OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Egotisme

El terme egotisme (del llatí " ego " que significa " jo " i d'" isme " que fa al·lusió a la " pràctica de "), pot ser identificat amb el concepte d'excessiva importància concedida a si mateixos i a les pròpies experiències vitals. Es tracta, en suma, de la tendència a parlar o escriure de manera excessiva sobre si mateix.

## Descripció

El terme «egotisme», si bé usat freqüentment com a sinònim d'« egoisme », no s'hi ha d'equiparar, com apunta Ayn Rand en la introducció del seu llibre El manantial (1968).
Segons aquesta autora, la diferència rau en el fet que l'egotisme es basa en un intercanvi més o menys parell de valors, mentre que l'egoisme —igual que el contrari, l' altruisme— pertany a una situació força més desaparellada entre allò que hom dóna i allò que es rep.

## Origen

La veu paral·lela, " egoisme " està documenta per primera vegada el 1722, en un escrit de CM Pfaff en llatí " Oratio de egoismo, nova philosophia haeresi.. " En francès consta des de 1755 i des de 1762 en italià. Semblants registres i dates corresponen al seu correlat "egoista". Altres fonts assenyalen que la paraula va ser difosa a Europa per Stendhal, que va titular precisament un dels seus llibres de memòries Records d'egotisme (1832, però publicat el 1892). Tot i això, gaudeix de poca arrelament en la península ibèrica, reduït el seu ús fonamentalment a la literatura.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «EGOTISMO» (en castellà). Etimologías de Chile - Diccionario que explica el origen de las palabras. [Consulta: 19 febrer 2022].
* ↑ ASALE, RAE-. «egotismo | Diccionario de la lengua española» (en castellà). «Diccionario de la lengua española» - Edición del Tricentenario. [Consulta: 19 febrer 2022].
# Ortopiroxenita

L'Ortopiroxenita és una roca ultramàfica formada exclusivament per ortopiroxè (piroxè cristal·litzat en el sistema ortoròmbic). Pot tenir petites quantitats de clinopiroxè i d'olivina. Les ortopiroxenites es poden trobar en altres planetes; un exemple és el meteorit ALH 84001.

## Referències

* ↑ «ALH 84001». Meteoritical Society. [Consulta: 13 gener 2013].
# Coll del Portell

El coll del Portell o de Font-rúbia és una llarga collada que uneix els Tres Turons (Barcelona). L'actual carrer del Santuari ocupa aquest recorregut. Diversos camins permetien arribar a aquest coll. Els carrers Mare de Déu del Coll i Dante ressegueixen els camins que pujaven de Gràcia i d'Horta. El camí de Can Móra puja al costat de la paret oriental del Parc Güell des de la Travessera de Dalt; a la collada es troba amb el carrer Llobregós traçat sobre un camí que venia des de Vilapicina. La collada tenia una entrada a llevant per un camí que s'ha transformat en la carretera del Carmel, i una altra a ponent que venia des dels Penitents pel camí dels Àngels. El caràcter muntanyós de l'indret no impedia un trànsit important de persones des de temps remots.

## Referències

* ↑ «Coll del Portell». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. [Consulta: 6 gener 2013].
# Gran Premi d'Europa de motociclisme de 1992

El Gran Premi d'Europa de motociclisme de 1992 fou la sisena cursa de la temporada 1992 de motociclisme. La cursa es disputà al Circuit de Catalunya (Montmeló, Catalunya) el dia 31 de maig de 1992.

