OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acanthurus randalli

Acanthurus randalli és una espècie de peix pertanyent a la família dels acantúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 18 cm de llargària màxima.

## Alimentació

És principalment herbívor.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: Florida i el nord-est del golf de Mèxic (els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Forsskål, P., 1775. Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit... Post mortem auctoris edidit Carsten Niebuhr. Copenhaguen. Descr. Animalium: 1-20 + i-xxxiv + 1-164, map.
* ↑ Briggs, J. C. & D. K. Caldwell, 1957. Acanthurus randalli, a new surgeon fish from the Gulf of Mexico. Bull. Fla. State Mus. v. 2 (núm. 4): 43-51.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20): 183 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Acentrogobius audax

Acentrogobius audax és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes present a Ibo (Moçambic), KwaZulu-Natal (Sud-àfrica) i el Japó. És inofensiu per als humans. Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total. És un peix de clima subtropical i demersal.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1874. Esquisse d′un système naturel des Gobioïdes. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9: 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino, 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio, Japó. 437 p.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle (Baixa Saxònia): Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. ISBN 0-940228-47-5.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Acentrogobius therezieni

Acentrogobius therezieni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Madagascar.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1874. Esquisse d′un système naturel des Gobioïdes. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9: 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kiener, A., 1963. Gobioidei (Pisces) nouveaux ou rares de Madagascar. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 2) v. 35 (núm. 4): 328-333.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Fishbase (anglès)
* ↑ Stiassny, M.L.J. i N. Raminosoa, 1994. The fishes of the inland waters of Madagascar. p.133-148. A: G.G. Teugels, J.-F. Guégan i J.-J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool. 275:177 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Acheilognathus majusculus

Acheilognathus majusculus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea del Sud.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Conspectus systematis Cyprinorum. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 20. 421-441.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kim, I.-S. & H. Yang. 1998. Acheilognathus majusculus, a new bitterling (Pisces, Cyprinidae) from Korea, with revised key to species of the genus Acheilognathus of Korea. Korean J. Biol. Sci. v. 2 (núm. 1): 27-31.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Achille Abbati

Achille Abbati (Savignano, Emília-Romanya, 28 de setembre de 1857 - Rímini, Emília-Romanya, 11 de gener de 1914) fou un compositor italià.
És autor de l'òpera semiseriosa Celeste, estrenada a Rímini el 28 de febrer de 1878. L'argument fou tret d'un idil·li, amb llibret de Leopoldo Marenco.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 1, pàg. 221 (ISBN 84-239-4501-4)
# Achille de Bassini

Achille Bassi (Mairago, 5 de maig de 1819 – Cava de' Tirreni, 3 de juliol de 1881) fou un cantant d'òpera italià de la corda de baríton.
Es donà a conèixer en l'escena amb el nom de Bassini. Estudià literatura i filosofia a Milà, però la seva passió per la música va fer que es dediqués completament a aquest art. Estudià cant amb Perelli, debutant el 1839 amb l'òpera d'aquest compositor titulada Galeotto Manfredi. Cantà amb gran èxit en diverses ciutats d'Itàlia i a Londres, Viena i Sant Petersburg, i després de fer una fortuna es retirà de l'escena.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1090 (ISBN 84-239-4507-3)
# Acromycter longipectoralis

Acromycter longipectoralis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* La femella pot arribar a fer 21,7 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 166.
* 354 radis tous a l'aleta dorsal.

## Hàbitat

És un peix marí i batipelàgic que viu fins als 580 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, D. G. & R. H. Kanazawa, 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bull. Mar. Sci. v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Karmóvskaia, E.S., 2004. Benthopelagic bathyal conger eels of families Congridae and Nettastomatidae from the Western Tropical Pacific, with descriptions of ten new species. J. Ichthyol. 44(1): S1-S32.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Antonio Raffelin Roustán de Estrada

