OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Compsura

Compsura és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Compsura gorgonae (Evermann & Goldsborough, 1909)
* Compsura heterura (Eigenmann, 1915)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Evermann, B. W. & Goldsborough, E. L. 1909. Notes on some fishes from the Canal Zone. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 22: 95-103.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1915. The Cheirodontinae, a subfamily of minute characid fishes of South America. Memoirs of the Carnegie Museum v. 7 (núm. 1): 1-99, Pls. 1-17.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Murga d'orella

La murga d'orella vera (Discina ancilis), també anomenada múrgola d'orella, és una espècie del grup de les murgues d'orella, que pertany a l'ordre dels pezizals.

## Taxonomia

L'espècie va ser descrita originalment com Peziza ancilis per Christiaan Hendrik Persoon (Mycol. eur. (Erlanga) 1: 219. 1822), Pier Andrea Saccardo la va combinar a l'actual Discina ancilis (Syll. fung. (Abellini) 8: 103. 1889).

## Distribució i hàbitat

Comú; espècie cosmopolita; des d'inicis de primavera fins inicis d'estiu; des de l'estatge subalpí a la terra baixa, més aviat muntanyenca; en boscos de coníferes; vora soques podrides de pins

## Comentaris

Es pot confondre amb l'orella de porc (Disciotis venosa), que desprén na olor clara de llexiu.

## Comestibilitat

Comestible; cal bullir-lo prèviament

## Referències

* ↑ Kreisel (1984) , In: Boletus, SchrReihe 1:29
* ↑ Harmaja (1969) , In: Karstenia 9:11
* ↑ E.M. Fries (1849) , In: Summa veg. Scand., Section Post. (Stockholm):348
* ↑ Pers. (1822) , In: Mycol. eur. (Erlanga) 1:219
* ↑ E.M. Fries (1822) , In: Syst. mycol. (Lundae) 2(1):43
* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica’ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I. El Papiol: efadós, 2021, p. 137. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 5 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 3 Van Vooren, Nicolas; Moreau, Pierre-Arthur «Essai taxinomique sur le genre Gyromitra Fr. sensu lato (Pezizales). 3. Le genre Gyromitra Fr., sous-genre Discina» (en francès). Ascomycete.org., 1, 02-07-2009, pàg. 3–13. DOI: 10.25664/art-0003.
* ↑ Knudsen, Henning; Vesterholt, Jan. Funga Nordica: agaricoid, boletoid and cyphelloid genera. Copenhagen: Nordsvamp, 2008. ISBN 978-87-983961-3-0.
* 1 2 3 4 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ «Sylloge Fungorum (Abellini) 8: 103», 1889.
* ↑ «Banc de Dades de la Biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 15 desembre 2023].
# Carlos Latre Ruiz

Carlos Latre Ruiz (Castelló de la Plana, Plana Alta, 30 de gener de 1979) és un actor còmic i de doblatge valencià. Cursà els seus estudis fins a COU a l'Institut Martí Franquès de Tarragona.

## Carrera professional

Començà com a locutor de la Ser, 40 Principales i Cadena Dial. S'endinsà al món de la televisió el 1999, al programa «Xou com sou» de Televisió de Catalunya, i es va fer molt conegut per les seves imitacions al latenight Crónicas Marcianas a Telecinco de: La Pitonisa Lola, Dinio, Pepe Navarro, Boris Izaguirre, la Duquesa d'Alba, Rosa López, Tamara, Jorge Berrocal, Joaquín Sabina, Jesús Quintero, Carmen Vijande, Toni Genil, Leonardo Dantés, José Manuel Desocupada o la Pantoja de Puerto Rico.
Posteriorment la cadena Tele5 li atorgà un programa, Latrelevisión, que no obtingué èxit d'audiència i, després de la seva cancel·lació, marxà a la cadena Cuatro.
També ha treballat com a actor de doblatge en pel·lícules com Garfield, La increïble però certa història de la Caputxeta Vermella o El llibre de la selva 2.
A l'abril de 2007, acompanyat d'un repartiment amb nou imitadors més, tornà a Telecinco amb el programa Réplica, un espai còmic de paròdies. El programa fou retirat després de tres emissions, que obtingueren una audiència del 14,3%, molt per sota de la mitjana de la cadena, situada en un 19%.
Des de setembre del 2008 participa també al programa Crackòvia, espai satíric que, seguint la fórmula de Polònia (on també treballa), paròdia l'actualitat esportiva.