## 500 cc

| Pos | Pilot | Moto | Temps/Retirat | Punts |
| 1 | Wayne Rainey | Yamaha | 47:31.348 | 20 |
| 2 | Mick Doohan | Honda | +0.057 | 15 |
| 3 | Doug Chandler | Suzuki | +14.762 | 12 |
| 4 | Kevin Schwantz | Suzuki | +16.333 | 10 |
| 5 | John Kocinski | Yamaha | +28.147 | 8 |
| 6 | Eddie Lawson | Cagiva | +35.574 | 6 |
| 7 | Niall Mackenzie | Yamaha | +42.813 | 4 |
| 8 | Miguel Duhamel | Yamaha | +43.805 | 3 |
| 9 | Randy Mamola | Yamaha | +44.152 | 2 |
| 10 | Joan Garriga | Yamaha | +49.388 | 1 |
| 11 | Alex Barros | Cagiva | +1:11.219 | |
| 12 | Peter Goddard | ROC Yamaha | +1:11.301 | |
| 13 | Thierry Crine | ROC Yamaha | +1:28.596 | |
| 14 | Toshiyuki Arakaki | ROC Yamaha | +1:28.645 | |
| 15 | Juan López Mella | ROC Yamaha | +1:40.342 | |
| 16 | Kevin Mitchell | Harris Yamaha | +1:41.817 | |
| 17 | Dominique Sarron | ROC Yamaha | +1 volta | |
| 18 | Michael Rudroff | Harris Yamaha | +1 volta | |
| 19 | Eddie Laycock | Yamaha | +1 volta | |
| 20 | Serge David | ROC Yamaha | +1 volta | |
| 21 | Nicholas Schmassman | ROC Yamaha | +1 volta | |
| 22 | Marco Papa | Librenti | +1 volta | |
| 23 | Lucio Pedercini | Paton | +2 voltes | |
| 24 | Josef Doppler | ROC Yamaha | +2 voltes | |
| Ret | Damon Buckmaster | Harris Yamaha | Retirat | |
| Ret | Cees Doorakkers | Harris Yamaha | Retirat | |
| Ret | Àlex Crivillé | Honda | Retirat | |
| Ret | Corrado Catalano | ROC Yamaha | Retirat | |
| Ret | Claude Arciero | ROC Yamaha | Retirat | |
# Hospital de Tortosa Verge de la Cinta

L'Hospital de Tortosa Verge de la Cinta, anteriorment dit Residència Sanitària Verge de la Cinta, és un edifici hospitalari de Tortosa (comarca del Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici modern, conegut com a Hospital de Tortosa Verge de la Cinta, abans també conegut com a Residència Sanitària Verge de la Cinta, situat al pla de les Sitges, sobre un turó pronunciat a la banda est de la ciutat, cosa que la fa fàcilment visible des d'aquesta. S'hi accedeix a través de la carretera Simpàtica, que mena també a les ermites de Mig Camí i del Coll de l'Alba. A peu s'hi accedeix des del barri del Garrofer, sobre el qual se situa.
L'edifici és conformat per diferents cossos rectangulars adossats, intercomunicats per l'interior, i de diferents alçades (oscil·la entre les dues i les sis plantes), amb soterranis on, entre d'altres, se situa el servei d'urgències. A les plantes inferiors es troben les consultes externes, la cafeteria i altres serveis complementaris, i per la resta es reparteixen les habitacions. La construcció de l'edifici és homogènia. A l'exterior la superposició de plantes es reflecteix mitjançant l'alternança de sectors horitzontals de mur, arrebossats i pintats, i altres on se situen les finestres. La distribució en planta dels cossos, que conforma un perímetre força irregular, cerca aprofitar al màxim la llum natural sense haver de construir patis interiors. La zona del passeig del voltant aprofita els espais dels antics forts de Crist, la Victòria i el Carme. Hi ha també en aquest lloc la pista d'aterratge d'helicòpters.

## Història

Al lloc que ocupa la residència hi havia les antigues casernes bastides durant la Guerra de la Independència. L'esplanada és coneguda també com el pla de les Sitges, perquè s'hi van trobar diferents sitjars prehistòrics ara desapareguts.
El dia 22 de novembre de 1976 va obrir les portes l'Hospital de Tortosa Verge de la Cinta, amb el nom de "Residencia Sanitaria Virgen de la Cinta", el primer centre hospitalari de titularitat pública que es va construir al territori, i actualment un referent per a la població de les Terres de l'Ebre com a centre sanitari i assistencial. L'Hospital de Tortosa Verge de la Cinta és el centre hospitalari de referència de la sanitat pública a les Terres de l'Ebre. La seva gestió correspon a l'Institut Català de la Salut (ICS) i forma part de la Xarxa Hospitalària d'Utilització Pública, XHUP.

