Biografia

Fou greument ferit pel cocardier « Orphelin » en una cursa a Nimes el 31 d'agost de 1930. Va viure a Bèucaire. Va morir en 1975 i és sebollit a Ceret.
Va guanyar la Cocarda d'or de 1928 i la Palma d'or de 1933.

## Bibliografia

* Siméon, Jacky. Dictionnaire de la course camarguaise (en francès). Vauvert: Au Diable Vauvert, 2013, p. 142. ISBN 978-2-846-26424-2.

## Notes

* ↑ «Fiche du Sanglier sur loucarmen.com». Arxivat de l'original el 2015-06-19. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «Llista de vencedor al Blog Midi libre consagrat a la cursa camarguesa». Arxivat de l'original el 2013-02-09. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Pebre (desambiguació)

«Pebre» té aquests significats:
Com a pebre es coneix una gran varietat de plantes, el fruit de les quals s'empra molt com a espècia coent en la gastronomia:
* per antonomàsia, qualsevol de les espècies del gènere Piper, el pebre del Vell Món, en especial:
** Pebre (Piper nigrum), la més estesa d'aquestes espècies, de la qual s'extreu el pebre negre, blanc, rosa i verd.
** el pebre bengàlic o pebre llarg, Piper longue, d'origen índic i poc usada;
** el pebre de Java o pebre de Cubeba, Piper cubeta, emprada tradicionalment com a medicament;
** el pebre de Guinea, Piper guineense;
** el pebre índic, Piper betel;
* diverses espècies americanes, que els conqueridors confongueren amb el desitjat pebre oriental:
** el pebre de Jamaica o pebre dioic, dita allspice en anglès per la seva rica aroma, reminiscent del clau i la canyella;
** el pebre fals (Schinus molle)
** el pebre del Brasil o aroeira, Schinus terebinthifolius, aquest i el pebre fals (Schinus molle) en realitat són parents del pistatxo i el llentiscle;
** el pebre de Caiena o pebre roig, el pols molt dels fruits secs de diverses espècies de chiles picants;
* diverses espècies del Vell Món sense relació amb Piper:
** el pebre africà, pebre d'Etiòpia o pebre malagueta, Xylopia aethiopica;
** el pebre de Sichuan o pebre sansho, Zanthoxylum piperitum, nativa de l'Extrem Orient, les llavors de la qual torrades i moltes s'empren com a condiment;
** el pebre de Tasmània, Tasmannia lanceolata, un arbre natiu d'Oceania les baies i fulles del qual tenen una intensa aroma;
** l'arbre de baia de pebre, Cryptocarya obovata, el fruit del qual és similar en aspecte al pebre de Tasmània, però tòxic per a l'ésser humà;
** el pebre aquàtic, Persicaria hydropiper (sin. Polygonum hydropiper), una herba de les illes britàniques les fulles de la qual tenen un intens gust picant;
** el pebre dels monjos o Aloc, Vitex agnus-castus, un arbust la drupa del qual s'emprà medicinalment;
** el pebre de muros o sempreviva picant, Sedum acre, una planta suculenta ornamental.
# Pericana

L'amanida pericana o senzillament pericana és un plat típic de les muntanyes d'Alcoi i la seua rodalia. Feta dins d'una cassola ceràmica, és una barreja de pebreres roges seques fregides, alls, sal i tires de bacallà amb oli. És típic sobretot d'Alcoi, Banyeres, Mutxamel, Muro i Agost i en general de les muntanyes d'Alcoi.
Al Baix Vinalopó existeix una variant molt semblant, feta amb nyores, alls, pinyons i capellà (o bacallà sec), tot fregit, que es coneix amb el nom de pipes i carrasses.
Cal destacar la semblança que té aquest plat amb l'esgarrat típic de l'Horta de València - que sol admetre només pebreres escalivades - i l'esqueixada de Catalunya, tots tres plats d'hortalissa escalivada - fregida en el cas de la pericana - amb bacallà esmicolat.

## Referències

* ↑ «Pericana seca de Alcoy (Comarca Alcoià-Comtat) - El Tercer Brazo» (en castellà). El Tercer Brazo, 28-12-2012. Arxivat de l'original el 2018-08-25 [Consulta: 24 agost 2018].
* ↑ Jaime, José. «Llibre de receptes típiques d’Elx» (en castellà). [Consulta: 28 febrer 2021].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Piotr Iurdanski

Piotr Konstantinovitx Iurdanski (Yurdansky, Yordansky, Jordansky) (1891 – 1937) fou un jugador d'escacs rus, actiu durant les dues primeres dècades del segle xx.

