OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cefís (mitologia)

Segons la mitologia grega, Cefís (en grec antic: Κηφισός, Kēphisós) va ser una divinitat fluvial, fill d'Ocèan i Tetis.
Personificava el riu Cefís, que en el seu curs travessava la Fòcida i Beòcia. Cefís va seduir a la nimfa Liríope i va ser el pare de Narcís i potser de la nimfa Tia.

## Referències

* ↑ Higí, Fabularum, pròleg: 6.
* ↑ Ovidi, Les Metamorfosis, III 339-345.
* ↑ Higí, Fabularum, 271.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 46.
# Cairell, revista de literatura

Cairell fou una revista literària bimestral que es publicà a la ciutat de València des del novembre de 1979 fins a l'abril de 1981. En van sortir vuit números. A pesar de la seva curta durada, es convertí en un notable exponent de l'obertura que va experimentar la producció literària d'aquells anys en català, tot mantenint una línia caracteritzada per l'eclecticisme estètic i l'exigència formal. El seu contingut abastava gèneres diversos: poesia, narrativa, teatre, dietari, crítica i ressenyes.
La dirigia Eduard J. Verger, amb un consell de redacció format per Marc Granell, Josep Piera, Josep Lluís Seguí, Josep Lluís Bonet (fins al núm. 4), Adolf Beltran (a partir del núm. 3) i Joan Pellicer (incorporat al darrer número). La gran majoria dels seus col·laboradors pertanyien a la que alguns crítics van designar com generació dels setanta: Josep Albertí, Ramon Pinyol, Joan Navarro, Xavier Bru de Sala, Salvador Jàfer, Vicent Alonso, Maria Antònia Oliver, Jaume Pérez Montaner, Oriol Pi de Cabanyes, Jaume Pont, Valerià Pujol, Manel Rodríguez Castelló, Rodolf Sirera, Àngel Terrón, entre altres noms destacables; però també comptà amb col·laboracions d'alguns autors més veterans, com ara Joan Brossa, Marià Manent, Miquel Martí i Pol i Josep Iborra. Hi van aparèixer traduccions de textos de Pasolini, d'e. e. cummings, de Mallarmé, de Robert Graves, de Camões, d'Italo Calvino i de Baudelaire. Cada número, excepte el primer, anava il·lustrat per un artista: Maria Montes, Joan Pere Viladecans, Cristina Navarro, Joan Palou, Albert Ràfols Casamada Fuencisla Francés i Manuel Boix.

## Referències

* ↑ Fuster, Joan. «Cairell, una aventura». A: Notes d'un desficiós. València: Almudín, 1980, p. 59. ISBN 9788430022762.
* ↑ Granell, Marc «"Cairell" (1979-1981). Material per a un retrat impossible». L'Aiguadolç, 9-10, monogràfic: Revistes valencianes de literatura (1969-1989), 1989, pàg. 21-26.
* ↑ Martínez Sanchis, Francesc. Premsa valencianista. València: Universitat de València, 2017, p. 127-130. ISBN 9788437099460.
* ↑ «Cristina Navarro: Mi mundo, pàg. 42». [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ «Joan Palou. Galeria virtual > Documentació». [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Puig, Carme; Escrivà, Rosa. «Poesia catalana actual i pintura». A: Actes del Quinzè Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes (Lleida, 7-11 de setembre de 2009). vol. 2. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2010, p. 301-302.
* ↑ «Manuel Boix. Il·lustracions». [Consulta: 8 agost 2014].

## Enllaços externs

* Cairell, revista de literatura
# John Swinney

John Ramsey Swinney, en gaèlic escocès Iain MacShuibhne (nascut el 13 d'abril del 1964 a Edimburg) és un polític escocès.

