OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Revolta a Mongòlia de 1932

La revolta a Mongòlia de 1932 (en mongol: 1932 оны зэвсэгт бослого, 1932 ony zevsegt boslogo), també conegut com l'Aixecament de Khuvsgul (en mongol: Хөвсгөлийн бослого, Khөvsgөliyn boslogo) va ser una revolta popular que es va originar a Mongòlia contra la política de «rumb a l'esquerra» del Partit Revolucionari del Poble de Mongòlia (ara Partit del Poble de Mongòlia), dirigida per bolxevics soviètics i agents de la Comintern en la República Popular de Mongòlia.
Dirigits principalment per lames, els aixecaments van abastar el nord-oest del país i van durar d'abril a novembre de 1932. La majoria dels rebels eren pastors comuns, però fins i tot molts membres del partit i els buròcrates locals es van unir a la rebel·lió. Els rumors sobre el suport del llavors panchen-lama Thubten Choekyi Nyima i dels japonesos van esperonar als insurgents. Més de 1.500 persones van morir a causa de la violència, ja que tant els insurgents com les tropes mongoles secundades pels soviètics i enviades per a sufocar la rebel·lió van cometre atrocitats.
Un estudi especialitzat va revelar que aquest aixecament respon als criteris generalment acceptats de guerra civil. Les insinuacions que l'aixecament va ser inspirat o secundat per l'Imperi Japonès o el novè panchen-lama no estan confirmades pels documents d'arxiu.

## Referències

* ↑ Kuzmin, Sergius L. «Кузьмин С.Л., Оюунчимэг Ж. 2014. Социализмын эсрэг 1932 оны Монгол дахь бослого. Улаанбаатар: Мөнхийн Үсэг». Munkhiin Useg.
* ↑ Б.Зинамидар. Гадаадаас турхирсан 1932 оны бослого. Улаанбаатар хот. 2013 он
* 1 2 C.R. Bawden, The Modern History of Mongolia, London 1968, p. 316.
* ↑ D. Tserenbaljir, 1932 ony zevsegt boslogo, Ulaanbaatar 1990, p. 21/53.
* ↑ D. Tserenbaljir, 1932 ony zevsegt boslogo, Ulaanbaatar 1990, p. 53.
* ↑ C.R. Bawden, The Modern History of Mongolia, London 1968, p. 317f.
* ↑ D. Tserenbaljir, 1932 ony zevsegt boslogo, Ulaanbaatar 1990, p. 94f.
* 1 2 Kuzmin, S.L. and Oyuunchimeg J. Vooruzhennoe Vosstanie v Mongolii v 1932 g. Moscow, MBA Publ., 2015.
* 1 2 Kuzmin, S.L. and Oyuunchimeg, J. Sotsializmyn Esreg 1932 Ony Mongol Dakh Boslogo. Ulaanbaatar: Munkhiin Useg, 2014
# Conil de la Frontera

Conil de la Frontera és una localitat de la província de Cadis, Andalusia, Espanya. Limita amb Chiclana de la Frontera al nord i amb Vejer de la Frontera a l'est i sud. A l'oest limita amb l'oceà Atlàntic.
# Fórmula d'Entropia de Boltzmann

En mecànica estadística, l'equació de Boltzmann és una equació de probabilitat que relaciona l'entropia S d'un gas ideal amb la quantitat W, el nombre de microestats reals corresponents al macroestat de gas:
    $S=k_{\mathrm {B} }\ln W$         (1)
on k$_B$ és la constant de Boltzmann (també escrita com simplement k) i igual a 1.38065×10$^{−23}$ J/K.
En resum, la fórmula de Boltzmann mostra la relació entre l'entropia i el número de formes en que es poden organitzar els àtoms o molècules d'un sistema termodinàmic.