## Televisió

* 1999: Xou com sou (TV3)
* 2002-2005: Crónicas Marcianas (Tele 5)
* 2003: Latrelevisión (Tele 5)
* 2005-2006: Maracaná (Cuatro)
* 2006: El mundo de Chema
* 2006: Channel nº 4 (Cuatro)
* 2007-2012: Polònia (TV3)
* 2008-2012: Crackòvia (TV3)
* 2008: Réplica (Tele 5)
* 2009: La Tribu (Tele 5)
* 2010: La escobilla nacional (Antena 3)
* 2011- actualitat: Tu cara me suena (Antena 3)
* 2012-2013: Señoras que... (Neox)
* 2012 Especial Nochebuena Canta conmigo (La 1)
* 2012 Especial Nochevieja Hotel 13 estrellas, 12 uvas (La 1)
* 2013 Letris (La 1)
* 2013: Uno de los nuestros (La 1)
* 2013: Me resbala (Antena 3)
* 2014: Tu cara me suena Mini (Antena 3)

## Filmografia

* 2003: El Cid: La leyenda (veu)
* 2003: El oro de Moscú
* 2003: La gran aventura de Mortadel·lo i Filemó (veu de Mortadel·lo)
* 2004: Garfield (Garfield: The Movie) (veu)
* 2005: Torrente 3: El protector
* 2006: Happy Feet (veu de doblatge)

## Referències

* ↑ «Biografia». Arxivat de l'original el 2012-09-13. [Consulta: 14 novembre 2012].
* ↑ «Telecinco retira 'Réplica'».
* ↑ «PRNoticias - 'Crackòvia' o l'esport caricaturitzat». Arxivat de l'original el 2008-09-16. [Consulta: 18 abril 2009].
* ↑ Palmer, Jordi «Polònia, en campanya». Presència [Barcelona], núm. 2021, 19-11-2010, p. 6-11. GI-143-1965.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (castellà)
* Entrevista a Diari Maresme Arxivat 2009-01-26 a Wayback Machine.
# Àrea metropolitana de Tòquio

L'àrea metropolitana de Tòquio, també anomenada Gran Tòquio, és una àrea metropolitana del Japó integrada per les prefectures de Chiba, Kanagawa i Saitama, a més de la ciutat de Tòquio, situada al seu centre. En funció dels districtes administratius que es tinguin en compte, en japonès es coneix com a "Àrea de Tòquio" (東京圏 Tōkyō-ken), "Àrea Capital" (首都圏 Shuto-ken), "Una Metròpoli, Tres Prefectures" (一都三県 Itto Sanken) o "Kanto del Sud" (南関東Minami-Kantō).
El Gran Tòquio és l'àrea metropolitana més poblada del món; el 2005, la població estimada era de 35,2 milions d'habitants, i abastava una superfície d'aproximadament 13.500 km². Un informe de Nacions Unides del 2017 fa l'estimació de 38.140.000 habitants al Gran Tòquio el 2016.

