OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camp de sa Punta

Sa Punta era un camp de futbol de Palma (Mallorca, Illes Balears). Era el terreny de joc on es disputaven els partits oficials de l'Athletic FC de la creació del club l'any 1922 fins al 1942 quan va ser esbucat.

## Història

L'any 1922 es va fundar a Palma un nou club de futbol, l'Athletic Futbol Club, que va tenir el seu terreny de joc a uns terrenys denominats de sa Punta, així denominats perquè a prop s'hi trobava la confluència de les antigues carreteres de Sóller i Valldemossa (ara carrers Francesc Suau i d'Alfons el Magnànim), les quals formaven un agut angle a la seva intersecció: l'actual plaça d'Abu Yahya. Estava situat entre els actuals carrers Francesc Suau, Poeta Guillem Colom, Alfons el Magnànim i Joan Valls. Tenia unes dimensions de 98 x 60 metres i una capacitat de 2.800 espectadors, 1.000 asseguts i 1.800 de drets.
Els socis de l'Athletic FC varen subscriure accions de cinc duros per sufragar el naixement de la nova entitat i llogar el terreny de joc. El lloguer responia a la necessitat de tenir un camp en condicions i deixar de jugar en descampats oberts, de superfície irregular, sense grades ni mesures reglamentàries, llavors un costum encara força habitual.
L'Ajuntament de Palma va aprovar l'any 1942 un pla d'urbanització de la zona on es trobava el camp, la qual cosa obligava al club a abandonar-lo. Com el club no gaudia de recursos suficients per aconseguir-ne un de nou, el club s'abocava a la desaparició. Va iniciar contactes amb altres clubs de la ciutat per fusionar-se i poder sobreviure. Finalment, l'Athletic FC va ser absorbit pel Balears FC. El club, que va adoptar el nom de Club Esportiu Atlètic Balears, jugaria al camp del Balears FC, Son Canals.
Poc després, el camp de sa Punta seria demolit fruit del creixement urbanístic de la ciutat.

## Referències

* ↑ Fábregas y Cuxart, Luis. p. 420 (castellà)
* ↑ Garcia Gargallo, Manuel. p. 30-31 (català)
* ↑ Fábregas y Cuxart, Luis. p. 380 (castellà)
* ↑ García Gargallo, Manuel. «El Atlético Baleares, patrimonio del fútbol balear (y mallorquín)» (en castellà). Cuadernos de Fútbol (CIHEFE), núm. 76, 01-05-2016. (castellà)
* ↑ Garcia Gargallo, Manuel. p. 31 (català)

## Bibliografia

* Fábregas y Cuxart, Luis. Ca Nostra. 50 años de vida palmesana (en castellà). Palma: Edicions Cort, 2007 (1965). DL PM 1008-2007. ISBN 84-7535-595-5.
* García Gargallo, Manuel. Els orígens de l'Atlètic Balears (1920-1942). Dels inicis a la fusió. Lulu, 2013.
* Salas Fuster, Antoni. L'Atlètic Baleares. Una història de supervivència. Palma: Ingrama SA (impr.), 2009. DL 272-2009. ISBN 84-85932-78-1.

## Enllaços externs

* Plana web oficial de l'Atlètic Balears (en construcció)
* Història del club en el portal Lafutbolteca.com (castellà)
# Brittanichthys axelrodi

Brittanichthys axelrodi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* ↑ Géry, J. 1965. A new genus from Brazil--Brittanichthys. Trop. Fish Hobby. v. 13 (núm. 6, febrer): 13-24, 61-69.
* ↑ Géry, J. 1965.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Domenico Crivelli

Domenico Crivelli (Brescia, 1794 - Londres, 31 de desembre de 1856) fou un compositor italià fincat a Anglaterra.
Estudià en el Conservatori de sant Onofre, i després va rebre lliçons de Zingarelli. El 1817 es traslladà a Londres, on es dedicà a l'ensenyament del cant, tenint entre els seus alumnes la contralt londinenca Charlotte Sainton-Dolby.
Escriví l'òpera titulada La Fiera di Salerno, el mètode de cant Art of singing and new solfeggios for the cultivation of the bass voice (Londres, 1844, 2a ed.), i diverses composicions soltes.
El seu pare Gaetano Crivelli (1774-1836), i membre de la (nissaga de músics) Crivelli, fou un tenor molt conegut a la seva època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 15 (ISBN 84-239-4515-4)
# Àrea de Conservació Transfronterera del Gran Lubombo