## Història

L'equació va ser formulada originalment per Ludwig Boltzmann entre 1872 i 1875, però després va ser posada en la seva forma actual per Max Planck al voltant de 1900. però la connexió logarítmica entre l'entropia i la probabilitat es va establir per primera vegada per L. Boltzmann en la seva "teoria cinètica dels gasos".
El valor de W originalment estava destinat a ser proporcional al Wahrscheinlichkeit (la paraula alemanya per probabilitat) d'un estat macroscòpic per alguna distribució de probabilitat de possibles microestats: la col·lecció de "formes" (no observables) de l'estat termodinàmic (observable) d'un sistema es pot realitzar mitjançant l'assignació de diferents posicions (x) i moments (p) a les diverses molècules. Interpretada d'aquesta manera, la fórmula de Boltzmann és la fórmula més general per l'entropia termodinàmica. No obstant això, el paradigma de Boltzmann era un gas ideal de N partícules idèntiques, de les quals N$_i$ són a la i-èsima condició microscòpica (rang) de posició i moment. Per a aquest cas, la probabilitat de cada microestat del sistema és igual, de manera que per Boltzmann era equivalent a calcular el nombre de microestats associats amb un macroestat. Històricament, W va ser malinterpretat com literalment el nombre de microestats, i això és el que generalment significa avui en dia. W pot quantificar-se usant la fórmula per permutacions
    $W={\frac {N!}{\prod _{i}N_{i}!}}$         (2)
on i abasta totes les condicions moleculars possibles i el símbol matemàtic ! denota producte factorial. La "correcció" N! en el denominador es deu al fet que les partícules idèntiques a la mateixa condició són indistingibles. De vegades, W s'anomena "probabilitat termodinàmica", ja que és un nombre enter més gran que un, mentre que les probabilitats matemàtiques sempre són nombres entre zero i un.
El divisor de correcció N! es coneix com a "recompte correcte de Boltzmann".

## Referències

* ↑ «Thermodynamics-Statistical Mechanics-Boltzmann Equation» (en anglès). Eric W. Weisstein - scienceworld.wolfram.com. [Consulta: 1r setembre 2019].
* ↑ Perrot, Pierre. A to Z of Thermodynamics (en anglès). Oxford University Press, 1998. ISBN 0-19-856552-6.
# Habitatge a la plaça de Fra Bernadí, 23 (Manlleu)

L'Habitatge a la plaça de Fra Bernadí, 23 és una obra de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge amb façana a la plaça de Fra Bernardí que consta de planta baixa i dues plantes pis. La planta baixa manté l'estructura dels arcs de la plaça i en les plantes pis s'hi distribueixen diverses obertures, que en la planta primera queden agrupades per un balcó continu, mentre que en la segona són independents. Les baranes són de ferro decorades amb motius geomètrics. Les obertures tenen llindes i brancals de pedra i a sobre de cada una hi ha un esgrafiat. Cada tram de façana queda remarcada per un marc de pedra.
# Aiakas zinorum

Aiakas zinorum és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 550-630 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de les Illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gosztonyi A. E., 1977. Results of the research cruises FRV "Walther Herwig" to South America. XLVIII. Revision of the South American Zoarcidae (Osteichthyes, Blennioidei) with the description of three new genera and five new species. Arch. Fischwiss. v. 27 (núm. 3). 191-249.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Anderson, M. E. & A. E. Gosztonyi. 1991. Studies on the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes) of the Southern Hemisphere. IV. New records and a new species from the Magellan Province of South America. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 55: 1-16.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aimé Maillart

Louis-Aimé Maillart (Montpeller, Hérault, 24 de març de 1817 - Moulins-sur-Allier, Alier, 26 de maig de 1871) fou un compositor francès del Romanticisme.
Estudià al Conservatori, on assolí el primer premi, i residí a Itàlia de 1841 a 1843. La seva primera òpera, Gastibelza (1847), fou tant ben acollida pel públic com per la crítica i es revelà en aquesta com un compositor de primer orde, encara que desigual.
Després la seguiren:
* Le moulin des tilleus (1849)
* La croix de Marie (1852)
* Les dragons de Villars (1856), la seva millor obra, representada arreu d'Europa
* Les pécheurs de Catane (1860)
* Lara (1860).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 32, pàg. 314 ISBN 84-239-4532-4
# Aixovar

