OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sinagoga de Cluj-Napoca

La Sinagoga de Cluj-Napoca (en romanès: Sinagoga neologă) és l'única sinagoga activa de la vila de Cluj-Napoca. És una sinagoga reformista, utilitzada per la comunitat jueva local. El temple es troba en el carrer Horea, la sinagoga fou construïda entre 1886 i 1887, segons els plans d'Isidor Hegner. La sinagoga fou danyada després dels atacs de la guàrdia de ferro romanesa, el 13 de setembre de 1927, després fou reconstruïda pel govern romanès. Quan el nord de Transsilvània fou entregat a Hongria per Itàlia i Alemanya el 1940, la comunitat jueva de Cluj-Napoca fou deportada als camps d'extermini nazis. La sinagoga fou danyada durant un bombardeig aliat sobre una estació ferroviaria propera, el 2 de juny de 1944. El 1951, el temple va ser restaurat. La sinagoga està dedicada actualment a la memòria de les víctimes de l'Holocaust.

## Referències

* ↑ www.welcometoromania.ro/
# Sporting Clube da Brava

L'Sporting Clube da Brava (crioll capverdià: Sporting Klubi da Brava) és un club capverdià de futbol de la ciutat de Nova Sintra a l'illa de Brava.

## Palmarès

* Lliga de Brava de futbol:
       2014, 2015, 2016, 2017
* Copa de Brava de futbol:
       2016
* Supercopa de Brava de futbol:
       2014
* Torneig d'Obertura de Brava de futbol:
       2013, 2015, 2016/17

## Referències

* ↑ «Sporting e campeão da Brava» (en portuguès). A Semana, 24-02-2014. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 28 setembre 2019].
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Charles Silver

Charles Silver (París, 16 de febrer de 1868 - 12 d'octubre de 1949) fou un compositor francès.
Estudià en el Conservatori de la seva ciutat natal, on fou deixeble de Dubois i Massenet, aconseguint el 1891 el gran Prix de Rome per la seva cantat L'interdit. En un principi es donà a conèixer per obres simfòniques executades en els grans concerts de París, com:
* Berenice, (obertura);
* Rapsodie sicilienne;
* Poème carnavalesque;
* Naïs, escena lírica per a veus i orquestra;
* Tobie, misteri en quatre episodis;
* David et Bethsabée, escena lírica, i un gran nombre de melodies vocals.
Després abordà la música dramàtica, havent estrenat les òperes:
* La belle au bois dormant, (Marsella, 1902);
* Le clos, (París, 1906);
* Neigilde, (Montecarlo, 1908);
* Myriane, (Niça, 1913);
* i les pantomimes Elle va venir i Chez la pâtissière.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 277 (ISBN 84-239-4556-1)
# Bandera de Castellví de la Marca

La bandera oficial de Castellví de la Marca té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc, amb el castell obert groc amb quatre pals vermells de l'escut, d'alçària 4/5 de la del drap i d'amplària 13/30 de la llargària del mateix drap, al centre.

## Història

El 13 de desembre de 2000, el Ple de l'Ajuntament de Castellví de la Marca (Alt Penedès) va adoptar l'acord d'aprovar la bandera municipal. Va ser confirmada per la Generalitat el 30 de gener de 2001 i publicada en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya núm. 3326 del 13 de febrer del mateix any.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 30 de gener de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Castellví de la Marca.» (pdf). DOGC núm. 3326, 13-02-2001. [Consulta: 12 març 2009].
# Sportivo Tarapacá Ferrocarril

L'Sportivo Tarapacá Ferrocarril, també conegut com a Centro Social Tarapacá, fou un club de futbol peruà de la ciutat de Lima.

## Història

El club va ser fundat l'any 1911 a la ciutat del Callao amb el nom Club Sportivo Tarapacá. Quan l'empresa peruana dels ferrocarrils començà a donar suport a l'equip, aquest es traslladà a Lima, adoptant el nom Sportivo Tarapacá Ferrocarril.
Va jugar a la primera divisió peruana entre els anys 1926 i 1937. La seva millor posició fou la segona posició la temporada 1926. Després del seu descens l'any 1937 es fusionà amb Centro Iqueño que militaba en una categoría inferior.