L'Àrea de Conservació Transfronterera del Gran Lubombo serà el següent pas en els parcs de la pau per al futur. S'hi han d'incloure totes les àrees ja esmentades a l'Àrea de Conservació Transfronterera de Lubombo, així com els següents:
El concepte total del parc de la pau abasta en realitat 5 diferents àrees de conservacions transfronterers entre Sud-àfrica, Moçambic i Swazilàndia, que són:
La idea és que en una data en el futur tots aquests TFCA s'uniran per formar aquest enorme parc de la Pau.
# Óblast de Tula

L'óblast de Tula (rus: Ту́льская о́бласть, Túlskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia els límits actuals del qual foren definits el 26 de setembre de 1937.
El seu centre administratiu és la ciutat de Tula. Té una població d'1.675.758 habitants (Cens del 2002). La seva superfície, de 25.700 km², és en termes d'extensió, similar a la de Sardenya.
# Coptodon kottae

Coptodon kottae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lönnberg, E. 1904. On some fishes from the lakes of the Cameroon Mountain. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 13 (núm. 74): 135-139.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Brittanichthys myersi

Brittanichthys myersi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 24 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* ↑ Géry, J. 1965. A new genus from Brazil--Brittanichthys. Trop. Fish Hobby. v. 13 (núm. 6, febrer): 13-24, 61-69.
* ↑ Géry, J. 1965.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1965. A new genus from Brazil--Brittanichthys. Trop. Fish Hobby. v. 13 (núm. 6, febrer): 13-24, 61-69.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Domenico Francesco Vannucci

Domenico Francesco Vannucci (Lucca, Toscana, 1718 - 1775) fou un compositor italià.
Fou el mestre de Luigi Boccherini, excel·lent violoncel·lista i compositor de música religiosa. Dirigí la capella de la Catedral de Lucca.
El més important de la seva obra el componen sis oratoris i misses a 4 i 8 veus.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 10, pàg. 1040 (ISBN 84-239-4580-4)
* Biografia a treccani.it (italià)
# Óquei Clube de Barcelos

L'Óquei Clube de Barcelos és un club d'hoquei sobre patins de la ciutat de Barcelos (Portugal). És un dels equips d'hoquei patins més importants tant de Portugal com d'Europa. Se'l coneix com a "Óquei de Barcelos", "OCB", "OC Barcelos", o simplement "Barcelos". Actualment disputa els seus partits com a local al Pavilhão Municipal de Barcelos.

## Història

L'equip ha guanyat en tres ocasions la Lliga portuguesa, concretament les temporades 1992/93, 1995/96 i 2000/01, esdevenint subcampió en deu ocasions més. Pel que fa a la Copa de Portugal, s'ha imposat en quatre ocasions els anys 1992, 1993, 2003 i 2004, essent finalista en sis ocasions més. Pel que fa a la Supercopa, també ha aconseguit guanyar-ne quatre edicions.
A nivell internacional, l'any 1991 es proclama guanyador de la Copa d'Europa en una final disputada a doble partit enfront el Roller Monza italià. Fruit d'aquest títol, guanyaria posteriorment la Copa Intercontinental de 1992 enfront el Sertãozinho HC de Brasil i la Copa Continental de 1992 enfront el Sporting CP de Portugal.
L'any 1993 guanya la Recopa d'Europa enfront el SC Thunerstern suís a la final, mentre que al 1995 s'imposa a la Copa de la CERS enfront el CP Tordera. Posteriorment, tornaria a guanyar dues Copes de la CERS més de forma consecutiva els anys 2016 i 2017 enfront el CP Vilafranca i el CGC Viareggio respectivament.