Un aixovar (de l'àrab assovár) era el nom que rebien els béns aportats en dot al cònjuge que tenia el patrimoni principal d'una parella. La tradició patriarcal del dret català feia que normalment fos la dona qui aportés aquest aixovar sumant-lo al béns que tenia el marit, ja que era ella la qui acostumava a marxar del domicili patern per incorporar-se a la família del marit. Tanmateix no era rar que en aquells casos en què la dona era filla única i, per tant, hereva del patrimoni de la seva família (és a dir: pubilla) fos el marit fadristern qui aportés el petit aixovar, en ser ell qui s'incorporava a la llar de la dona.
Ja trobem documentada al segle x l'existència d'aquesta paraula només per al dot femení, enfront del desè que era el dot aportat pel marit. Però al segle xii l'ús de la paraula es va generalitzar tant pel dot de les dones com dels homes. A la baixa edat mitjana l'element principal de l'aixovar era un pagament amb diners, però també podia incloure bons vestits i els paraments del llit.
Després, durant l'època moderna, passà a designar només el dot dels fadrins, i consistia també en una quantitat en metàl·lic i els seus escassos efectes personals. Tenia gairebé el mateix significat jurídic que el dot femení. A més a més si els pares d'ella encara vivien es solia pactar una soldada anual pel fadrí - mosso en concepte de la feina que desenvolupava a la hisenda familiar.
El terme aixovar s'utilitza també per a designar grups d'objectes o robes destinades a un ús determinat, p.e. aixovar de núvia o d'una Marededéu. En arqueologia es refereix a un conjunt de troballes d'estris o d'ornaments en un jaciment; és l'anomenat aixovar funerari.

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 18
* ↑ Lluís To Figueras, Família i hereu a la Catalunya nord-oriental: (segles X-XII)
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 20.
# Ajman Free Zone

La Zona Lliure d'Ajman o Ajman Free Zone (àrab: منطقة عجمان الحرة, Minṭaqat ʿAjmān al-Ḥurra) és una zona de lliure comerç a l'emirat d'Ajman, als Emirats Àrabs Units, al golf Pèrsic. Fou establerta el 1988 i va obtenir un estatut autònom sota el decret emiral núm. 3 de 1996 signat pel xeic Humayd ibn Rashid al-Nuaymi, sobirà d'Ajman. L'Autoritat de l'Ajman Free Zone fou designada com única agència reguladora de Zona Lliure a Ajman. La seva formació el 1996 va donar impuls a l'activitat industrial que va quadruplicar el creixement en el nombre de companyies en els següents anys.

## Enllaços externs

* Ajman Free Zone - Lloc web oficial
* Govern d'Ajman Arxivat 2009-04-12 a Wayback Machine.
* Cambra de Comerç Arxivat 2009-01-25 a Wayback Machine.
# Ajuntament de Figueres

L'Ajuntament de Figueres és un edifici catalogat com a monument a la ciutat de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La planta baixa o vestíbul està coberta per arestes. La façana principal presenta tres arcs de mig punt; el central està emmarcat per un doble ordre dòric i un entaulament que suporta el balcó central del primer pis, el qual li correspon el finestral central per un frontó suportat per mènsules. Aquests elements constitueixen l'única ornamentació i pretenen introduir una ordenació jeràrquica de la façana, composta només per les tres obertures del primer i segon pis i una llotja d'arcs de mig punt al tercer pis.

## Història

L'onze de gener del 1926 es declara ruïnós l'estat de la casa consistorial. Es trasllada el 1928 al número 22 del carrer General Mola; l'any 1933 la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis fa un préstec de 350.000 pessetes, a l'interès del 5%, a pagar en 12 anys per construir el nou ajuntament i comprar les cases del carrer Besalú, núm. 4, 6 i 8 i el núm. 2 del carrer Sant Pere, per poder ampliar-lo. L'any 1939 es remodela la planta baixa, degut a les desfetes de la guerra. El 1940 es reconstrueix l'ajuntament, el 1946 l'arquitecte Bonaterra reforma el vestíbul, substituint l'entrada del carrer Besalú per finestrals. El 1948 s'annexiona a l'ajuntament l'antiga seu de la Caixa de Pensions per a la Vellesa i Estalvis, situada a la part nord de l'ajuntament.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Figueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Akysis variegatus

Akysis variegatus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: nord de Borneo i conca del riu Mekong.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1846. Overzigt der siluroïden, welke te Batavia voorkomen. Natuur. Geneesk. Arch. Neerl.-Ind. v. 3 (núm. 2): 135-184.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Al Capp

Al Capp (New Haven, 28 de setembre de 1909 - Cambridge, 5 de novembre de 1979), pseudònim Alfred Gerald Caplin, fou un dels autors de còmic d'humor estatunidenc més destacats a les dècades de 1940 a 1960. La seva obra més coneguda és la de Li'l Abner.