## Biografia

La seva militància al Partit Nacional Escocès (SNP) s'inicià el 1979, quan tenia 15 anys, i d'ençà va ostentar diferents càrrecs dins el partit tant a nivell local com a nivell nacional.
L'any 2000, Swinney fou escollit líder de l'SNP, esdevenint així líder de l'oposició al Parlament Escocès. El 2004 va deixar el lideratge del partit i va ocupar altres responsabilitats dins el mateix parlament que el vincularen a afers europeus.
El 2007 va obtenir el major suport mai aconseguit per un candidat a Escòcia fins aleshores i fou nomenat Secretari del Gabinet d'Hisenda, Ocupació i Creixement Sostenible en el govern d'Alex Salmond. A les eleccions del maig de 2011 va ser reelegit amb 18.219 vots i una majoria de 10.353, seguint com a secretari d'hisenda. Només el líder de l'SNP i candidat a la presidència Alex Salmond va obtenir uns millors resultats.
El novembre de 2014 fou nomenat viceprimer ministre d'Escòcia i Secretari del Gabinet d'Hisenda, Constitució i Economia en el Primer govern de Nicola Sturgeon, del 21 de novembre de 2014 fins al 18 de maig de 2016, quan en el segon gabinet de Sturgeon fou nomenat Secretari de Gabinet d'Educació i Competències fins al 18 maig 2021, quan va fou nomenat Secretari de Gabinet de Recuperació Covid en el tercer govern de Sturgeon, càrrec que tingué fins al 28 març 2023
El 15 de febrer del 2023, atesa la dimissió de Nicola Sturgeon com a primera ministra d'Escòcia, va passar a ser considerat un possible succeïdor del càrrec, juntament amb Màiri McAllan, Angus Robertson, Kate Forbes, Humza Yousaf, Neil Gray i Keith Brown.

### Primer ministre d'Escòcia

Després de la dimissió de Humza Yousaf i el trencament de la coalició de govern del Partit Nacional Escocès (SNP) amb el Partit Verd Escocès, fou nomenat líder del partit i primer ministre d'un govern en minoria.

## Referències

* ↑ Young, Andrew «TV-am may have the morning off». The Herald [Glasgow], 11-05-1983, p. 1 [Consulta: 1r juny 2016].
* ↑ «Salmond announces his new cabinet». BBC News, 16-05-2007.
* ↑ «John Swinney says sorry over tax power giveaway». Telegraph.co.uk, 24-11-2010. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2011. [Consulta: 3 d’abril 2017].
* ↑ «Scottish cabinet reshuffle: John Swinney becomes education secretary» (en anglès). bbc, 18-05-2016.
* ↑ Carrell, Severin; Brooks, Libby; Adu, Aletha. «Who will replace Nicola Sturgeon? Scottish leadership runners and riders» (en anglès). The Guardian, 15-02-2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «John Swinney, nou primer ministre d’Escòcia». Vilaweb, 08-05-2024. [Consulta: 3 febrer 2025].

## Enllaços externs

* John Swinney MSP
* Scottish Parliament – John Swinney MSP
# Carl Friedrich Ebers

Carl Friedrich Ebers (Kassel, ducat de Hessen, 25 de març de 1770 - Berlín, 19 de setembre de 1836) fou un director d'orquestra i compositor alemany.
Va pertànyer a la banda de música d'un regiment d'artilleria prussià i ocupà la direcció d'orquestra d'una companyia de còmics ambulants, i després fou compositor de cambra del príncep de Mecklemburg-Schwerin (1797). Casat i divorciat poc temps després, tornà a portar una vida aventurera, sent director d'orquestra a Perth, Magdeburg (1822), i després a Leipzig, quasi sumit en la misèria, passant últimament a Berlín.
Entre les seves obres hi figuren les òperes:
* Bella et Fernando;
* L'ermite de Formentera;
* Des Blumeninsel;
* Der Lichtscompass.
I diverses cançons amb acompanyament de piano, rondós, temes variats, sonates, peces a quatre mans, valses, variacions, simfonies, trios, poloneses, diverses marxes i peces per a diversos instruments i una simfonia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2727 (ISBN 84-239-4581-2)
# Fumador passiu