## Referències

* ↑ RSSSF - Peru - List of Champions a rsssf
* ↑ Peruvian football seasons a rsssf
* ↑ Diamantes al alba a dechalaca.com
# John Pelling

John Pelling (Londres, 27 de maig de 1936 - 14 de juny de 2023) és un tirador d'esgrima anglès, ja retirat, especialista en espasa, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. És fill del també tirador d'esgrima Bert Pelling.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la d'espasa individual quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, quedà eliminat en sèries en la prova d'espasa per equips.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món d'esgrima, una de plata i una de bronze, entre les edicions de 1957 i 1965, i quatre medalles, dues d'or i dues de plata als Jocs de la Commonwealth de 1962 i 1966.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – John Pelling». [Consulta: 6 setembre 2023].
* ↑ «Athletes and results». Commonwealth Games Federation. Arxivat de l'original el 2022-07-04. [Consulta: 6 setembre 2023].
# Ca l'Esteve Andreu

Ca l'Esteve Andreu és una obra d'Alcover (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. És un element remarcable la porta d'accés de grans dimensions, allindada, amb dovelles de pedra. Al centre de la llinda apareix la inscripció de la data i el cognom del primer propietari. Hi ha finestres rectangulars amb ampit sobresortit al primer pis. Les del segon són també rectangulars, però més petites. La cornisa ha estat molt modificada.

## Història

La casa va ser bastida l'any 1661. Al Butlletí...p. 16, apareix la frase següent: "...'Montparler', apellido del propietario de la casa núm. 3 de la calle de la Estela, construïda en 1561, como indican unas cifras en otra parte del dintel -consta en el amirallamiento de 1604 (fol.193)". D'acord amb aquesta inscripció que figura a la llinda de la porta d'accés. L'anagrama fa referència al cognom "Montparler", que correspon al propietari que la va fer construir.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Esteve Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].
# Bandera de Castelló d'Empúries

La bandera oficial de Castelló d'Empúries té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, faixada de tres peces grogues i tres de vermelles, amb el castell blau clar tancat de negre de l'escut, d'alçària 5/6 de la del drap, al centre.

## Història

La bandera de Castelló d'Empúries és la transpoció al drap de l'escut municipal, en què el faixat al·ludeix a les armes del comte d'Empúries i el castell, a la seva residència.
Fou aprovada el 27 de setembre de 2007 pel ple de l'ajuntament de Castelló d'Empúries, el 17 d'abril de 2008 la Generalitat en va donar la conformitat i fou publicada al DOGC el 30 d'abril del mateix any amb el número 5122.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà
* Escut de Castelló d'Empúries

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1299/2008, de 17 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Castelló d'Empúries.» ( PDF). DOGC núm. 5122. Generalitat de Catalunya, 30-04-2008. [Consulta: 4 maig 2013].
# Bembrops morelandi

Bembrops morelandi és una espècie de peix de la família dels percòfids i de l'ordre dels perciformes.

## Etimologia

Bembrops prové dels mots grecs bembras, -ados (una mena d'anxova) i ops (aparença), mentre que morelandi fa referència a J. M. Moreland, col·laborador del Museu de Nova Zelanda Te Papa Tongarewa.

## Descripció

Fa 20,7 cm de llargària màxima. Els exemplars conservats en alcohol presenten una coloració gris groguenc al dors, lleugerament més clara al ventre. Musell relativament allargat i amb escates a les àrees laterals i dorsal. Mandíbula superior estesa fins darrere del marge anterior dels ulls, gairebé fins a la línia mitjana. La línia lateral puja fortament (entre 2-2,5 fileres d'escates) per sobre de la base de les aletes pectorals, descendeix gradualment al llarg de la longitud de les susdites aletes i es troba separada de l'origen de la primera aleta dorsal per dues fileres d'escates, de l'origen de l'aleta anal per 5 i de la inserció d'aquesta darreta aleta per 3. Sis espines i 13-14 radis tous a l'aleta dorsal i 16-17 radis tous a l'anal. La primera espina de la primera aleta dorsal és perllongada, fins i tot en els exemplars més petits. Aletes pectorals arrodonides. La longitud predorsal (fins a la primera aleta dorsal) és gairebé igual a la llargada del cap.