## Biografia

Alfred Gerald Caplin, va néixer el 28 de setembre de 1909 en el si d'una família jueva a New Haven, estat de Connecticut, uns anys després quan ja es dedicava professionalment al còmic va començar a firmar amb el pseudònim d'Al Capp, i posterior-ment el 1949 es va canviar legalment el cognom. De resultes d'un accident amb un tramvia va perdre la cama esquerra quan només tenia nou anys, el seu pare el va animar a potenciar la seva creativitat artística, després d'estudiar a diverses escoles d'art amb dinou anys va començar a dibuixar una vinyeta diària titulada Colonel Gilfeather. Tot seguit va treballar com ajudant de Ham Fisher a la tira de còmic Joe Palooka, a la qual va aportar molt bones idees. El 1934 va crear el personatge de Li'l Abner el desacord amb el sou que rebia pel seu treball anterior va fer que és deïcidis a fer els seus propis personatges.
La sèrie de Li'l Abner, estava ambientada al llogaret anomenat Dogpatch, on el protagonista i la resta d'estrambòtics vilatans protagonitzaven una sàtira social que va arribar a ser llegida diàriament per setanta milions de nord-americans. Iambe va escriure d'altres sèries d'humor per la premsa com Abbie an'Slats (1937) amb dibuix de Raeburn Van Buren i Long Sam (1954) amb dibuix de Bob Lubbers. Per fer la tira de Li'l Abner, Al Capp, va tenir diversos ajudants, com Frank Frazetta, Andy Amato, Mo left o bé Lee Elias i a l'última etapa només n'escrivia els guions fins que fou clausurada l'any 1977, dos anys abans de la mort del seu creador.

## Referències

* 1 2 Del tebeo al manga una historia de los cómics. Tiras de humor crítico para adultos (en castellà). nº 2 Pag.9,10,12,15,19,36,42,64,124,128,132. Panini España S.A, p. 208 (Del Tebeo al Manga, una historia de los cómics). ISBN 978-849885-22-26.
* 1 2 García Sánchez, Eduardo «al capp». U, el hijo de Urich [Madrid], núm. 19, 3-2000, pàg. 60-70.
# Al Daayen (municipi)

Al Daayen (àrab: الضعاين, aḍ-Ḍaʿāyin) és un dels vuit municipis o baladiyyes que formen l'Estat de Qatar. La seva capital i ciutat més poblada és Lusail.
És el setè al Ministeri de Municipalitat i Urbanisme, després dels municipis de Doha, Al-Rayyan, Al-Wakrah, Umm Salal, Al-Khor i Dhekra i Al-Shamal. La història dels municipis a Qatar es remunta a 1963, quan el municipi de Qatar va ser creat com el primer municipi en virtut de la Llei número 11. El municipi de Qatar va ser considerat la mare de tots els altres municipis, fins que es va convertir al Municipi de Doha i tenia personalitat jurídica d'una institució pública.
Amb el creixement demogràfic i urbà del país en els darrers anys, hi va haver la necessitat de crear el municipi d'Al-Daayen. L'Emir de Qatar va ratificar la resolució núm. 13 del Govern el 2004 per a la creació del municipi, que té personalitat jurídica i depèn del Ministeri de Municipalitats i Urbanisme.
Al Daayen té una població de 43.176 habitants i una superfície de 236 km².

## Referències

* ↑ «Census 2010». Autoridad Catarí de Estadísticas, 2010. Arxivat de l'original el 9 de juliol de 2010. [Consulta: 25 juliol 2010].
# Al parc de Château Noir

Al parc de Château Noir (Dans le parc de Château Noir) és un oli sobre tela de 92 × 73 cm pintat per Paul Cézanne vers els anys 1898-1900 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

En el camí d'Ais de Provença a Lo Tolonet, en direcció a la muntanya Sainte-Victoire, hi havia una finca anomenada Le Château Noir. Cézanne va sentir una especial admiració per aquest indret i va intentar comprar-la, però el propietari no va voler vendre-la encara que va permetre a l'artista treballar en les seues propietats i, fins i tot, llogar durant quinze anys (del 1887 al 1902) una de les estances per desar-hi les seues teles. D'aquest lloc van sortir un bon nombre d'obres com és el cas d'aquest Al parc de Château Noir, identificativa dels treballs dels darrers anys de Cézanne:
| « | "Aquesta natura pletòrica, invasiva, intemporal, d'on l'home és exclòs, és característica dels darrers paisatges de Cézanne, dels quals trobem ací un dels exemples més grandiosos. La seua poètica no és aliena a la que, animada de panteisme, habita les Nimfees de Monet, de molt poc posteriors." | » |