El tabaquisme passiu és una forma de tabaquisme resultant de la inhalació involuntària del fum de tabac emès per la combustió de pipes, puros o cigarretes que expiren les persones que fumen o que surt directament de la cigarreta. Una cinquena part del fum inhalat pels fumadors passius és el que prové directament de cigarretes.
El fum de tabac respirat pels fumadors passius conté aproximadament la mateixa quantitat de nicotina que la que fumen els fumadors directament, a més de seixanta substàncies cancerígenes. El fumador passiu no aspira la cigarreta a través de cap filtre sinó que es veu obligat a respirar el fum que surt lateralment d'aquesta, i que té una composició diferent a la del fum inhalat pel fumador "actiu". En el fum que respira el fumador passiu, amb una temperatura inferior, es concentren els productes que resulten de la combustió incompleta. Això fa que tingui, per exemple, en comparació amb el fum del fumador "actiu", el triple de quantitat de monòxid de carboni (tòxic), set vegades més de benzè (cancerigen, inhalat i també absorbit a través de la pell, la ingesta d'alcohol -habitual en bars amb fumadors, per exemple- empitjora els seus efectes negatius), cent vegades més d'amoníac (irritant) i setanta vegades més de nitrosamines.
La concentració de nicotina a l'aire a les llars on hi ha fumadors, encara que en aquest moment no estiguin fumant, oscil·la entre 2 i 10 µg/m³.

## Vegeu també

* Cas Philip Morris contra l'Uruguai

## Referències

* 1 2 Agència Internacional per a la Recerca contra el Càncer
* ↑ Benceno Ministeri de treball i d'assumptes socials d'Espanya. Instituto Nacional de Seguridad e Higiene en el Trabajo. (castellà)
* ↑ Le tabagisme environnemental et la santé de l'enfant Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. de Véronique Godding, pediatra i tabacòloga. (francès)
# Cal Genet (Argentona)

Cal Genet és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de tres cossos perpendiculars a la façana i dos pisos. Conserva el portal rodó d'onze dovelles, tot i que està retallat, ja que quan es deuria pujar el nivell del carer, va quedar massa baix. També els tres balcons de pedra granítica, que tenen rajoles del segle xix a la part inferior, i les tres finestres de la golfa. Al convertir-se en habitatge plurifamiliar, es van obrir dues noves portes d'accés als habitatges.
De l'interior destaca en l'entrada del núm. 12, l'antic portal de pedra gòtica que conduïa a l'estança que estaria situada on avui hi ha el núm. 14. Al pati del núm. 12 també es conserva un hipogeu.
El subsòl està protegit mitjançant la fitxa Q1-02 del Catàleg de patrimoni arquitectònic, arqueològic, paisatgístic i ambiental.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Genet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Partits polítics de Manipur

Els principals partits polítics de Manipur des de la seva independència el 1947 i sota administració de l'Índia des 1949, han estat:
Vegeu també: Moviments d'Alliberament de Manipur
# Haworthia bolusii var. blackbeardiana

Haworthia bolusii var. blackbeardiana és una varietat de Haworthia bolusii del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia bolusii var. blackbeardiana és una suculenta perennifòlia més gran amb roseta de fins a 15 cm de diàmetre, nombroses fulles, parcialment translúcides, de color verd blavós i els marges poden tenir espines. És una planta que prolifera lentament. És un dels pocs elements del Cap Oriental que creix més a l'interior (juntament amb tessellata, marumiana, etc.). Si té prou llum, pot ser una planta força atractiva per créixer.

## Distribució

Aquesta varietat té una àmplia àrea de distribució i creix a les províncies sud-africanes del Cap Septentrional, Cap Oriental i Estat Lliure, concretament comença a l'oest des de la zona de Middelburg fins a Queenstown a l'est. Al nord s'informa des d'Aliwal North i creix cap al sud fins a la zona de Cathcart - Whittlesea; i fins al sud-oest de la seva àrea de distribució al voltant de Graaff-Reinet.