## Palmarès

Els títols nacionals i internacionals aconseguits pel club portuguès són:
* 1 Copa Intercontinental (1992)
* 1 Copa d'Europa (1990/91)
* 1 Recopa d'Europa (1992/93)
* 3 Copes de la CERS (1994/95, 2015/16, 2016/17)
* 1 Copa Continental (1992)
* 3 Lligues de Portugal (1992/93, 1995/96, 2000/01)
* 4 Copes de Portugal (1991/92, 1992/93, 2002/03, 2003/04)
* 5 Supercopes de Portugal (1993, 1998, 2002/03, 2003/04, 2024/25)
* 1 Elite Cup (2021)
* 1 Torneig Ciutat de Vigo (1991)

## Referències

* ↑ esport3. «El CP Vilafranca no pot superar un sòlid Barcelos a la final de la Copa CERS (3-6)», 01-05-2016. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Una percha para mi stick». [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «OC Barcelos» (en portuguès). MundoOK.net. [Consulta: 1r maig 2016].

## Enllaços externs

* Óquei Clube de Barcelos - Lloc web oficial
# Cor Maragall

El Cor Maragall va ser creat l'any 1979 per Maria Àngels Alabert. Està format per 45 cantaires amb coneixements musicals de grau mitjà, i està dirigit per Sara Pujolràs. És membre de la Federació Catalana d'Entitats Corals.
Ha actuat arreu de Catalunya i també en altres països europeus: Occitània, Euskadi, França, Itàlia, Bèlgica, Suïssa, Alemanya, Noruega, Dinamarca, Hongria i Àustria. És membre de la Federació Catalana d'Entitats Corals, de l'Agrupació Coral de les Comarques Gironines i de l'European Choral Association Europa Cantat.
Ha col·laborat amb altres cors de Girona per oferir concerts com el Rèquiem de Mozart, el Magnificat de Bach o la Simfonia núm. 9 de Beethoven. Un dels actes importants del seu calendari anual és el concert de Tots Sants a l'Auditori Palau de Congressos de Girona.
El Cor Maragall interpreta peces de totes les èpoques, des del gregorià a obres d'autors contemporanis, i en diversos idiomes: basc, occità, anglès, francès, italià, alemany, portuguès, txec, hongarès, i japonès. Però amb especial interès al repertori català.
L'any 2009, 30è aniversari del Cor Maragall, uns quants membres van participar en la trobada internacional Europa Cantat a Utrecht, Holanda. El 2011 va participar en el 12è Festival de Músiques Religioses i del Món en el concert de la soprano María Bayo amb altres cors de Girona.

## Referències

* ↑ Garcia, Terry «El cor Maragall celebra el seu desè aniversari amb un concert a la Catedral». El Punt [Girona], 11-03-1990, p. 47.
* ↑ «Concert Sant Esteve 2017». [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ «Entrevista a Sara Pujolràs». Diari de Girona, 28-10-2011. Arxivat de l'original el 2013-01-23 [Consulta: 5 març 2019]. Arxivat 2013-01-23 a Wayback Machine.
* ↑ «El Cor Maragall de Girona actuarà a terres occitanes». Los Sitios, 07-08-1985.
* ↑ «Actuacions del cor Maragall per terres provençals». Los Sitios, 18-08-1985.
* ↑ Gay, Joan «El Cor Maragall: de Girona a Suïssa per cantar». Los Sitios de Gerona, 05-08-1987, p. 21.
* ↑ «Associacions Corals». [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ «Concert de Fires per Tots Sants». [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ Soler, Albert «Entrevista a Sara Pujolràs». Diari de Girona, 21-10-2012.
* ↑ Castillón, Xavier «El Cor Maragall actuarà al Municipal a favor de Càritas». El Punt Avui [Girona], 17-02-2015, p. 36.
* ↑ Castillón, Xavier «El Cor Maragall viatja al carnaval venecià del 1608». El Punt Avui, 31-10-2014, p. 45.
* ↑ Castillón, Xavier «Trenta anys de música en família». El Punt, 16-10-2009, p. 48.