## Descripció

El motiu representat en aquest quadre, que Rewald data entre el 1898 i el 1900, és una franja rocallosa al peu de la qual creix una renglera d'arbres, a la zona nord-est de la propietat abans esmentada. Els arbres i les roques omplen l'espai pictòric i recorden l'horror vacui de la pintura gòtica. Els contorns dels arbres estan traçats amb una línia fosca que sintonitza amb el sintetisme de Gauguin. La llum a penes crida l'atenció del pintor -a diferència de Monet, més preocupat per qüestions lumíniques i atmosfèriques-, el qual s'interessa més per recuperar els valors formals a través del color. Les pinzellades són aplicades de manera pausada i configuren un entramat estructural que anticipa el cubisme en desenvolupar-se en facetes. En concret, la pinzellada que agita el fullatge és més fragmentada que la de les roques del primer pla, produint una impressió de proximitat que atreu la mirada cap a la part més allunyada del quadre. Les tonalitats són fredes, recorrent als contrastos cromàtics i els colors complementaris de l'impressionisme. Tots els elements (vegetals i minerals) es troben així reunits en un sol pla, dins d'un conjunt compacte que només deixa un reduït espai al cel. A causa de la lentitud a l'hora de treballar de Cézanne, en alguns moments hom hi pot trobar certa tendència a l'abstracció.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 128-129.
* 1 2 3 4 5 6 ArteHistoria (castellà)
* ↑ Musée de l'Orangerie. Catalogue de la collection Jean Walter et Paul Guillaume, París, Réunion des Musées Nationaux, (1984) 1990, núm. 14, pàg. 40.
* ↑ John Rewald, The Paintings of Paul Cézanne: A Catalogue Raisonné, vol. I, Nova York, Harry N. Abrams, 1996, núm. 878, pàg. 519.

## Enllaços externs

* Flickr
* Museu de l'Orangerie Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine. (francès)
# Albert Gereon Stein

Albert Gereon Stein (Colònia, 29 de setembre de 1809 - ibídem 10 de juny de 1881) fou un sacerdot i compositor alemany.
Va ser rector de l'església de Santa Úrsula de Colònia i professor de cant del Seminari de la mateixa ciutat. Se li deuen: Kyriale, sive Ordinarium Missae continents cantum gragorianum ad Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus et Agnus Dei (Colònia, 1860); Koelniches Gesang und Andachtsbuch (Colònia, 1860), i Orgelbegleitung zu den Melodieen des koelnischen Gesangbuches. A més, publicà Die Katolische Kirchenmusik (Colònia, 1864).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1059 (ISBN 84 239-4556-1)
# Albert Giol i Galceran

Albert Giol i Galceran (Calella, Maresme, 1857-1945) va ésser un hisendat que donà suport al moviment excursionista i també, com a historiador local, començà a ordenar i estudiar l'Arxiu Familiar i l'Arxiu Municipal d'on va treure còpia de nombrosos documents, ara perduts i que ens han arribat gràcies a les seues anotacions. Molts d'aquests documents van ser recuperats posteriorment per l'historiador calellenc Domènec Mir, i una selecció d'ells van ser publicats en alguns dels seus llibres.
Albert Giol signà el Missatge a la Reina Regent (1888), en el qual es demanava autonomia per a Catalunya. Dins la Unió Catalanista, Giol fou designat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892). Més endavant, simpatitzà amb la Lliga Regionalista.

## Referències

* ↑ «Domènec Mir i Moragas». El Punt, 21-08-1988, pàg. 34.
* ↑ Josep M. Ollé i Romeu Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic Barcelona: Rafael Dalmau (editor), 2005. Col·lecció Camí Ral, núm. 6. ISBN 84-232-0484-7, plana 132

## Bibliografia

* Claudio Vilá Palá Calella. Colegio Escolapio de los Santos Reyes Salamanca: Imprenta Calatrava, 1973
* Domènec Mir i Moragas Compilació històrica de Calella Barcelona: Edicions Cedro, 1982