## Taxonomia

Haworthia bolusii var. blackbeardiana va ser descrita per (Poelln.) M.B.Bayer i publicat a New Haworthia Handb.: 31, a l'any 1982.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
bolusii: epítet en honor de Harry Bolus, botànic sud-africà (1834-1911).
var. blackbeardiana: epítet en honor de la botànica sud-africana Miss Gladys Ivy Blackbeard (1891-1975).

### Sinonímia

* Haworthia blackbeardiana Poelln., Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 31: 82 (1932). (Basiònim/Sinònim substituït)

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia blackbeardiana» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 9 juliol 2021]. «Sinònim de Haworthia bolusii var. blackbeardiana»
* ↑ «Haworthia bolusii var. blackbeardiana» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Haworthia bolusii» (en anglès americà), 05-02-2020. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ The Journal of the Botanical Society of South Africa |Members of the Botanical Society 1949/1950 [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia bolusii var. blackbeardiana». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 9 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia blackbeardiana, sinònim de Haworthia bolusii var. blackbeardiana
# Carl Maria Artz

Carl Maria Artz (Düsseldorf, 10 de juny de 1887-Berlín, 21 de juliol de 1963) fou un director d'orquestra i compositor alemany.
Va estudiar amb Julius Buths i Otto Neitzel al Conservatori de Düsseldorf, amb Felix Draeseke al conservatori de Dresden i piano amb Josef Pembauer a Leipzig. A Alemanya, Noruega i Valetta va ocupar un lloc distingit com a director d'orquestra. La seva obra com a compositor compren, una òpera, el poema simfònic Am toten Maar, un quartet de corda i diverses peces per a piano.

## Referències

* ↑ «Artz, Carl Maria». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Apèndix núm. I, pàg. 904. ISBN 84-239-4571-5.
* ↑ de Brie, Tim. «Artz, Carl Maria», 19-05-2005.

## Enllaços externs

* «Mro. Carl Maria Artz (1925 – 1927)» (en maltès). [Consulta: agost 2016].
# Dia Mundial sense Tabac

El Dia Mundial sense Tabac se celebra cada any el 31 de maig. El seu objectiu és animar tots els ciutadans del món a dur a terme un període d'abstinència de 24 hores de totes les formes de consum de tabac. Més enllà d'aquest objectiu, la celebració d'aquest dia mundial vol conscienciar sobre els efectes negatius que té el tabac en la salut i el fet que el seu consum estigui tan estès. Cada any moren més de 7 milions a tot el món pel consum de tabac, entre ells 890.000 fumadors passius, persones que no fumen però que estan exposades al fum.
Els estats membres de l'Organització Mundial de la Salut (OMS) van crear el Dia Mundial sense Tabac el 1987. Aquest dia mundial genera entusiasme i al mateix temps resistència en governs, organitzacions de salut pública, fumadors, productors i la indústria de tabac.

## Referències

* ↑ World Health Organization. Tobacco. Fact Sheet N°339, Maig 2017. Arxivat 19 November 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. Gènova. Accés el 6 de gener de 2015.
# El pop d'Antònia Font. Versions halògenes

El pop d'Antònia Font. Versions halògenes és un àlbum tribut al grup de pop mallorquí Antònia Font, publicat el 13 de desembre del 2011 sota el segell discogràfic DiscMedi. El disc consisteix en 19 cançons del grup mallorquí versionades per diversos grups catalans.
El juliol del 2011, coincidint amb la publicació de Lamparetes mesos abans, la revista Enderrock edità i distribuí Alegria revisitat, un disc amb les cançons del tercer àlbum d'Antònia Font, Alegria, reinterpretades per artistes catalans com Tomeu Penya i Mishima. El pop d'Antònia Font fou una ampliació d'aquest treball, que inclou nou de les deu cançons d'Alegria revisitat juntament amb deu cançons noves, provinents d'altres discs del grup mallorquí. El duet Pulpopop publicà un videoclip de la seva versió de «Tots es motors», original del disc A Rússia.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Joan Miquel Oliver.