Antonio Raffelin Roustán de Estrada (L'Havana, Cuba, 1796 - Marianao, 1882) fou un músic i compositor cubà. Fou deixeble del mestre de capella de Gregorio Velázquez i als nou anys va compondre una melodia titulada La Boca que fou publicada a Nova York i que harmonitzada més tard pel seu autor assolí gran boga, cantant-se durant molts anys en les esglésies dels Estats Units. Perfeccionà els seus estudis de violí amb Manuel Coco i Thomás Hown. En morir la seva mare el 1836, passà a París, on cridà l'atenció tant com a executant com a compositor. De retorn a l'Havana fundà l'Acadèmia Filharmònica de Cristina, després passà a Filadèlfia, on funda el diari La Lira Católica, en la que s'hi publicava música sagrada; el 1862 feu un segon viatge a Europa, durant el qual dedicà una missa al Papa que fou cantada en l'església de Sant Ignasi. Condecorat per Pius IX amb la creu de Sant Silvestre, passà a Madrid, on presentà a la reina una altra missa, i després de romandre algun temps a Cadis, on deixà una deixebla que més va adquirir notorietat, passà als Estats Units i d'allà a la seva pàtria el 1865. Entre les seves composicions la que més destaca és un Ave Maria.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 55.pàg. 334 ISBN 84-239-4555-3
# Gil Vicente Futebol Clube

El Gil Vicente Futebol Clube és un club de futbol portuguès de la ciutat de Barcelos. El seu nom fa referència al dramaturg Gil Vicente.

## Història

El club va ser fundat el 3 de maig de 1924, després de la creació d'altres clubs a la ciutat com Barcelos Sporting Club i União Football Club Barcelense. El primer nom del club fou Gil Vicente Football Barcelense. Va jugar a l'estadi Adelino Ribeiro Novo fins al 2003-04 i des d'aleshores a l'Estádio Cidade de Barcelos. Ha estat campió de segona divisió en dues ocasions.

## Palmarès

* Segona divisió portuguesa de futbol:
** 1998-99, 2010-11

## Referències

* ↑ «Cidade de Barcelos» (en portuguès). , 24-03-2012 [Consulta: 24 març 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-09-09. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «Historia do estádio» (en portuguès). , 24-03-2012 [Consulta: 24 març 2012]. Arxivat 29 April 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-04-29. [Consulta: 10 setembre 2017].
* ↑ «Palmarés do Gil Vicente Futebol Clube». Zerozero. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Gil Vicente Futebol Clube - Lloc web oficial (portuguès)
# Hidrat de metà

L'hidrat de metà o clatrat de metà és un clatrat on majoritàriament el metà ocupa les cavitats que formen les molècules d'aigua. Per tant, és un cas especial dels hidrats de gas format per metà, que són els que més abunden en estat natural.

## Fonts

De forma natural, els hidrats de metà es troben tant en les capes de sediment marí, com dins de les capes de permagel o els sediments de llacs a altes latituds. Es troben en forma sòlida gràcies a les condicions de baixa temperatura i alta pressió, que fan que els clatrats de metà siguin estables. Es calcula que el reservori d'aquest compost poden igualar o ser més grans que els de tots els combustibles fòssils que es coneixen en l'actualitat, tot i que la seva abundància encara no ha estat quantificada amb exactitud.

## Propietats

Com l'hidrat de metà conté metà i aquest gas és inflamable, es pretén utilitzar aquest compost com a font de gas natural. Degut a la seva disposició disseminada dins dels sediments marins, la seva extracció presenta moltes dificultats. Una extracció no controlada dels hidrats de gas podria provocar l'alliberament de metà. Tot i que gran part del gas alliberat es dissoldria a l'aigua marina, el perill d'alliberar metà a l'atmosfera, i incrementar l'efecte hivernacle, suposa un gran repte a l'hora de desenvolupar la tecnologia necessària per a la seva explotació.

## Referències

* ↑ Milkov, A. V. «Global estimates of hydrate-bound gas in marine sediments: how much is really out there?» (en anglès). Earth-Science Reviews, 66, 3–4, 2004, pàg. 183–197. DOI: 10.1016/j.earscirev.2003.11.002.

