OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illes de Tailàndia

Tailàndia, a diferència d'Indonèsia o les Filipines que consten d'uns quants milers d'illes, és un país continental. Té dues costes, una a l'oest sobre el mar d'Andaman, una part de l'oceà Índic, l'altra a l'est, constituint el golf de Tailàndia al mar de la Xina Meridional..
Al llarg d'aquestes costes hi ha escampades uns quants centenars d'illes, de les quals només algunes desenes estan poblades de manera significativa.
Aquests últims són sovint importants centres turístics. La més gran de totes és Ko Phuket, que també forma una província. En tailandès la paraula illa s'anomena koh (เกาะ, pronunciat 'ko' d'aquí la transcripció de vegades visible de Ko en comptes de Koh, extreta de la transcripció anglesa) i sempre precedeix el nom de l'illa.

## Illes del mar d'Andaman

* Ko Phuket
* Khao Phing Kan (badia de Phang Nga)
* Ko Yao Yai
* Koh Yao Noi
* Illes Phi Phi (Ko Phi Phi Don i Ko Phi Phi Le)
* Koh Lanta
* Koh Lipe
* Koh Ngai
* Koh Muk
* Koh Laoliang
* Koh Bulon
* Koh Turatao
* Koh Kradan

## Illes del golf de Tailàndia

* Koh Si Chang
* Koh Lan
* Ko Phai
* Ko Samet
* Koh Chang
* Ko Mak
* Koh Kut
* Koh Samui
* Ko Pha Ngan
* Koh Tao

## Galeria

* Ko Phai
* Ko Tarutao
* Ko Lipe
* Ko Phi Phu Leh
* Islands of Phang Nga Bay
* Ko Poda
* Ko Tapu
* Ko Kut
* Ao Thong Nai Pan, Ko Pha Ngan
* Ko Chang
* Beaches of Ko Phi Phi Don
* Ko Yang of the Tarutao group
* Ko Mak
* Ko Kram

## Referències

* ↑ «Visite de la baie de Phang Nga» (en français). thailande-et-asie.com.
# Apistogramma velifera

Apistogramma velifera és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco a Veneçuela.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the brazilian and peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Staeck, W. 2003. Cichliden-Lexikon, Tiel 3: Südamerikanische Zwergbuntbarsche. Dähne Verlag. Cichliden-Lexikon Tiel 3: 1-219.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Inositol

L'inositol o inosita (compost del qual la forma mio-inositol o cis-1,2,3,5-trans-4,6-ciclohexanhexol és la més abundant a la naturalesa) és un polialcohol cíclic de sis àtoms de carboni, cadascun amb un grup alcohol (-OH). Químicament és un derivat del grup dels glúcids, un alditol d'importància biològica, ja que està implicat amb diversos processos bioquímics i de comunicació cel·lular a més de formar part estructural de les membranes cel·lulars. Es troba als teixits animals formant part de fosfolípids anomenats genèricament glicerofosfolípids o fosfoglicèrids, com el fosfatidilinositol i el fosfatidilinositol fosfat. Sol trobar-se en el teixit muscular i cerebral. Pel que fa als aliments, es pot trobar a alguns cereals, llegums, fruita seca i fruites com les taronges. A més de l'isòmer més abundant, el mio-inositol, a la naturalesa es troben altres isòmers en quantitats menors: escil·lo-inositol, D-(+)-quiro-inositol i L-(-)-quiro-inositol, essent els dos darrers els únics que tenen activitat òptica. Altres isòmers addicionals són el cis-, epi-, al·lo-, muco- i el neo-inositol.

## Estructura

La fórmula química del mio-inositol és C₆H₁₂O₆. La forma més estable de l'anell de l'inositol és la conformació de cadira a la qual els hidroxils en posició 1, 3, 4, 5 i 6 són equatorials mentre que el que es troba en posició 2 és axial. El mio-inositol de vegades s'anomena també meso-inositol, fent referència al fet que es tracta d'un compost meso, és a dir, amb un pla de simetria que passa pels àtoms C-2 i C-5.