## Resultats destacats en competició

Va guanyar el Campionat d'escacs de la ciutat de Moscou el 1913, i el mateix any empatà als llocs 8è-9è al torneig de Moscou 1913; fou 2n al Torneig de Mannheim 1914 (19è DSB Congress, Hauptturnier B), fou 2n a Moscou 1915, 3r a Moscou 1916, empatà als llocs 7è-8è a Moscou 1924, i fou 10è a Moscou 1925.

## Contribucions a la teoria dels escacs

El seu nom es fa servir per denominar l'Atac Iurdansky dins la defensa dels dos cavalls (ECO: C56) 13.b4.

## Referències

* ↑ http://www.anders.thulin.name/SUBJECTS/CHESS/CTCIndex.pdf Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition, Anders Thulin, Malmö, 01/09/2004
* ↑ Chess-Ref.org Atac Iurdansky a chess-ref.org
# La Salle Gràcia

La Salle Gràcia és una escola privada de la vila de Gràcia que pertany a la congregació dels Germans de les Escoles Cristianes de La Salle. Està situada a la Plaça del Nord de Barcelona. Va ser inaugurada el 17 d’abril del 1892. Comprèn les etapes educatives d'infantil fins a batxillerat, a més d'oferir cicles formatius i d'ençà del 2019 el batxillerat dual.
La institució destaca en l'àmbit esportiu, sobretot en la gimnàstica artística. De fet, el 2024 el seu club de gimnàstica artística es va convertir en el millor de tot Espanya. Disposa d'un teatre, una capella, aules d'informàtica i laboratoris, entre d'altres. Té un lligam fort amb els Lluïsos de Gràcia i altres entitats del teixit local. El 2016, va estrenar l'agrupament escolta Estrella del Nord, anomenat així per l'estel del seu logo.
Va ser dirigida del 2001 al 2008 per Josep Maria Santos, i del 2010 al 2019 per Joan Such i Llop. El 2014, s'hi va poder votar en la consulta sobre el futur polític de Catalunya. Entre els exalumnes del centre destaquen els jornalistes Antoni Bassas i Onieva i Vicenç Sanclemente, el docent Xavier Canaleta Llampallas, el polític Joan Carles Solé i Latorre i l'autora Berta Miret i Padilla.

## Referències

* 1 2 «Nou agrupament escolta a La Salle Catalunya». Catalunya Religió, 18-05-2016. [Consulta: 6 setembre 2022].
* 1 2 Valls, Neus. «125 anys de La Salle Gràcia». Betevé, 27-03-2017. [Consulta: 6 setembre 2022].
* 1 2 3 4 «Joan Such: “La Salle sempre ha estat lligada al país”». L'independent de Gràcia, 23-06-2019. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Bons resultats per La Salle Gràcia, el Gràcia Gimnàstic Club i l’AE Gràcia». L'Independent de Gràcia, 15-02-2020. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «La campiona de Catalunya júnior de gimnàstica artística, Lucía Gómez, entra la CAR de Madrid, becada per la Federació». Ajuntament de Ripollet, 14-09-2021. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «PRIMERS PODIS PER A LES GIMNASTES CATALANES A L'ESTATAL GAF». Federació Catalana de Gimnàstica, 2013. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «La Salle disputa la primera fase de la Liga Iberdrola de gimnàstica artística». L'independent de Gràcia [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ «La Salle Gracia celebra sus 125 años en la barcelonesa Vila de Gracia» (en castellà). La Vanguardia, 06-03-2017. Arxivat de l'original el 6 setembre 2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Josep M. Santos, nomenat nou director general de La Salle Campus Barcelona». Universitat Ramon Llull, 06-09-2013. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Sant Joan de La Salle, 300 anys encomanant vida». Catalunya Religió, 15-05-2019. [Consulta: 6 setembre 2022].
* 1 2 «El teatro de La Salle Gràcia acoge el acto inaugural del 125 aniversario del centro» (en castellà). La Salle Catalunya, 08-03-2017. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Vicenç Sanclemente, exalumne de La Salle Gràcia». YouTube, 14-03-2017. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Parlem amb Xavi Canaleta!». Fundació Proide, 25-04-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Joan Carles Solé». Consorci del Lluçanès. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Tweet». Twitter, 16-12-2019. Arxivat de l'original el 6 setembre 2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
# Plàcid Francés i Pascual

Plácido Francés Pascual, (Alcoi, 1834 – Madrid, 1902) Alumne de l'Acadèmia de Sant Carles de València i de la Academia San Fernando de Madrid, més tard, el 1861 fou nomenat Catedràtic de l'Escola de Belles Arts de València i més tard de les Arts i Indústries de Madrid. El 1882 li van atorgar la Creu de Carles III.