## Vegeu també

* Hidrat de gas
# Apíron

L'apíron (en grec antic: ἄπειρον, àpeiron; literalment, 'il·limitat, innúmer, infinit') és un concepte cosmològic introduït pel filòsof grec Anaximandre el segle vi aC i que designa el principi original o arque que cercaven els membres de l'escola milèsia. Tot i que s'ha perdut la major part de l'obra d'Anaximandre, pel que s'en conserva se sap que aquesta substància primigènia era el que anomenava apíron, que significa il·limitat, indefinit i indeterminat, principi i element constituent de tot allò que existeix.
L'apíron mai no ha rebut una definició precisa i s'ha interpretat generalment (per exemple, per part d'Aristòtil i Agustí d'Hipona) com una mena de caos primigeni. Representava els principis oposats de calor i fred, sec i moll, i governava el moviment de les coses. Les formes i diferències que hi ha al món també hi troben el seu origen.

## Vegeu també

* Cosmologia
* Presocràtics

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 11 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Nikolaus Joseph Freiherr von Jacquin

Nikolaus Joseph Freiherr von Jacquin o Baró Nikolaus von Jacquin (Leiden, 16 de febrer de 1727 − 26 d'octubre de 1817) va ser un científic i especialment botànic neerlandès.
Nasqué a Leiden als Països Baixos; estudià medicina a la Universitat de Leiden, però més tard es traslladà a París i després a Viena.
Entre 1755 i 1759, Nikolaus von Jacquin va estar a les Índies Occidentals i Amèrica Central per recollir plantes, finançat per l'emperador romanogermànic Francesc I, per al Palau de Schönbrunn.
El 1762, Nikolaus von Jacquin va passar a ser professor de minerals i mineria a l'Acadèmia de mineria d'Schemnitz (actualment Banská Štiavnica a Eslovàquia). El 1768, va ser professor de botànica i química director del jardí botànic de la Universitat de Viena. Va ser fet cavaller per la seva obra l'any 1774. El 1783, va ser escollit membre estranger de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències i l'any 1806 va ser fet baró.
El seu fill, Emil Gottfried (1767–1792), i la seva filla (1769–1850), eren amics de Mozart; Mozart va escriure dues cançons per a Gottfried (K. 520 Als Luise... i K. 530 Das Traumbild) i donà lliçons de piano a Franziska. Mozart dedicà un considerable nombre de la seva obra a la família de Jacquin, especialment el Trio Kegelstatt. Aquest es va interpretar per primera vegada a la casa de Jacquin l'agost de 1786 amb Franziska al piano.
El seu fill Joseph Franz (1766–1839) el va succeir com a professor de botànica i química a la Universitat de Viena i va escriure notables llibres de botànica.
Commemora a Nikolaus Jacquin el gènere Jacquinia (dins la família Theophrastaceae) i Jacquiniella (dins la família Orchidaceae). El 2011, Àustria va emetre monedes de plata commemorant la seva expedició al Carib.
La seva signatura abreujada com a botànic és: Jacq.

## Publicacions

* Enumeratio systematica plantarum (1760)
* Enumeratio Stirpium Plerarumque (1762)
* Selectarum Stirpium Americanarum (1763)
* Observationum Botanicarum (part 1 Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine. 1764, part 2 Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine. 1767, part 3 Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine. 1768, part 4 Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine. 1771)
* Hortus Botanicus Vindobonensis (3 volumes, 1770–1776) with plates by Franz Anton von Scheidel
* Florae Austriacae (5 volumes, 1773–1778)
* Icones Plantarum Rariorum (3 volumes, 1781–1793).
* Plantarum Rariorum Horti Caesarei Schoenbrunnensis (4 volumes, 1797–1804)
* Fragmenta Botanica 1804–1809 (1809)

## Notes

* ↑ Freiherr
* ↑ «Austrian Mint Issues Nikolaus Joseph von Jacquin 20€ Silver Coin». Coin Update News. Arxivat de l'original el 10 de març 2011. [Consulta: 8 març 2011].
# Acropoma argentistigma

Acropoma argentistigma és una espècie de peix pertanyent a la família dels acropomàtids.