## Referències

* ↑ «Hospital de Tortosa Verge de la Cinta – Web Gerència Territorial Terres de l'Ebre». [Consulta: 3 març 2025].
* ↑ Ferré, Joan J. Tiron. Grimpant pel massís del Port. Cossetània Edicions, 2004, p. 13. ISBN 978-84-9791-056-9.
* 1 2 3 4

## Enllaços externs

* «Residència Sanitària Verge de la Cinta». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* «Hospital de Tortosa Verge de la Cinta». Institut Català de la Salut. Departament de Salut. Generalitat de Catalunya.
# Sociedad Deportiva Aucas

La Guaratingueta Futebol Ltda és un club de futbol Brasileña de la ciutat de Brasilia.

## Història

El nom del club prové de la tribu indígena dels Aucas, degut al fet que el club pertanyia a l'empresa Royal Dutch Shell, que en aquells moments estava operant als camps de petroli de la zona est de l'Equador on aquesta tribu estava establerta. Els colors del club, el groc i el vermell, foren adoptats perquè eren els colors del logotip de l'empresa Shell.
L'Aucas mai ha guanyat el campionat de l'Equador, però sí diversos campionats regionals. Entre els seus jugadors més destacats de la història podem destacar Ariel Graziani, Nicolás Ascencio, Edison Maldonado, Geovanny Espinoza i René Higuita.

## Palmarès

* Campionat Interandinos:
** 1959, 1962
* Campionat de Pichincha:
** 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1951

## Jugadors destacats

* Joffre David Guerrón Méndez
* Ariel Graziani
* Nicolás Ascencio
* Edison Maldonado
* Geovanny Espinoza
* René Higuita

## Referències

* ↑ «Ecuador - Champions and Runners-up Interandinos». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Ecuador - List of Amateur Champions Guayas and Pichincha». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Jesús Vázquez Alcalde

Jesús Vázquez Alcalde (nascut el 2 de gener de 2003) és un futbolista professional espanyol que juga com a lateral esquerre al club de la Lliga València CF.

## Carrera de club

Nascut a Mèrida, Badajoz, Extremadura, Vázquez es va incorporar a l'equip juvenil del València CF als cinc anys. Va fer el seu debut com a sènior amb les reserves l'1 de novembre de 2020, començant en un empat a casa de Segona Divisió B 0-0 contra l'Hércules CF.
Vázquez va debutar amb el primer equip el 16 de desembre de 2020, començant amb una victòria fora de casa per 4-2 contra el Terrassa FC per a la Copa del Rei de la temporada. El 21 de març següent va marcar el seu primer gol de sènior, marcant l'únic gol del B en una derrota per 1-2 contra el CE Alcoià.
L'1 de juny de 2021, Vázquez va renovar el seu contracte fins al 2025. Va debutar a la Lliga el 28 d'agost, entrant com a substitut tardà de Denis Cheryshev en una victòria a casa per 3-0 davant el Deportivo Alavés.

## Vida personal

El pare de Vázquez, Braulio, també era futbolista. Davant, va jugar com a professional al Deportivo de La Corunya, al SC Farense i al CP Mérida.

## Referències

* 1 2 «Jesús Vázquez: lo tiraron del primer entrenamiento en la Academia» (en castellà). Super Deporte, 15-12-2020. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «El Mestalla sufre pero aguanta con uno menos ante el Hércules (0–0)» (en castellà). El Desmarque, 01-11-2020. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Rivero, Vázquez, Guillem and K. Koba Leïn make official debuts». Valencia CF, 16-12-2020. Arxivat de l'original el 5 desembre 2021. [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «El València Mestalla cae frente al Alcoyano» (en castellà). Super Deporte, 21-03-2021. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Official statement | Jesús Vázquez». Valencia CF, 01-06-2021. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «El Valencia se lo pasa en grande» (en castellà). Marca, 27-08-2021. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Braulio: Braulio Jesús Vázquez Benítez». BDFutbol.com. [Consulta: 27 agost 2021].