## Obra

És pintor d'obres de gènere i d'història a més de bon retratista, retrata a Alfonso XII i a María de las Mercedes. Bon decorador, decora el Palau del Marqués de Dosaigües, el dels Ducs de Santoña i el del marques de Larios a Madrid. És un dels aquarel·listes més interessants del XIX espanyol, soci fundador de la Sociedad de Acuarelistas de Madrid i del Círculo de Bellas Artes de Madrid. Obres seues són:
* Dos escenas de galanteo en tiempos de Felipe II, Tipo de la Ribera de la Albufera de Valencia, Proclamación de Boabdil, Contraste, Dos Chulas,Mujer en la iglesia, El enamorado, San Francisco y el hermano León, Bailarina con pandereta, Bailarina con castañuelas, El Picador, Lección de Minué, La Orden Del Rey, Idilio en el Café, !Que viene el Toro¡.

## Guardons

Plácido Francés va obtindre:
* Primer Premi a l'Exposició Provincial de Granada en 1857.
* Menció a l'Exposició Nacional de Belles Arts en 1867 per un quadre de temàtica cervantina.
* Primera Medalla a la Mostra Regional de Saragossa en 1868.
* Tercera Medalla a l'Exposició Nacional de Belles Arts en 1871 per Vivac de pobres.
* Segona Medalla a l'Exposició Universal de Barcelona de 1888.
* Tercera Medalla a l'Exposició Nacional de Belles Arts en 1890
* Segona Medalla a l'Exposició Nacional de Belles Arts en 1892 per El consejo del padre.
* Condecoració a l'Exposició Nacional de Belles Arts en 1895.

## Bibliografia

* Liquid Multimedia, Guia interactiva d'Alcoi, 1998.

## Enllaços externs

* Museu de Belles Arts Gravina. Alacant Arxivat 2007-12-11 a Wayback Machine.
# Poblat ibèric de Sant Miquel

L'establiment ibèric de Sant Miquel és el jaciment arqueològic d'un poblat ibèric situat dalt d'un turó a la població de Vinebre, a la Ribera d'Ebre, a l'alçada del camí que mena a l'ermita de Sant Miquel. Hi conviuen restes d'època ibèrica amb les d'un establiment romà.
Aquest jaciment té especial importància perquè podria assenyalar un dels límits de la Ilercavònia, situat al Pas de l'Ase, un congost de l'Ebre i del qual es troba just abans.
Les nombroses restes, sobretot de ceràmica, que s'hi han recuperat estableixen la seva ocupació en un període comprès entre finals del segle II i mitjans segle i aC.
Les restes foren usades com a fortificacions l'any 1938, durant la Guerra civil espanyola.

## Referències

* ↑ «Sant Miquel (Vinebre)». rutadelsibers.cat. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ Genera i Monells, Margarida «NOVES APORTACIONS SOBRE L'ELABORACIÓ I EL CONSUM DE VI A L'ESTABLIMENT DE SANT MIQUEL DE VINEBRE (LA RIBERA D'EBRE)». Saguntum: Papeles del Laboratorio de Arqueología de Valencia-Extra, Extra 9, 2010, pàg. 249–256. ISSN: 2253-7295.
* ↑ Genera i Monells, Margarida «Grafits ibèrics sobre ceràmica. Darreres troballes a l'Ebre». Palaeohispánica: Revista sobre lenguas y culturas de la Hispania antigua, 5, 2005, pàg. 995–1012. ISSN: 1578-5386.
* ↑ Gómez Bach, Anna; Brull i Casadó, Carles; Genera i Monells, Margarida «Disseny i planificació del sistema defensiu a l'establiment de Sant Miquel de Vinebre (Ribera d'Ebre)». Tribuna d' arqueologia, 2002, 2005, pàg. 95–116. ISSN: 1130-7781.