## Referències

* ↑ «United Nations World Urbanization Prospects (2005 edition)». Arxivat de l'original el 2009-12-23. [Consulta: 23 febrer 2008].
* ↑ Japan Statistics Bureau - Keihinyo Major Metropolitan Area
* ↑ United Nations. «The World's Cities in 2016», 12-03-2017.
# Àguila blanc-i-negra

L'àguila blanc-i-negra (Spizaetus melanoleucus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Anteriorment era inclòs al monotípic gènere Spizastur. No s'han descrit subespècies. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Descripció

* Com suggereix el seu nom, sembla una petita àguila de coloració blanca i negra.
* Fa 50-60 cm de llarg, amb un pes d'uns 850 g
* Cap, coll i zones inferiors blanques, amb una petita cresta a part superior del cap, i l'àrea al voltant dels ulls.
* Ales negres i cua fosca per sobre i blanca per sota, amb barres negres.
* Iris taronja. Bec negre amb cera groga. Potes grogues amb urpes negres.
* Els sexes són semblants, amb la femella de més grandària que el mascle.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de la zona neotròpical, des del sud de Mèxic, a través d'Amèrica Central fins a Panamà i a Sud-amèrica des de Colòmbia, nord i sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes fins a Equador i per l'est dels Andes al nord i est del Brasil, nord-est del Perú i des del nord i est de Bolívia i Paraguai fins al nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Àguila blanc-i-negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 273. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Classificació dels Accipitriformes, amb subespècies, a ZOONOMEN Rev. 07/10/2011
* 1 2 BirdLife International. «Black-and-white Hawk-eagle. Spizaetus melanoleucus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Distribució de l'àguila astor blanc-i-negre a INFONATURA Rev. 07/10/2011
# Concert de Brandenburg núm. 6

El Concert de Brandenburg núm. 6, BWV 1051, és el darrer dels sis Concerts de Brandenburg compostos per Johann Sebastian Bach el 1721 i dedicats al marcgravi Ludwig de Brandenburg.

## Instruments

Molt s'ha especulat sobre aquest concert, segurament el menys conegut dels sis i el que menys s'hi assembla. La seva principal característica és el seu estil arcaic i la utilització d'instruments pràcticament en desús en temps de Bach, com la viola da gamba. Tot això fa pensar que malgrat ser inclòs entre els Concerts de Brandenburg, en realitat era una obra que Bach ja tenia escrita des de molt temps abans.
Aparenta ser una espècie de comiat de Bach als estils, instruments i formes que havia utilitzat en la seva joventut i que ara es veia obligat a abandonar, ja que l'evolució de la música l'impulsava a cercar nous horitzons. Efectivament, la sonoritat de les violes confereix a aquesta obra un fort aire de trista nostàlgia.
El mateix Bach en detalla la formació instrumental: À 2 Viole, 2 Viole da Gamba, Violoncello, Violone e Cembalo.

## Estructura

* (Allegro)
* Adagio, ma non tanto
* Allegro
El primer moviment es basa en un ritme continu i inalterable del baix sobre el qual evolucionen polifònicament les violes. De tant en tant, es produeixen breus pauses en aquest ritme percudit que les violes aprofiten per a establir diàlegs que, realment, semblen lamentacions.
El segon moviment es basa en una àmplia melodia fugada en mi bemoll major, carregada de melangia i que evoluciona al final cap a sol menor, per enllaçar amb el moviment final.
El tercer moviment és una genuïna giga italiana derivada del moviment inicial del concert, alegre i graciosa, amb compàs 12/8. El motiu principal és successivament interromput per ràpides intervencions de les violes, generalment en cascades de notes descendents.

## Fonts

Aquest article ha estat extret de CataBach.com, la web en català sobre Bach.