## Alimentació

El seu nivell tròfic és de 3,61.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí i batidemersal (entre 366 i 395 m de fondària), el qual viu al Pacífic sud-occidental: el talús continental d'Austràlia (Nova Gal·les del Sud) i de Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid (Espanya).
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Das, M. K. i J. S. Nelson, 1996. Revision of the percophid genus Bembrops (Actinopterygii: Perciformes). Bull. Mar. Sci. 59 (1): 9-44. Pàg. 35, fig. 9.
* ↑ Sea Around Us (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2014-03-10 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ All fishes of New Zealand - FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series No. 19. 279 p. Pàg. 263.
* ↑ Thompson, B. A. i R. D. Suttkus, 2002. A revision of Indo-Pacific Bembrops, family Percophidae (suborder Trachinoidei). Marine and Freshwater Research. Vol. 53 (núm. 2): 283-295. «Enllaç».
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 1999. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu d'Història Natural de Londres. Londres, la Gran Bretanya.
* Hardy, G. S., 1990. Fish types in the National Museum of New Zealand. National Museum of New Zealand, Miscellaneous Series. Núm. 21: 1-17.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan. 1.028 pàgines.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Sportklub Sofia

L'Sportklub Sofia (en búlgar: Спортклуб София) fou un club de futbol búlgar de la ciutat de Sofia.

## Història

El club va néixer amb el nom SC Karavelov el dia 1 de desembre de 1912, en honor de Lyuben Karavelov, escriptor i figura important del despertar nacional búlgar. Entre 1919 i 1920 es fusionà amb l'Slavia Sofia. Després de la separació fou anomenat Sportklub Sofia. L'any 1935 guanyà la lliga nacional. El 5 de novembre de 1944 es fusionà amb Sokol Sofia i Vazrazhdane Sofia formant-se el Septemvri Sofia.

## Palmarès

* Lliga búlgara de futbol (1): 1935

## Referències

* ↑ «103 години от основаването на „Спортклуб“/“Каравелов“ | ПФК Септември София». fcseptemvri.net. Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 12 novembre 2016].
* ↑ «80 години от шампионската титла на „Спортклуб“ | ПФК Септември София». fcseptemvri.net. Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 12 novembre 2016].
# Janez Porenta

Janez Porenta (Ljubljana, 3 de juny de 1896 $^{(Julià)}$ - Gramozna jama, juny 1942) va ser un gimnasta artístic eslovè que va competir sota bandera iugoslava durant la dècada de 1920.
Porenta va néixer a Ljubljana i formava part del moviment gimnàstic sokol. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà les nou proves del programa de gimnàstica. Destaquen una quarta posició en el concurs complet equips i dues sisenes posicions, en salt sobre cavall i escalada de corda, mentre en les altres proves finalitzà en posicions més endarrerides. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, disputà les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de bronze en la competició del concurs complet per equips i fou setè en el salt sobre cavall, mentre en les altres proves finalitzà en posicions més endarrerides.
Durant la Segona Guerra Mundial fou un membre actiu del Front d'Alliberament de la Nació Eslovena. El 1942 fou arrestat per les forces feixistes italianes per haver participat en l'assassinat del banquer i empresari Avgust Praprotnik (1891–1942) i fou afusellat a Gramozna Jama, prop de Ljubljana.

## Referències

* ↑ «Janez Porenta Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 21 febrer 2019].
* ↑ Naši spomeniki: Gramozna jama, Žale, Urh
* ↑ Rutar, Miloš. Sodelovati in zmagati: Slovenski športniki v NOB. Ljubljana: Borec, 1986, p. 195.
* ↑ Križnar, Ivan; Mihevc, Mira. Bitka, kakor življenje dolga: pričevanja o revolucionarnem in osvobodilnem boju Slovencev. Ljubljana: Cankarjeva založba, 1975, p. 230.
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
# Charles Wilfrid de Bériot

Charles Wilfrid de Bériot (París, 12 de febrer de 1833 - Sceaux-du-Gâtinais, 22 d'octubre de 1914) fou un compositor i pianista francès.
Era fill del famós compositor Charles Auguste Bériot i de la cantant Maria Malibrán. El 1867 li atorgaren una càtedra de piano al Conservatori de París on entre d'altres alumnes tingué a Charles Baetens i Justin Elie. A més d'un Méthode d'accompagnement pour piano et violon, i L'art de l'accompagnement appliqué au piano, se li deuen el poema simfònic Fernand Cortez, dos concerts, duets per a piano i violí i nombroses melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 8, pàg. 263 (ISBN 84-239-4508-1)
* ↑ http://www.harmonicorde.com/baetens.html
# Bandera de Cerdanyola del Vallès