## Enllaços externs

* Perfil a la web del València CF
* Jesús Vázquez a BDFutbol
* Jesús Vázquez, Fitxa a Soccerway
# Chen Hong (pintor)

    Advertiment: Existeixen altres pintors amb els quals pot haver una confusió, com Chen Hong Xin (nascut el 1944), Chen Shao Hong(n. el 1943) que a més és cal·lígraf, Jiang Hong Chen o Chen Jiang Hong (n. el 1963) i també Ju Hong Chen.(n. el 1941).
Chen Hong (xinès simplificat: 陈闳; xinès tradicional: 陳閎; pinyin: Chén Hóng) fou un pintor xinès de la dinastia Tang que va viure durant el segle viii però es desconeixen tant la seva data de naixement com la de la seva mort. El seu lloc de naixement és Kuaiji (província de Zhejiang).
Fou un pintor de la cort de la dinastia Tang. Aquesta cort tenia predilecció per les pintures d'animals, sobretot pels cavalls que de ser representant de forma realista cada cop les seves formes es va arrodonint establint-se un paral·lelisme amb la figura de les dones nobles d'aquest període. Es coneixen d'aquest pintor els retrats que va fer als emperadors Xuanzong i Suzong.

## Bibliografia

* “Dictionnaire Bénézit, Dictionnaire des peintres, sculpteurs, dessinateurs et graveurs”, vol. 3 Editions Gründ, gener 1999,ISBN 2700030133, p. 554.
* “ Trois mille ans de peinture chinoise” de Yang Xin, Richard M. Barnhart, Nie Chongzheng, James Cahill, Lang Shaojun i Wu Hung (trad. Nadine Perront), Éditions Philippe Picquier, 1997, p. 78.
* “Peinture chinoise et tradition lettrée” de Nicole Vandier-Nicolas, Éditions du Seuil, 1983. ISBN 2020064405), pàg. 66, 138.

## Enllaços externs

* Kansas City (Nelson Gallery of Art): De vuit retrats de militars i funcionaris en uniforme pintats amb colors sobre seda se'n conserven només sis.
http://www.nelson-atkins.org/
# Estela Kelišin

L'Estela Kelišin trobada a Kelišin, Iraq, és una estela que conté un important text bilingüe assiri-urartià que data d'aproximadament 800 aC, i que va ser descrita per primer cop per Friedrich Eduard Schulz el 1827. Una part de les notes de Schulz es van perdre quan va ser assassinat per bandits kurds, i expedicions posteriors van fracassar o bé per condicions meteorològiques o per l'atac de bandolers, de manera que sols es va poder fer una còpia de la inscripció el 1951 per G. Cameron, i un altre cop el 1976 per una expedició italiana sota una forta protecció militar.
La inscripció descriu l'adquisició de la ciutat a Musasir (Ardini) per rei urartià Ixpuini.

## Referències

Warren C. Benedict, The Urartian-Assyrian Inscription of Kelishin, Journal of the American Oriental Society, Vol. 81, No. 4 (1961), pp. 359–385.
# Extremisme

L'extremisme és una ideologia política considerada radical o allunyada del centre, sigui pels seus partidaris o, més sovint per les connotacions negatives del terme, pels seus detractors. Es caracteritza pel qüestionament de l'ordre moral i institucional establert i pot emprar la violència, verbal o física, per assolir els seus objectius. S'associa al dogmatisme en el pensament i la inflexibilitat en els plantejaments, pel rebuig del consens establert. S'oposa al terme de "moderat".
S'han caracteritzat d'extremismes el fonamentalisme de tots els signes, l'extrema dreta i l'extrema esquerra polítiques així com certs moviments antiglobalització. El feixisme en els seus diferents vessants es considera també extremisme.

## Bibliografia

* George, John and Laird Wilcox. Nazis, Communists, Klansmen, and Others on the Fringe: Political Extremism in America Prometheus Books, 1992. (ISBN 0-87975-680-2)
* Himmelstein, Jerome L. All But Sleeping with the Enemy: Studying the Radical Right Up Close ASA, San Francisco: 1988

## Referències

* ↑ Addressing Extremism Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.. International Center for Cooperation and Conflict Resolution (anglès)
# Orde de les Arts i les Lletres

L'Orde de les Arts i les Lletres (Ordre des Arts et des Lettres) és una distinció honorífica francesa instituïda el 2 de maig de 1957 i atorgada pel Ministeri de Cultura de França. La reorganització de les distincions franceses feta pel general De Gaulle el 1963 no va afectar l'Orde.
El seu antecedent es troba en l'Orde de Saint-Michel, com ho esmenten diverses fonts del govern francès.