## Isòmers

Existeixen nou estereoisòmers de l'inositol, l'estructura dels quals apareix recollida a la taula següent:
* mio-inositol
* escil·lo-inositol
* D-(+)-quiro-inositol
* L-(-)-quiro-inositol
* al·lo-inositol
* cis-inositol
* epi-inositol
* muco-inositol
* neo-inositol

## Síntesi

El mio-inositol és sintetitzat a les cèl·lules a partir de la glucosa-6-fosfat (G-6-P) en dues reaccions: a la primera la G-6-P és isomeritzada per l'enzim ISYNA1 (ISYNA1 (mio-inositol-1-fosfat sintase A1)) a mio-inositol-1-fosfat, que és defosforilat per la IMPasa 1 (mio-inositol monofosfatasa) per donar finalment mio-inositol.

## Referències

* ↑ 'Vieira de Almeida, M., David da Silva, Adilson, Nora de Souza, M.V. i Alves Benício, A.A. (2003). "A cascada dos fosfoinositídeos". Quim Nova 26 (1): 105-111. ISSN 0100-4042. doi: 10.1590/S0100-40422003000100018
# Constantia

«Constantia» té aquests significats:
* Constantia (CDP), concentració de població designada pel cens al comtat d'Oswego, estat de Nova York (EUA)
* Constantia (town), civil township al comtat d'Oswego, Nova York
* Constantia (llatí) o Constanța, gran ciutat portuària a la regió de Dobrudja de Romania, a la riba del mar Negre, capital de la província homònima
* Constantia, nom alternatiu d'Antioquia de Mesopotàmia, ciutat fundada després de la mort d'Alexandre, situada a la província d'Osroene, a Mesopotàmia, al camí que anava de Nísibis a Haran
* Constantia (llatí) o Salamina (Xipre) (català), ciutat a la costa oriental de Xipre, a la riba del riu Pedieos, prop de l'actual Famagusta
* (315) Constantia, asteroide dl cinturó d'asteroides descobert el 1891 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena
* Klein Constantia, equip ciclista txec de categoria continental
# Bernardo Porta

Bernardo Porta (Roma, 1758 - París, 1832) fou un compositor italià.
Fou deixeble de Durante i Magrini, desenvolupant algun temps la plaça de mestre de capella de Tívoli, la qual deixà per fixar la seva residència a Roma. Allà estrenà La contesa d'Amalfi i alguna altra òpera, amb escàs èxit, pel que abandonà la seva pàtria i es traslladà a París, on fou professor d'harmonia de l'escola de música dirigida per Choron. Tant les seves obres dramàtiques com les instrumentals i religioses, són d'escàs valor.
Entre les primeres cal citar:
* Le diable à quatre (París, 1788);
* Pagamin (París, 1792);
* Laurette en Village (1793);
* L'orade (1797);
* Le prisonier français (1798);
* Deux morts qui se volent (1800);
* Les deux statues (1800);
* Les Oraces (1800);
* Le connétable (1804), totes representades a París. També deixà algunes composicions religioses i instrumentals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 46, pàg. 575 (ISBN 84-239-4546-4)
# Acropoma lecorneti

Acropoma lecorneti és una espècie de peix pertanyent a la família dels acropomàtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 35 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 360 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Japó i Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Temminck & Schlegel, 1843. Pisces, Fauna Japonica Parts 2-4: 21-72.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Fourmanoir, P., 1988. Acropoma lecorneti, une nouvelle espèce de Nouvelle-Calédonie (Pisces, Perciformes, Acropomatidae). Cybium v. 12 (núm. 3): 259-263.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fourmanoir, P., 1988.
* ↑ Carpenter, K.E., 1999. Acropomatidae. Temperate ocean-basses (lanternbellies, splitfins). P. 2436-2437. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Estornell cendrós

L'estornell cendrós (Lamprotornis unicolor) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Es troba a Tanzània. El seu hàbitat són les sabanes i herbassars secs subtropicals i tropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell cendrós». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 675. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Ashy Starling. Lamprotornis unicolor» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Central hidroelèctrica de la Porta de Ferro I