## Enllaços externs

* Entrada a www.arqueoxarxa.cat Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Informació en xarxa de la Diputació de Tarragona
# Premi a l'MVP de l'ACB

El MVP de l'ACB o Premi al Millor Jugador de la Lliga ACB és un premi que va començar a donar-se per part de l'Asociación de Clubs de Baloncesto (ACB) a la temporada 1991-1992. Des d'aleshores, quatre jugadors han aconseguit el guardó en més d'una ocasió: Darryl Middleton (3 cops), Arvydas Sabonis, Tanoka Beard i Luis Scola. Dos jugadors catalans l'han guanyat: Juan Carlos Navarro i Marc Gasol

## Palmarés

| Any | Jugador | Nacionalitat | Equip |
| 1991-1992 | Darryl Middleton | Estats Units | Valvi Girona |
| 1992-1993 | Darryl Middleton (2) | Estats Units | Caja San Fernando |
| 1993-1994 | Arvydas Sabonis | Lituània | Reial Madrid |
| 1994-1995 | Arvydas Sabonis (2) | Lituània | Reial Madrid |
| 1995-1996 | Michael Anderson | Estats Units | Caja San Fernando |
| 1996-1997 | Kenny Green | Estats Units | Taugrés |
| 1997-1998 | Dejan Bodiroga | Sèrbia | Reial Madrid |
| 1998-1999 | Tanoka Beard | Estats Units | Reial Madrid |
| 1999-2000 | Darryl Middleton (3) | Estats Units | Casademont Girona |
| 2000-2001 | Lou Roe | Estats Units | Cabitel Gijón |
| 2001-2002 | Tanoka Beard (2) | Estats Units | DKV Joventut |
| 2002-2003 | Walter Herrmann | Argentina | Jabones Pardo Fuenlabrada |
| 2003-2004 | Andrés Nocioni | Argentina | TAU Cerámica |
| 2004-2005 | Luis Scola | Argentina | TAU Cerámica |
| 2005-2006 | Juan Carlos Navarro | Catalunya | FC Barcelona |
| 2006-2007 | Luis Scola (2) | Argentina | TAU Cerámica |
| 2007-2008 | Marc Gasol | Catalunya | Akasvayu Girona |
| 2008-2009 | Felipe Reyes | Espanya | Reial Madrid |
| 2009-2010 | Tiago Splitter | Brasil | Caja Laboral |
| 2010-2011 | Fernando San Emeterio | Espanya | Caja Laboral |
| 2011-2012 | Andy Panko | Estats Units | Lagun Aro GBC |
| 2012-2013 | Nikola Mirotic | Espanya | Reial Madrid |
| 2013-2014 | Justin Doellman | Estats Units | València Basket |
| 2014-2015 | Felipe Reyes (2) | Espanya | Reial Madrid |
| 2015-2016 | Ioannis Bourousis | Grècia | Saski Baskonia |
| 2016-2017 | Sergi Llull | Balears | Reial Madrid |
| 2017-2018 | Luka Dončić | Eslovènia | Reial Madrid |
| 2018-2019 | Nicolás Laprovíttola | Argentina | Divina Seguros Joventut |
| 2019-2020 | Nikola Mirotić (2) | Espanya | FC Barcelona |
| 2020-2021 | Giorgi Shermadini | Geòrgia | Lenovo Tenerife |
| 2021-2022 | Džanan Musa | Bòsnia i Hercegovina | Río Breogán |
| 2022-2023 | Giorgi Shermadini (2) | Geòrgia | Lenovo Tenerife |
| 2023-2024 | Facundo Campazzo | Argentina | Reial Madrid |

## Més cops guardonats

| No. | Jugador |
| 3 | Darryl Middleton |
| 2 | Arvydas Sabonis |
| 2 | Felipe Reyes |
| 2 | Luis Scola |
| 2 | Tanoka Beard |
| 2 | Nikola Mirotić |
| 2 | Giorgi Shermadini |

## Vegeu també

* Premi a l'MVP de la final de l'ACB
* Premi al jugador revelació de la Lliga ACB
# Prescott Observatory

L'observatori Prescott (Prescott Observatory) (codi 684 IAU) és un observatori astronòmic que va ser operat per Paul G. Comba fins a finals del 2009. El nou propietari, Matt Francis, té la intenció d'ampliar l'observatori i fer-lo accessible a les escoles locals com a instal·lació educativa.
Té una cúpula de 4,5 metres i una habitació per un segon instrument. El telescopi principal és de 18' f/4.5 JMI newtoniana construït en 1994. L'observatori està registrat amb el codi IAU 684.

## Referències

* ↑ Prescott-Observatorium wechselt Besitzer (engl.)