## Referències

* 1 2 «Més versions d'Antònia Font». Enderrock, 22-11-2011 [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «S'edita un disc de tribut a Antònia Font». Ara, 01-12-2012 [Consulta: 27 abril 2018].
# Celeste Coltellini

Celeste Coltellini (Liorna, 26 de novembre de 1760 – Nàpols, 24 de juliol de 1828), fou una soprano italiana.
Fou una artista més eminent del seu temps, tant per la seva veu de mezzosoprano, com per la seva excel·lent escola i dots escèniques. Debutà a Nàpols el 1781 i havent-la escoltat l'emperador d'Àustria la feu contractar per l'Òpera de Viena amb 10.000 ducats de sou.
Va ser alumna del famós Mandrini, professor de cant de la Maria Antonieta, Mozart va escriure per a ella diferents composicions i Paisiello l'òpera Nina pazza per amore, amb la que va aconseguir un dels seus més grans triomfs.
Casà amb el banquer suís anomenat Mericofre (1795) i es retirà del teatre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 14, pàg. 405. (ISBN 84-239-4514-6)
# Cal Mestre Millet

Cal Mestre Millet és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local. És la casa natal del músic Lluís Millet i Pagès (el Mestre Millet).

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta rectangular formada per planta baixa i primer pis amb la coberta practicable. La façana està marcada pels dos eixos d'obertures de les plantes: a la planta baixa disposa d'una porta d'accés i una finestra enreixada al costat, mentre que al primer pis hi ha un balcó i una finestra amb ampit de pedra més petita.
Com la majoria de les cases de cós del Masnou, té al darrere una eixida de dos nivells. El primer, arran de balconera, coberta amb mosaic i arrambadors de majòlica; unes escales que menen al tros enjardinat i té al fons, sota volta, el safareig, l'entrada a la mina d'aigua i, antigament, la comuna.
Les estances interiors, com moltes de la seva època, tenen arrambadors de majòlica i els sostres i parets decorats amb pintures.

## Història

El músic Lluís Millet i Pagès, fundador de l'Orfeó Català i fill predilecte de la vila, nasqué en aquesta casa el 18 d'abril de 1867. L'Ajuntament va col·locar una placa de marbre a la façana amb motiu del centenari del seu naixement. Fou feta bastir pel pare del mestre, Salvador Millet i Estaper, l'any 1853. La família Millet hi va residir fins a l'any 2015, any en què fou venuda.

## Referències

* 1 2 «Casa del carrer de Lluís Millet, 44». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2016].
* 1 2 3 Muray, Joan «CASES amb pedigrí – i II (continuació)» (PDF). Butlletí Gent del Masnou, 3a època núm. 343, juny 2016, p. 10 [Consulta: 23 setembre 2016].
# Oli de cascall

L'oli de cascall (oleum papaveris seminis) és un oli comestible de les llavors del cascall (Papaver somniferum), la planta de l'opi. Aquest oli té usos culinaris i farmacèutics a més de servir per a pintures, com a mínim des de fa 1.500 anys a l'Afganistan), vernís i sabó.
Les llavors del cascall tenen un percentatge d'oli d'entre el 45% i 50%. Aquest oli no té propietats narcòtiques.

## Química

L'oli de cascall és notable pel seu alt contingut de tocoferols diferents dels de la vitamina E (alfa-tocoferol).

## Usos

Al segle xix l'oli de cascall es feia servir per cuinar, llànties i vernissos, pintures i sabons. Actualment a aquests usos s'hi afegeixen d'altres com els farmacèutics i medicinals (tractament del càncer).
De vegades s'afegia l'oli de cascall per adulterar l'oli d'oliva i l'oli d'ametlla. Als països industrialitzats, l'ús culinari més important actualment d'aquest oli és com a oli per a amanir.