Central hidroelèctrica de la Porta de Ferro I (en romanès: Porțile de Fier I, en serbi: Ђердап I /Đerdap I) és la presa més gran del riu Danubi i una de les centrals hidroelèctriques més grans d'Europa. Es troba al congost de la Porta de Ferro, entre Romania i Sèrbia.
La part romanesa de la central produeix aproximadament 5.24 TWh anuals, mentre que la part sèrbia de la central produeix 5.65 TWh. La discrepància en la potència de sortida entre les dues meitats es deu a l'equip generador. Tot i que els equips de Romania són més nous i, per tant, més eficients (generant així més energia), s'estan mostrant més poc fiables; resultant en un augment del temps d'inactivitat per al manteniment/reparació i, en conseqüència, una producció d'energia anual més baixa en general.

## Història

El projecte va començar l'any 1964 com una empresa conjunta entre els governs de Romania i Iugoslàvia per a la construcció d'una gran presa al riu Danubi que donaria servei a tots dos països. En el moment de la seva finalització l'any 1972, era la 10a central hidroelèctrica més gran del món amb dotze turbines Kaplan que generaven 2,052 MW, repartides a parts iguals entre els dos països amb 1,026 MW cadascuna.
La petita illa habitada d'Ada Kaleh va quedar submergida durant la construcció.

### Modernització

Quan la vida útil de 30 anys de les turbines originals va arribar a la seva fi, el 1998 la meitat romanesa de la presa va iniciar un programa de modernització. Com a part d'aquest programa, la primera de les turbines es va aturar l'any 1999. L'any 2007 el programa es va completar i la meitat romanesa de les operacions de la presa es va tornar al seu rendiment. La capacitat nominal de cadascuna de les sis unitats es va incrementar de 171 MW a 194.3 MW, donant així una potència instal·lada de 1,166 MW i augmentant tota la capacitat de generació d'energia de la presa fins als 2,192 MW de l'època. A la part sèrbia de la presa, la modernització va començar el juliol de 2008; fins ara Units 4 to 6. Les unitats s'estan actualitzant amb l'ajuda de l'empresa russa Power Machines de Sant Petersburg, així com dels seus subcontractistes amb la participació d'onze empreses nacionals.
A més de les millores, la part sèrbia té previst construir una nova central elèctrica més petita, anomenada Iron Gate III (en serbi: Ђердап III /Đerdap III).

## Referències

* 1 2 HE Djerdap (in Serbian) Arxivat 2009-08-13 a Wayback Machine.
* ↑ Politika: Đerdap još čeka majstore (in Serbian)
* ↑ «Hidroelectrica». Arxivat de l'original el 2012-11-22. [Consulta: 1r setembre 2012].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2009-06-27. [Consulta: 26 març 2009].
* ↑ «Đerdap: Počela treća faza revitalizacije». Arxivat de l'original el 2016-09-14. [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2009-10-06. [Consulta: 26 març 2009].

## Enllaços externs

* Descripció (en romanès)
# Indicador dorsibrú

L'indicador dorsibrú (Prodotiscus regulus) és una espècie d'ocell de la família dels indicatòrids (Indicatoridae) que habita sabanes, bosc miombo i boscos clars, localment a Camerun, Nigèria i la República Centreafricana, i des d'Angola, sud-est de la República Democràtica del Congo, Ruanda, Uganda, el Sudan, oest i centre d'Etiòpia i centre i sud de Kenya, Tanzània, Zàmbia, Malawi, Moçambic i Zimbàbue, fins al nord-est de Namíbia, nord i est de Botswana i est de Sud-àfrica.
# Apogon aterrimus

Apogon aterrimus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic central: Austràlia (Queensland).