## Graus

El Consell de l'Orde comprèn sis membres de dret:
* Un membre del Consell de l'Orde de la Legió d'Honor;
* El director del Gabinet del ministre a càrrec de les Arts i les Lletres;
* El secretari general d'Arts i Lletres;
* El director general de les Biblioteques de França;
* El director general d'Arquitectura;
* El director general dels Arxius de França;
I deu personalitats rellevants de l'àmbit artístic o de la literatura designats pel ministre a càrrec de les Arts i Lletres.
L'Orde recompensa "les persones que s'han distingit per les seves creacions en el domini artístic o literari o per la contribució que han aportat a l'esplendor de les arts i les lletres a França i en el món" («les personnes qui se sont distinguées par leur créations dans le domaine artistique ou littéraire ou par la contribution qu'elles ont apportée au rayonnement des arts et des lettres en France et dans le monde»)
L'Orde de les Arts i les Lletres té tres Graus:
   * Chevalier des Arts et des Lettres (cavaller de les Arts i de les Lletres).
   * Officier des Arts et des Lettres (oficial de les Arts i de les Lletres).
   * Commandeur des Arts et des Lettres (comanador de les Arts i de les Lletres).
El grau de cavaller no pot concedir-se més que a artistes, escriptors o intel·lectuals de 30 anys almenys i en possessió dels seus drets civils. Els dos graus superiors són atribuïts a condició de justificar un mínim de 5 anys en el grau inferior. Els distingits no francesos poden entrar en l'Ordre sense restricció d'edat. Des del decret de 5 de maig de 1997, el contingent anual s'eleva a 450 cavallers, 140 oficials i 50 comanadors. Encara és una condecoració relativament poc atorgada.
| Cavaller | Oficial | Comanador |

## Descripció de la insígnia

La insígnia de l'Orde té un ample de 37 mm, i està composta per 5 bandes verdes (de 5,5 mm), separades per quatre ratlles verticals blanques (de 2,4 mm). Els oficials tenen, a més, una roseta, i els comendadors porten una corbata en sautoir. La insígnia és una creu de doble cara amb vuit puntes, esmaltat de verd i decorat amb una trama amb forma d'arabesc platejat o daurat per als oficials i comendadors, tenint aquests últims una insígnia més gran. Es distingeix sobre el medalló central un monograma de les lletres A i L.

## Llista de condecorats

* Condecorats amb l'Orde de les Arts i les Lletres

## Vegeu també

* Legió d'Honor

## Referències

* ↑ Culture-Acte2
* ↑ Archives de France,
* ↑ «Mémodoc». Arxivat de l'original el 2020-02-04. [Consulta: 31 agost 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial - Web del Ministeri de Cultura
# Acanthogobius elongatus

Acanthogobius elongatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ Gill, T. N., 1859. Notes on a collection of Japanese fishes, made by Dr. J. Morrow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11: 144-150.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ni, Y. & H.-L. Wu, 1985. Two new species of the genera Aboma and Acanthogobius from China. J. Fish. China v. 9 (núm. 4): 383-388.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# 283 aC

El 283 aC va ser un any del calendari romà prejulià. A la República i a l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Dolabel·la i Calví (o també any 471 ab urbe condita). La denominació «283 aC» per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode prevalent a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Antígon II Gònatas, a la mort del seu pare Demetri Poliorceta, pren el títol de rei de Macedònia, sense dominar completament el territori. Lisímac de Tràcia n'ocupava una part important.
* Fileter, que més tard va ser rei de Pèrgam, després de la mort d'Agàtocles de Tràcia (284 aC) i tement per la seva vida, es declara a favor de Seleuc I Nicàtor, que el confirma governador de Pèrgam, amb els seus tresors.