La bandera oficial de Cerdanyola del Vallès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb el primer terç vertical ocupat per quatre barres vermelles d'estructura ròmbica, que no es toquen entre elles, sobre un fons groc contornejat de blanc.
Va ser aprovada el 21 de novembre de 2005 i publicada al DOGC el 21 de desembre del mateix any amb el número 4534.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3574/2005, de 21 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Cerdanyola del Vallès.» (pdf). DOGC núm. 4534. Generalitat de Catalunya, 21 desembre. [Consulta: 2 març 2013].
# Slime

L'slime és una massa viscosa que es pot fer de moltes maneres diferents és a dir que no hi ha normes.
En principi els primers slimes es deien blandiblubs però ara s'ha modernitzat i es diu slime, tot i que no esta gaire aprovat pels experts, ja que porta components no adequats per les persones, en aquest cas nens, que l'utilitzen bastant.
El slime de l'edició original era una substància gelatinosa constituïda principalment per goma guar de color verd vinguda en un pot de plàstic de dimensions d'una llauna.
# Stabat Mater (desambiguació)

«Stabat Mater» té aquests significats:
Stabat Mater és un títol que sol donar-se a les obres que incorporen la seqüència de l'Stabat Mater de l'església catòlica, entre ells:
* Stabat Mater (Boccherini), de Luigi Boccherini
* Stabat Mater (Browne), de John Browne
* Stabat Mater (Dvořák), d'Antonín Dvořák
* Stabat Mater (Haydn), de Joseph Haydn
* Stabat Mater (Jenkins), de Karl Jenkins
* Stabat Mater (Liszt), de Franz Liszt
* Stabat Mater (Pärt), d'Arvo Pärt
* Stabat Mater (Pergolesi), de Giovanni Battista Pergolesi
* Stabat Mater (Poulenc), de Francis Poulenc
* Stabat Mater (Rheinberger), de Josef Rheinberger
* Stabat Mater (Rossini), de Gioachino Rossini
* Stabat Mater (Scarlatti), d'Alessandro Scarlatti
* Stabat Mater (Szymanowski), de Karol Szymanowski
* Stabat Mater (Vivaldi), d'Antonio Vivaldi
# Josip Primožič

Josip Primožič (Ljubljana, 7 de febrer de 1900 - Maribor, 18 d'agost de 1985) va ser un gimnasta artístic eslovè que va competir sota bandera iugoslava durant les dècades de 1920 i 1930.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1924, 1928 i 1936. El 1924, a París, destaca una quarta posició en el concurs complet per equips. El 1928, a Amsterdam, guanyà la medalla de plata en les barres paral·leles i la de bronze en el concurs complet per equips. Fou quart en el salt sobre cavall, cinquè en el concurs complet individual i sisè en la barra fixa. El 1936, a Berlín, destaca la sisena posició en el concurs complet per equips.
En el seu palmarès també destaquen vuit medalles al Campionat del món de gimnàstica artística, dues de plata el 1926, quatre d'or i una de bronze el 1930 i una de bronze el 1938.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jože Primožič». [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ «PRIMOŽIČ, Josip» (en eslovè). [Consulta: 3 octubre 2023].
# Ca l'Indià

Ca l'Indià és una casa del municipi del Masnou protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta trapezoïdal amb pati davanter que consta de planta baixa i dos pisos i acabada amb coberta plana a mode de terrat. Només la de ponent comparteix mitgera amb la casa del costat. El primer pis és la planta principal i s'hi accedeix per una escala amb barana de ferro. L'element més original de la façana és el conjunt de l'escala i la porta d'accés al pis principal, en un reclau de la cantonera que es recolza sobre una gruixuda columna de fust llis.
La planta baixa actua de soterrani de l'habitatge i, per la façana de llevant, hi ha un garatge. En l'eix central de la façana de migdia hi ha una tribuna que fa de balcó de la planta superior. Totes les obertures estan decorades amb esgrafiats a les llindes. L'acabat del parament és un estucat amb relleu a mode de carreus en els laterals i cantonades de l'edifici, mentre que a la resta és llis.