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Günther, A. 1867. Additions to the knowledge of Australian reptiles and fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 115): 45-68.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Inselkanal

L'Inselkanal (trad.: canal de l'illa) és un antic meandre del riu Alster al barri d'Alsterdorf a Hamburg (Alemanya), canalitzat entre 1913-1918 quan va rectificar-se l'Alster, per a eixamplar les zones habitables i crear una cadena de parcs i de senders verds.
El canal curtet ja no té cap paper econòmic i només atreu els navegadors de canoes. Els marges del canal van integrar-se als patís privats de les vil·les que l'envolten i no són pas accessibles. Segons la llei sobre la classificació de les aigües superiors de l'estat d'Hamburg, és un curs d'aigua de primera categoria.
* Mapa dels canals centrals d'Hamburg
* L'Alster a l'esquerra i l'Inselkanal a la dreta
* El canal: cases i natura
* El canal en direcció de la confluència meridional amb el riu Alster

## Referències

* ↑ Sven Bardua, Schleuse Fuhlsbüttel vom Abriss bedroht Arxivat 2021-05-14 a Wayback Machine. in Rundbrief 2010 (volum 21), Hamburg, Willi-Bredel-Gesellschaft – Geschichtswerkstatt, pàgines 39-42
* ↑ Rein ins Boot und Leinen los! Julie Bleyer in: Hamburger Abendblatt, 16 d'abril 2005
* ↑ Tourentip für Paddler auf der Alster in Hamburg (Consell per a navegadors de canoes a l'Alster a Hamburg), Hanseat Hamburg VfW
* ↑ Hamburgisches Wassergesetz (HWaG) (Llei sobre la classificació de les aigües superiors)
# Grădina Icoanei

La Grădina Icoanei ("Jardí de les icones") és un petit parc al centre de Bucarest, situat no gaire lluny de Piața Romană i Bulevardul Magheru. El parc, situat al costat de la plaça Gheorghe Cantacuzino al sector 2 de la ciutat, es va inaugurar l'any 1873.
El parc té una superfície de 2,4 hectàrees i atrau una mitjana de 1.100 visitants un dia de cap de setmana. El Teatre Bulandra (l'escenari Toma Caragiu, Sala Toma Caragiu), el parc Ioanid (ara anomenat "Ion Voicu"), l'església Icoanei, i l'església Anglicana es troben als voltants del parc.

## Història

En un plànol de la ciutat de 1852, l'àrea ocupada ara pel parc va ser designada com Maidanul Stăpânirii, que significava una plaça de la ciutat de propietat de la ciutat. A la zona hi havia l'estany d'Icoana, d'on va sorgir el rierol de Bucureștioara, i un bosquet boscós, que formava el nucli del parc actual. L'estany, que cobria unes 20 hectàrees, va ser drenat entre 1832 i 1846, durant els esforços de desenvolupament urbanístic impulsats pel general Pavel Kiseleff i el Reglament Orgànic. La construcció del parc es va fer entre 1870 i 1873, a partir de plànols dibuixats per l'arquitecte Karl Kuchnovsky i aprovats per Grigore Cerchez, mentre que el paisatgisme va ser realitzat per l'horticultor Louis Leyvraz el 1873. En aquella època, el jardí es trobava als afores de la ciutat; era un lloc on es feien festes, es reunien els amants i els violinistes cantaven entre els matolls.
A l'entrada del parc, una estàtua de George C. Cantacuzino-Râfoveanu, realitzada per l'escultor francès Ernest Henri Dubois, es va inaugurar l'any 1904. Un personatge femení es troba a la base de l'estàtua, subjectant una tauleta amb la mà esquerra; la ploma que tenia a la mà dreta ha desaparegut des de llavors. En un altre racó de Grădina Icoanei hi ha el bust de bronze d'Adrian Păunescu, un poeta que vivia prop del parc; el bust, realitzat pels escultors Ioan Deac-Bistrița i Dragoș Neagoe, es va inaugurar l'any 2012.