## Vegeu també

* Concert núm. 1 en fa major, BWV 1046
* Concert núm. 2 en fa major, BWV 1047
* Concert núm. 3 en sol major, BWV 1048
* Concert núm. 4 en sol major, BWV 1049
* Concert núm. 5 en re major, BWV 1050

## Enllaços externs

* CataBach.com: La pàgina en català de J.S. Bach
* Traduccions al català de les obres de J.S. Bach
* L'Obra Instrumental de J.S. Bach
# CEIP La Vall

CEIP La Vall és una obra d'Osor (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, d'una sola planta, format per tres cossos i un gran pati murat. El conjunt fa forma d'U o més aviat d'H. Les façanes són arrebossades i pintades de color crema i grana. Per accedir a cadascun dels tres cossos hi ha tres escales a la part interior de la U que conformen.
A la base de l'edifici hi ha un gran sòcol, pintat de grana i de fins a una alçada màxima de 2 metres, que ressegueix les façanes. La separació entre el sòcol i la resta de la paret està assenyalada i decorada amb una filera de maons.
El cos central està ocupat pel vestíbul i dues aules, una a cada costat de l'entrada. Té grans obertures per aprofitar al màxim la ventilació i la il·luminació, ja que el pati lògicament dona a migdia. Pel que fa a l'entrada, s'hi accedeix per un caminet i una pujada i té una porta de ferro dos pilars laterals.
Els ràfecs estan formats per quatre fileres, tres de rajola plana i una de teula.

## Història

Escoles projectades el 1934 per Isidre Bosch i construïdes des de 1934 a 1036. Es considera que és un exemple d'escola noucentista amb alguns elements racionalistes i funcionalistes.
La importància que té l'escola per a ser inclosa en un inventari del Patrimoni arquitectònic, es deu al fet que documenta un procés sociocultural rellevant de la història de Catalunya i d'Espanya. Es tracta de la difusió de la instrucció pública a la major part del territori estatal durant la primera meitat del segle xx. Precisament, durant l'època de la Segona República (1931-1939) la construcció i habilitació de noves escoles fou molt prolífica.
Per aprofundir més en la valoració patrimonial de l'arquitectura escolar del nostre país, cal assenyalar els estudis d'historiadors com Joaquim Maria Puigvert i Solà, tant a la publicació Mestall núm. 16, de novembre de 2004, com a la Revista de Girona, d'octubre de 2005.
Segons el cadastre, les últimes reformes de l'escola són de 1960. Actualment, en el període d'estiu, s'està procedint a acabar unes obres de reforma en el cos central de l'escola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «CEIP La Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Àrea urbana de Girona

L'Àrea Urbana de Girona és una entitat de població que comprèn els municipis confrontants amb la ciutat de Girona o que hi mantenen una continuïtat territorial i urbana. En concret, es tracta dels municipis de Salt, Celrà, Sarrià de Ter, Bescanó, Quart, Sant Julià de Ramis, Vilablareix i Fornells de la Selva.

## Demografia

| Ciutat | Comarca | Habitants (2023) | Àrea en km$^2$ |
| Girona | Gironès | 104.038 | 39,12 |
| Salt | Gironès | 33.337 | 6,64 |
| Celrà | Gironès | 5.462 | 19,53 |
| Sarrià de Ter | Gironès | 5.335 | 4,16 |
| Bescanó | Gironès | 5.171 | 35,92 |
| Quart | Gironès | 4.026 | 38,09 |
| Sant Julià de Ramis | Gironès | 3.699 | 18,80 |
| Vilablareix | Gironès | 3.508 | 6,17 |
| Fornells de la Selva | Gironès | 2.732 | 11,86 |
| Total | | 167.308 | 180,29 |