## Història

L'edifici original va ser construït cap a la fi del segle xix per la família del mariner Gaietà Bertran Pagès, propietari del bergantí Maria Rosa. Posteriorment, l'any 1920, els seus hereus va enderrocar l'antiga casa i es va construir l'edifici actual, obra de Bonaventura Bassegoda i Amigó.
La plaça on està situada la casa (plaça de Jaume Bertran) pren el nom de Jaume Bertran i Estapé, capità de vaixell i cronista local que vivia al costat de ca l'Indià. Va ser l'any 1954 que es decidí posar el nom del cronista a la plaça fins aleshores anomenada "plaça de Can Ramon".

## Referències

* ↑ «Fitxa 08118/84 - Ca l'Indià. El Masnou». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 21-01-2010. [Consulta: 26 juny 2016].
* ↑ Ca l'Indià - El Masnou - Pobles de Catalunya
* ↑ Rico Vázquez, Miquel; Roig Lerones, Marta. L'obra arquitectònica de Bonaventura Bassegoda i Amigó a la vila del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou. Arxiu Històric Municipal, 2016 (La Roca de Xeix núm. 30).
* ↑ Bertran Gurri, Josep Ignasi «Bústia Oberta - Aclariment». Butlletí Gent del Masnou, 3a. època núm. 238, 2-2007, pàg. 7-9 [Consulta: 20 setembre 2016].
* ↑ Toran, Rosa. Historia contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou. Arxiu Municipal, 2017, p. 552. ISBN 978-84-697-2290-9.
# Bandera de Fulleda

La bandera oficial del Fulleda té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb una creu de calvari vermella al cente amb els braços de gruix 1/6 de l'alçària del drap; l'altura del pal de 3/4 de la del mateix drap, i la del travesser -situat al començament del segon quart del drap- la mateixa que la del drap; el peu format per tres graons cadascun d'altura 1/12; el superior d'amplada 2/9, el del mig 3/9 i l'inferior 4/9.

## Història

Es va aprovar l'1 de juliol del 1996 i es va publicar en el DOGC núm. 2233 el 22 de juliol del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues
* Escut de Fulleda

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 de juliol de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Fulleda.» (pdf). DOGC num 2233, 22-07-1996. [Consulta: 26 juny 2010].
# Benjamin Burton Gillette

Benjamin Burton Gillette (Roseboom, Estats Units, 1886 – ?) fou un organista i compositor estatunidenc. Estudià en la Universitat de Siracusa i després la música amb diversos mestres particulars, sent nomenat el 1914 professor de composició musical i orgue del Wesleyan College. A més de nombroses peces per aquell instrument i per a piano, així com melodies vocals i música religiosa, va compondre les cantates The light Everlasting i A Legend of Nacoochie.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 591 ISBN 84-239-4526-X
# Socket 940

L' Socket 940 és un tipus de sòcol de CPU amb el mateix Patilles que el Socket AM2, però més antic, i no té suport per memòria DDR2 SDRAM. Cal destacar que aquest no és compatible amb processadors per AM2, a causa de la seva tecnologia. Aquest, en canvi suporta memòria DDR SDRAM i processadors com l'Opteron i l'Athlon 64FX. Ve a substituir el socket 939.
# Chasmocranus surinamensis

Chasmocranus surinamensis és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Surinam.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ «Chasmocranus surinamensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1862. Descriptions de quelques espèces nouvelles de Silures de Suriname. Versl. Akad. Amsterdam v. 14: 371-389.
* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera de Girona

La bandera oficial de Girona té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida en nou faixes iguals, cinc de grogues i quatre de vermelles alternades, amb l'escussó quadrilong ibèric vairat d'ondes blanques i vermelles de l'escut al centre, d'alçària 18/25 de la del drap i llargària 2/5 de la del mateix drap.
Va ser aprovada el 5 de desembre de 2013 i publicada al DOGC el 17 de desembre del mateix any amb el número 6523.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès
* Escut de Girona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2642/2013, de 5 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Girona.» ( PDF). DOGC núm. 6523. Generalitat de Catalunya, 17-12-2013. [Consulta: 20 desembre 2013].