## Referències

* ↑ Iojă, Cristian I.; Rozylowicz, Laurențiu; Pătroescu, Maria; Niță, Mihai R.; Vânau, Gabriel O. (en anglès) Landscape and Urban Planning, 103, 1, 2011, pàg. 74–82. DOI: 10.1016/j.landurbplan.2011.06.002.
* 1 2 Marinache, Oana. «De la Maidanul Stăpânirii la Grădina Icoanei» (en romanian), 13-04-2013. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «Pârâurile pierdute ale Bucureștiului de altădată: Bucureștioara și Dâmbovicioara» (en romanès). bzi.ro, 30-12-2013. Arxivat de l'original el de novembre 6, 2021. [Consulta: 12 agost 2020].
* ↑ Marinescu, Aura. «Documentar: Grădini publice de București. Cișmigiu, ridicată pe Lacul lui Dura Neguțătorul, "Maidanul Icoanei", transformat la 1832, iar Botanica are chiparoși bătrâni de 120 de ani» (en romanian). www.news.ro, 08-07-2017. [Consulta: 23 maig 2020].
* 1 2 Cosac, Monica. «Grădina Icoanei» (en romanès), 18-08-2018. [Consulta: 12 agost 2020].
* ↑ «Bustul lui Adrian Păunescu a fost dezvelit în Grădina Icoanei» (en romanès), 28-05-2012. [Consulta: 11 agost 2020].
# Estornell d'Espíritu Santo

L'estornell d'Espíritu Santo (Aplonis santovestris) és un ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial, a les muntanyes d'Espiritu Santo, a Vanuatu.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell d'Espíritu Santo». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 678. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Mountain Starling. Aplonis santovestris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Indigenisme

L'indigenisme és un corrent cultural, polític i antropològic centrat en l'estudi i la valoració de les cultures indígenes d'Amèrica. Aquest corrent qüestiona els mecanismes de discriminació i l'etnocentrisme imperants als diversos estats americans.
Aquest corrent té diversos vessants, des de l'indigenisme literari de Ciro Alegría o José María Arguedas fins a l'indigenisme combatiu d'agrupacions com el Frente Revolucionario Indoamericano Popular i fins i tot guerrilleres com Quintín Lame.

## Referències

* ↑ «indigenisme | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 octubre 2018].
# Apogon cladophilos

Apogon cladophilos és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic central: Austràlia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G. R. & J. E. Randall 2002. Four new Indo-Pacific species of cardinalfishes (Apogonidae). Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 5 (núm. 3): 115-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Institut Castell del Quer

L'Institut Castell del Quer és una institució d'ensenyament secundari emplaçat a Prats de Lluçanès. El centre imparteix ESO, Batxillerat i un cicle mitjà de Sistemes Microinformàtics i Xarxes. Actualment, acull al voltant d'uns tres cents alumnes. Col·labora amb els programes de formació continuada que ofereix el Consorci del Lluçanès obrint les seves aules del cicle d'informàtica a tercers.
L'Institut Castell del Quer es va inaugurar en el curs escolar 1995-96, i s'hi va impartir només tercer curs d'ESO. A partir del curs 1996-1997, ja s'hi va poder cursar des de primer a quart d'ESO. El curs 1997-98, a més de quatre cursos d'ESO s'hi va fer primer curs de Batxillerat. El curs 1998-99 ja s'hi feien els quatre cursos d'ESO i el Batxillerat complet. I el curs 2009-2010, es va començar un cicle formatiu de grau mitjà anomenat Sistemes Microinformàtics i Xarxes.
Junts van aconseguir que es fes realitat la construcció d'un edifici on els alumnes del poble i la comarca poguessin tenir una educació bona a prop de casa, tenint en compte que abans, la canalla amb dotze anys s'havia de desplaçar cap a Vic, Berga o Manresa. La construcció de l'Institut Castell del Quer, fa ser una fita major, gràcies a l'esforç dels ajuntaments del Lluçanès i el de moltes persones que hi van dedicar temps i els esforços.

## Referències

* ↑ «Centres públics (centres de titularitat de la Generalitat de Catalunya, de les administracions locals i d'altres administracions)». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Contacte centre.». Páginas amarillas. Arxivat de l'original el 8 de maig 2016. [Consulta: 3 maig 2016].
* 1 2 3 «EL CENTRE - Castell del quer». sites.google.com. [Consulta: 14 novembre 2016].