## Referències

* ↑ Julius Lewkowitsch. George H. Warburton. Chemical technology and analysis of oils, fats and waxes (en anglès). 2. 5. Macmillan, 1914.
* ↑ Bozan B, Temelli F «Chemical composition and oxidative stability of flax, safflower and poppy seed and seed oils» (en anglès). Bioresource Technology, 99, 14, September 2008, pàg. 6354–9. DOI: 10.1016/j.biortech.2007.12.009. PMID: 18198133.
* ↑ Yearbook of Agriculture (en anglès). United States Government Printing Office, 1896, p. 203.
* ↑ «Poppy Seed Oil» (en anglès). Recipetips.com. [Consulta: 19 gener 2009].
# Haworthia emelyae

Haworthia emelyae és una espècie del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia emelyae poques vegades brolla. Les fulles estan clarament retallades, punxegudes i amb prou feines translúcides formen una roseta amb un diàmetre de fins a 10 cm de diàmetre. El limbe foliar està alineat, és de color verd fosc i està cobert de petites taques allargades i disperses i berrugues aixecades indistintament.
La inflorescència pot arribar a fer fins a 30 cm de llargada i consta de 15 a 20 flors blanques.

## Distribució

Haworthia emelyae és comú a les províncies sud-africanes del Cap Occidental i del Cap Oriental.

## Taxonomia

Haworthia nortieri va ser descrita per Karl von Poellnitz i publicada a Repertorium Specierum Novarum Regni Vegetabilis. 42: 271 (1937).

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
emelyae: epítet en honor de la senyora Emily Pauline Reitz Ferguson (1872-?), col·leccionista de plantes a Sud-àfrica.

### Varietats acceptades

* Haworthia emelyae var. emelyae
* Haworthia emelyae var. comptoniana (G.G.Sm.) J.D.Venter & S.A.Hammer
* Haworthia emelyae var. major (G.G.Sm.) M.B.Bayer
* Haworthia emelyae var. multifolia M.B.Bayer

## Referències

* ↑ «Haworthia nortieri». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Arxivat de l'original el 2021-09-01. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants» (en anglès). [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ «Varietats acceptades en negreta de Haworthia emelyae». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Arxivat de l'original el 2018-05-21. [Consulta: 11 febrer 2021].

## Bibliografia

* Bayer, Martin Bruce; van Jaarsveld, Ernst Jacobus. Urs Eggli. Haworthia variegata Sukkulenten-Lexikon. Einkeimblättrige Pflanzen (Monocotyledonen) (en alemany). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2001, p. 215. ISBN 3-8001-3662-7 [Consulta: 11 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Haworthia emelyae var. emelyae a Red List of South African Plants
* Haworthia emelyae var. comptoniana (G.G.Sm.) J.D.Venter & S.A.Hammer a Red List of South African Plants
* Haworthia emelyae var. major a Red List of South African Plants
* Haworthia emelyae var. multifolia a Red List of South African Plants
# Carl Pfister

Carl Pfister (Werneck, Baixa Francònia, 12 d'abril de 1884 - † 1 de juliol de 1961 Forbach / Baden-Württemberg) fou un compositor alemany que es distingí com a compositor de cants i himnes patriòtics i religiosos com:
* Lieb Nachtigall, wach aufl Dtsch. Volkslieder (1920; 2a ed., 1926);
* Lieder z. Lante und Violine (1920);
* Zwie und Wechselgesänge (1920);
* Unserer lieben Fraue, Leg. und Lieder z. Lante (1921; 2a ed. 1925);
* Rosengartenlieder (1921; 3a ed. 1923);
* Gesang z. Gitarre (1921);
* Frohe Ernte (1921);
* Vaganten-, Scherzo- und Wanderburschenlieder (1921);
* Goldene Wiege (1922);
* Marienminne (1925);
* Erde singe (1925);
* Klampferschule (1926);
* Geistliche Lieder z. Lante (1926), i diversos cors per a homes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apèndix núm. 8, pàg. 425, ISBN 84-239-4578-2