### Antiga Roma

* Aquest any són escollits cònsols Publi Corneli Dolabel·la Màxim i Gneu Domici Calví Màxim.
* Dolabel·la dirigeix l'exèrcit romà en la batalla del llac Vadimonis contra les forces combinades dels etruscs i els bois. Obté una gran victòria.
* Dolabel·la va vèncer abans de la Batalla del llac Vadimonis a Britomaris, cabdill dels gals sènons, que fa presoner i l'exhibeix al seu triomf, i tot seguit l'executa.

## Necrològiques

* Mort de Demetri Poliorceta. L'any 286 aC havia caigut presoner de Seleuc I, i Lisímac de Tràcia va proposar que l'executessin. Però Seleuc la va donar certa llibertat i va tornar a la seva vida de plaers i menjars excessius. Malalt, va morir al cap de tres anys de ser empresonat, quan tenia 55 anys. El van enterrar a Tessàlia, a la ciutat de Demètrias.
* El pretor Luci Cecili Dènter mor en una batalla contra els sènons. El substitueix en la direcció de la guerra el pretor Mani Curi Dentat.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Demetri, XXII, 51
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 10, 4
* ↑ Polibi. Història, II, 20
* ↑ Apià. Història de Roma, III, 6; IV, 11
* ↑ Apià. Història de Roma, V, 1, 2
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Demetri, XXII, 45-52
* ↑ Titus Livi. Epítom, XI, 12
# Orujo

L'orujo, vi de premsa o vinassa és un aiguardent obtingut de la destil·lació de la brisa fermentada, equivalent al marc francès i a la grappa italiana o eslovena, la bagaçeira portuguesa o el tsiroupos grec. El més conegut és el produït a Galícia, que tant agrada al personatge de ficció Pepe Carvalho pres ben fred.
Hi ha un consell regulador de la denominació específica Orujo de Galicia. Entre altres tasques, aquest consell controla la inscripció dels elaboradors en el seu registre, les declaracions de producció i dels moviments de brisa, supervisa l'elaboració i controla el moviment dels aiguardents.
S'elabora destil·lant directament la brisa amb vapor d'aigua o bé havent afegit prèviament aigua a la brisa. Poden afegir-s'hi mares. La destil·lació d'orujo ha tingut de molt antic caràcter d'indústria tradicional, molt arrelada a Galícia, encarnada en la figura del poteiro.
El reglament 1576/89 de la Unió Europea ho reconeixia i autoritzava el nom orujo gallego. Una ordre del Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació d'Espanya espanyol del 2 de novembre del 1994 ratificava la DO, concedida per una Ordre de la Conselleria d'Agricultura, Ganaderia y Montes del 16 de setembre del 1993.

## Referències

* ↑ «Orujo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 18 març 2021].
* ↑ «Orujo» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 18-03-2021]
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Vinassa». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria. Diccionari del vi i del beure. Barcelona: Edicions de La Magrana, desembre del 1998, p. 168-169 (Pèl i Ploma; 21). ISBN 84-8264-131-X.

## Enllaços externs

* Fiesta del Orujo a la localitat càntabra de Potes. Arxivat 2007-09-11 a Wayback Machine. (castellà)
* Història i descripció de l'orujo. (castellà)
# Venta Silurum

Venda Silurum fou una ciutat de la província romana de Britània Romana (més tard Britània Prima). El seu establiment data de l'any 75, com a centre administratiu, després de la derrota de la tribu dels silurs provinents de Gal·les.
Les seves ruïnes es poden trobar a Caerwent, en el comtat de Monmouthshire, al sud-est de Gal·les.
La major part del lloc ha estat ja excavat i el seu contingut arqueològic es troba exposat al públic.

## Referències

* 1 2 3 «Caerwent Roman City; Venta Silurum» (en anglès). [Consulta: 12 maig 2024].

## Enllaços externs

* Museum Wales. Informació sobre el forum-basílica de Venta Silurum.
* Gathering the Jewels. Objectes trobats a Venta Silurum.
* Roman Britain. Informació general.
* Channel 4. Excavació Caerwent.