## Transport i mobilitat
### Autobús urbà

La ciutat de Girona com a centre de l'Àrea Urbana de Girona disposa d'una xarxa d'autobusos urbans que serveix a Girona mateixa, Salt, Sant Julià de Ramis, Sarrià de Ter, Vilablareix i Fornells de la Selva:
Autobús interurbà
| Línia | Recorregut |
| 100 | Girona - Banyoles - Olot |
| 103 | Girona - Santa Coloma de Farners |
| 105 | Girona - Llagostera - St. Feliu de Guíxols i S'Agaró |
| 114 | Girona - Banyoles - Olot - Camprodon - Setcases - Vallter |
| 117 | Girona - Olot - Ripoll - Puigcerdà - Llívia |
| 151 | Girona - Caldes de Malavella |
| 152 | Girona - Amer - Anglès - Olot |
| 200 | Girona - Flaçà - Palafrugell - Begur |
| 201 | Girona - Flaçà - L'Escala |
| 202 205 206 | Girona - Flaçà - La Bisbal - Palafrugell - Palamós - Llagostera - Caldes de Malavella - Girona |
| 204 | Girona - Julià - Madremanya - Monells - La Bisbal d'Empordà |
| 300 | Girona - Anglès - Osor |
| 301 | Girona - Sant Gregori - Sant Esteve de Llémena |
| 302 | St. Celoni - Breda - Arbúcies - St. Hilari Sacalm - Salt - Girona |
| 303 | St. Hilari Sacalm - Arbúcies - Breda - Hostalric - Girona |
| 400 | Girona - Sant Jordi Desvalls - Verges - Torroella de Montgrí - L'Estartit |
| 401 | Girona - Sant Jordi Desvalls - Garrigolas - L'Estartit |
| 500 | Girona - Vidreres - Lloret de Mar |
| 600 | Girona - Maçanet de la Selva - Blanes - Palafolls |
| 601 | Girona - Fornells de la Selva - Riudellots de la Selva - Aeroport Costa Brava Girona |
| 602 | Barcelona - Girona - Medinyà - Figueres |

## Referències

* ↑ «Áreas Urbanas en España 2023» (PDF) (en castellà). https://atlasau.mitma.gob.es/#c=home. Ministerio de Transportes, Movilidad y Agenda Urbana; Secretaría General Técnica; Centro de Publicaciones, desembre 2023. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Idescat. El municipi en xifres». [Consulta: 22 abril 2024].
# Àguila de Cassin

L'àguila de Cassin (Aquila africana) és una espècie d'ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la selva humida d'Àfrica central i Occidental, des de Guinea cap a l'est fins al sud de la República Centreafricana, nord de la República Democràtica del Congo i oest d'Uganda, i cap al sud fins al nord-oest d'Angola. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Anteriorment estava ubicada al gènere Spizaetus.

## Referències

* ↑ «Àguila de Cassin». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 274. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cassin's Hawk-eagle. Aquila africana» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Mètrica de De Sitter–Schwarzschild

En la relativitat general, la solució de De Sitter-Schwarzschild descriu un forat negre en un pegat causal de l'espai de De Sitter. A diferència d'un forat negre d'espai pla, hi ha un forat negre de Sitter més gran possible, que és l'espai-temps de Nariai. El límit de Nariai no té singularitats, els horitzons cosmològics i els forats negres tenen la mateixa àrea, i es poden mapejar entre si mitjançant una simetria de reflexió discreta en qualsevol pegat causal.

## Introducció

En la relativitat general, els espais temps poden tenir horitzons d'esdeveniments de forats negres i també horitzons cosmològics. La solució de De Sitter–Schwarzschild és la solució més senzilla que té totes dues.