## Enllaços externs

* Cor Maragall - Lloc web oficial
# Obrador Anfruns

L'Obrador Anfruns és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La façana del que havia estat l'obrador de la família de serrallers Anfruns és l'única mostra que perviu a Ripoll de com eren els obradors d'artesans d'èpoques passades. Està format per una porta de fusta i dues lleixes de pedra. Interiorment no queda cap element de l'obrador de serraller.
# Brontes

D'acord amb la mitologia grega, Brontes (en grec antic: Βρόντης) ba ser un dels ciclops fills d'Urà i Gea. Era la personificació del tro, ja que el seu nom significa 'el soroll del tro'.

## Els tres ciclops

Al principi dels temps hi havia 3 Ciclops (amb majúscula): Brontes (el tro), Estèropes (el llampec) i Arges (el llamp). Urà els va fer fora del cel i els va encadenar al Tàrtar. Cronos els va alliberar, però més tard el mateix Cronos els va tornar a encadenar. Finalment van ser alliberats per Zeus, ja que un oracle li havia dit que només aconseguiria guanyar a Cronos i als Titans si alliberava a tots els presoners del Tàrtar. Com a senyal de gratitud, els Ciclops van donar el llamp i el tro a Zeus, el trident a Posidó i el casc que feia invisible a Hades.
Com a divinitats, els Ciclops eren immortals. Però una tradició diu que Apol·lo els va matar en venjança perquè Zeus havia mort a Asclepi.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (et al.) (dir.). Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2015, p. 441. ISBN 9788441224223.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 140-155
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 2, 1
* ↑ Hard, Robin. The Routledge handbook of Greek mythology : based on H.J. Rose's "Handbook of Greek mythology". Londres: Rouletge, 2004, p. 66. ISBN 9780415186360.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 38. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Domenico Lucilla

Domenico Angelo Luigi Lucilla (Riofreddo, 17 de febrer de 1828 – Roma, 9 de gener de 1884) fou un compositor italià.
Estudià al Conservatori de Bolonya, i el 1853 feu representar en el teatre Valle de Roma la seva primera òpera Il Solitario, que fou molt ben acollida pel públic.
A més, va compondre:
* Giuliano Salvatti (1854);
* Il sindaco del villaggio (1857);
* L'eroe delle Asturie, considerada com la millor de les seves òperes (1862);
* Il Conte de Beuzeval, La bella franciulla di Perth, Tommaso Chatterton, i diverses cantates.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 493 (ISBN 84-239-4531-6)
# Úlcera de Buruli

L'úlcera de Buruli és una malaltia infecciosa causada pel Mycobacterium ulcerans. El gènere inclou també els agents causants de la tuberculosi i la lepra (M. tuberculosis i M. leprae, respectivament). L'etapa primerenca de la infecció es caracteritza per un nòdul indolor i necrotitzant que es desenvolupa en la pell i, ocasionalment, a l'os adjacent, a mesura que avança la malaltia. El M. ulcerans segrega una toxina pels lípids, la micolactona, que funciona com un immunosupressor, necrotitzador i activador de l'apoptosi de les cèl·lules en els teixits dels mamífers. L'OMS la inclou a la llista de Malalties tropicals desateses.

## Referències

* ↑ Portaels F, Aguiar J, Debacker M, et al. «Mycobacterium bovis BCG vaccination as prophylaxis against Mycobacterium ulcerans osteomyelitis in Buruli ulcer disease». Infect. Immun., 72, 1, gener 2004, pàg. 62–5. DOI: 10.1128/IAI.72.1.62-65.2004. PMC: 343964. PMID: 14688081.
* ↑ van der Werf TS, Stinear T, Stienstra Y, van der Graaf WT, Small PL «Mycolactones and Mycobacterium ulcerans disease». Lancet, 362, 9389, setembre 2003, pàg. 1062–4. DOI: 10.1016/S0140-6736(03)14417-0. PMID: 14522538.
* ↑ Adusumilli S, Mve-Obiang A, Sparer T, Meyers W, Hayman J, Small PL «Mycobacterium ulcerans toxic macrolide, mycolactone modulates the host immune response and cellular location of M. ulcerans in vitro and in vivo». Cell. Microbiol., 7, 9, setembre 2005, pàg. 1295–304. DOI: 10.1111/j.1462-5822.2005.00557.x. PMID: 16098217.
* ↑ «Neglected tropical diseases» (en anglès). World Health Organization. [Consulta: 25 agost 2018].
# Corc del raïm