## Mètrica

La mètrica de qualsevol solució esfèricament simètrica en forma de Schwarzschild és:
$ds^{2}=-f(r)dt^{2}+{dr^{2} \over f(r)}+r^{2}(d\theta ^{2}+\sin ^{2}\theta \,d\phi ^{2})$
Les equacions d'Einstein al buit donen una equació lineal per a f(r), que té com a solucions:
    $f(r)=1-2a/r$
    $f(r)=1-br^{2}$
La primera és una solució d'energia d'estrès zero que descriu un forat negre en l'espai temps buit, la segona (amb b positiu) descriu l'espai de Sitter amb una energia d'estrès d'una constant cosmològica positiva de magnitud 3 b. Superposant les dues solucions s'obté la solució de De Sitter-Schwarzschild:
$f(r)=1-{\frac {2a}{r}}-br^{2}$
Els dos paràmetres a i b donen la massa del forat negre i la constant cosmològica respectivament. En d + 1, la caiguda de la llei de potència inversa a la part del forat negre és d − 2. En 2 + 1 dimensions, on l'exponent és zero, la solució anàloga comença amb 2 + 1 de Sitter espai, retalla una falca i enganxa els dos costats de la falca junts per fer un espai cònic.
L'equació geodèsica
$g_{aj}{\ddot {x}}^{j}+\left(\partial _{i}g_{aj}-{\frac {1}{2}}\partial _{a}g_{ij}\right){\dot {x}}^{j}{\dot {x}}^{i}=0$
dóna
${\ddot {r}}+{\frac {1}{2}}{\frac {-f'(r)}{f(r)}}{\dot {r}}^{2}+{\frac {1}{2}}f(r)f'(r){\dot {t}}^{2}-rf(r){\dot {\theta }}-rf(r){\text{sin}}^{2}\theta {\dot {\phi }}^{2}=0$
per al radial, i
${\ddot {t}}+{\frac {1}{f(r)}}f'(r){\dot {t}}{\dot {r}}=0$
per al component de temps.

## Referències

* ↑ R. Bousso. «Adventures in de Sitter space». A: G. W. Gibbons. The future of theoretical physics and cosmology (en anglès). Cambridge University Press, 2003, p. 539–569. ISBN 978-0-521-86015-4.
* ↑ H. Nariai Sci. Rep. Tohoku Univ., 34, 1950, pàg. 160.
* ↑ H. Nariai Sci. Rep. Tohoku Univ., 35, 1951, pàg. 62.
* ↑ Borghini, Stefano; Chruściel, Piotr T.; Mazzieri, Lorenzo «On the Uniqueness of Schwarzschild–de Sitter Spacetime» (en anglès). Archive for Rational Mechanics and Analysis, 247, 2, 09-03-2023, pàg. 22. DOI: 10.1007/s00205-023-01860-1. ISSN: 1432-0673. PMC: PMC9998593. PMID: 36915373.
* ↑ Fernández-Silvestre, Diego; Foo, Joshua; Good, Michael R. R. «On the duality of Schwarzschild-de Sitter spacetime and moving mirror». Classical and Quantum Gravity, 39, 5, 03-03-2022, pàg. 055006. DOI: 10.1088/1361-6382/ac4b03. ISSN: 0264-9381.
# Àrtam cellablanc

L'àrtam cellablanc (Artamus superciliosus) és una espècie d'ocell de la família dels artàmids (Artamidae)

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes amb arbres principalment de l'interior d'Austràlia a excepció del Territori del Nord, Península del Cap York i sud-oest d'Austràlia Occidental. Cria regularment a l'est d'Austràlia des del nord de Queensland (Riu Mitchell), cap al sud, a través de Nova Gal·les del Sud i Austràlia Meridional fins Victòria. Cria ocasionalment cap a l'oest fins Austràlia Occidental i fins l'illa de King a l'estret de Bass i nord de Tasmània. Nòmada.

## Referències

* ↑ «Àrtam cellablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Àguila de Nova Guinea

L'àguila de Nova Guinea (Harpyopsis novaeguineae) és un ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae) i única espècie del gènere Harpyopsis Salvadori, 1875. Habita les zones boscoses de Nova Guinea. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Àguila de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 272. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Papuan Eagle. Harpyopsis novaeguineae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
# NGS

NGS té els següents significats:
* National Geographic Society, institució estatunidenca dedicada a l'estudi i divulgació de la geografia, les ciències naturals i la història
* National Geodetic Survey, agència federal dels Estats Units amb competències en cartografia i geodèsia
* Nova Gal·les del Sud, estat d'Austràlia
* NextGen Series, competició europea de futbol de categoria sots-19
* Next Generation Sequencing, tecnologia de seqüenciació d'ADN
* NGS també és el codi IATA de l'Aeroport de Nagasaki, que serveix la ciutat de Nagasaki (Japó)