El corc del raïm (Lobesia botrana) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels tortrícids (Tortricidae) molt estès a les vinyes de Catalunya i de la península Ibèrica. Tot i poder viure sobre altres espècies, prefereix la vinya, on constitueix una veritable plaga.

## Descripció i cicle de vida

Els ous tenen una forma lenticular i aplanada, d'uns 0,8 mm de diàmetre. En néixer, les erugues mesuren 1 mil·límetre i creixen fins a 10 mm abans de metamorfitzar-se en crisàlide, que hiverna sota l'escorça d'un hoste. A la primavera surt com a imago adult que mesura uns 12 mm. Les ales anteriors tenen dibuixos irregulars de color marró-vermellós. Les posteriors són grises amb la zona marginal més fosca i proveïdes de pèls del mateix color. Cada femella pon entre 40 i 100 ous als capolls de les flors. La primera generació és antòfaga i forma una crisàlide després de 20 a 30 dies, que al cap de 10 a 15 dies surt com a papallona a la fi de juny, o inicis de juliol. Aquestes papallones ponen els ous al raïm, on després d'uns cinc dies els corcs carpòfags comencen a barrinar un camí d'un raïm a l'altre. Segons els anys es pot generar una tercera fins a una quarta generació. La darrera generació hiverna com a crisàlide fins a l'any següent.
Els adults són més actius al crepuscle matutí i vespertí i amb temperatures de mínim 15 °C.

## Danys i tractament

Els atacs de la primera generació no condueixen gaire a pèrdues de quantitat o de qualitat de collita. La segona i la tercera són més dolentes, perquè les ferides que roseguen faciliten la penetració de fongs, principalment de Botrytis cinerea, que podreix el raïm. Tenen uns enemics naturals dels quals el principals són els crisòpids, però no són suficients per a controlar la plaga. Fins recentment, l'únic tractament eficaç van ser els insecticides, amb molts incidents negatius sobre l'ecosistema i els insectes beneficiosos. Recentment, s'ha desenvolupat la biotècnica de la confusió sexual amb feromones amb resultats prometedors i compatibles amb les regles de l'agricultura ecològica. També el Bacillus thuringensis, un altre enemic natural, té potencial.

## Referències

* 1 2 «Corc del raïm (Lobesia botrana Schiff)». Fitxa de la plaga n° 8. Rural.cat, 2000 [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Reyes, Joan; Subirós, Xavier; Battios, Gonçal; Giralt, Lluís «El control del corc del raïm (Lobesia botrana) mitjançant la tècnica de la confusió sexual» (pdf). Fitxa Tècnica, 10-2011 [Consulta: de febrer 2015].
* ↑ «Sistemes alternatius a la lluita química per al conreu de la vinya». Fitxa Interpretativa núm. 4, 2011 [Consulta: de febrer 2015].
# Observatoire National sur les Effets du Réchauffement Climatique

L'Observatoire National sur les Effets du Réchauffement Climatique (ONERC), en francès Observatori Nacional sobre els Efectes de l'Escalfament Climàtic, és un organisme de l'estat francès creat l'any 2001 i que té com a objectiu ajudar a prendre mesures que puguin ajudar a entendre millor la gravetat del canvi climàtic a França i adaptar els mecanismes per contrar-ne els efectes. Així, té per missió:
* Col·lectar informació per després divulgar-la
* Recomanar mesures
* Coordinar les accions (mesures) a posar en marxa

## Referències

* ↑ http://www.developpement-durable.gouv.fr/-Impacts-et-adaptation-ONERC-.html Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.