## Descripció

* La femella pot arribar a fer 10,75 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: Tailàndia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Temminck & Schlegel, 1843. Pisces, Fauna Japonica Parts 2-4: 21-72.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Okamoto, M. & H. Ida, 2002. Acropoma argentistigma, a new species from the Andaman Sea, off southern Thailand (Perciformes: Acropomatidae). Ichth. Research v. 49 (núm. 3): 281-285.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Església parroquial de la Nativitat de Maria

L'Església parroquial de la Nativitat de Maria és una obra barroca de Montoliu de Lleida (Segrià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església predominantment neoclàssica de composició molt senzilla i ubicació aïllada tot creant la seva pròpia plaça. El campanar és insòlit per la seva forma cilíndrica i l'acabament en un sobre-copulí cònic; segurament és d'època posterior a l'edifici, doncs talla el frontó de l'edifici.
# Mesoproterozoic

El Mesoproterozoic és la segona de les tres subdivisions (eres) de l'eó Proterozoic, i que durà entre fa 1.600 i 1.000 milions d'anys. El nom deriva dels ètims grecs mésos ('mitjà'), próteros ('primer') i zõon ('animal').
Els esdeveniments més importants d'aquesta era són la formació del supercontinent de Rodínia i l'aparició de la reproducció sexual.

## Referències

* ↑ Entrada «Mesoproterozoic» del Diccionari de Geologia.
* ↑ «Vocabulari de l'escala dels temps geològics». Institut Geològic de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Ànec arbori bicolor

L'ànec arbori bicolor (Dendrocygna bicolor) és un ocell aquàtic de la família dels anàtids (Anatidae) que habita àmpliament per les zones tropicals de gran part del món.

## Morfologia

* Fa 48 - 53 cm de llargària, amb una envergadura de 50 – 60 cm. De manera semblant a la resta d'espècies del gènere, té les potes i el coll bastants llargs.
* Sense dimorfisme sexual.
* Cap, coll i parts inferiors color marró, amb tints rogencs als flancs, on hi ha unes llargues plomes blanques. Dors i ales de color gris fosc.
* Els joves tenen una coloració menys contrastada.

## Hàbitat i distribució

Habita zones humides, normalment amb cobertura vegetal de totes les regions tropicals, a l'Àfrica subsahariana, Amèrica (des del sud dels Estats Units fins al nord de l'Argentina) i en Àsia, al subcontinent indi i Myanmar. En general és un ocell sedentari.
Habitual en zoològics i col·leccions privades, les trobades a la natura en Europa, solen ser atribuïdes a individus fugits del captiveri

## Alimentació

S'alimenten principalment de nit, de llavors i altres aliments vegetals. De vegades es considera una plaga dels arrossars.

## Reproducció

El niu és una plataforma de canyes i pals, on pon 8 - 12 ous. De vegades també fa servir forats als arbres o nius vells.

## Referències

* Wildfowl by Madge and Burn, ISBN 0-7470-2201-1
* Birds of Venezuela by Hilty, ISBN 0-7136-6418-5
* Birds of The Gambia by Barlow, Wacher and Disley, ISBN 1-873403-32-1
* Birds of India by Grimmett, Inskipp and Inskipp, ISBN 0-691-04910-6
# Hidrogen comprimit

L'hidrogen comprimit (CGH₂ o CGH2) és l'estat gasós de l'element hidrogen mantingut sota pressió. L'hidrogen comprimit en tancs d'hidrogen a 250 bar i 700 bar s'utilitza per a l'emmagatzematge d'hidrogen mòbil en vehicles d'hidrogen. Es fa servir com a gas combustible.

## Infraestructura

L'hidrogen comprimit es fa servir en hidroductes i en transport d'hidrogen comprimit amb tràilers.

## Referències

* ↑ Compressed Hydrogen Storage (anglès)

## Vegeu també

* Compressor
* Compressor d'hidrogen
* Hidrogen líquid
* Hidrogen pastós
* Hidrogen metàl·lic
* Hidrogen pastós

## Enllaços externs

* COMPRESSED HYDROGEN INFRASTRUCTURE PROGRAM ("CH₂IP") Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine. (anglès)
# Hoco de Daubenton

L'hoco de Daubenton (Crax daubentoni) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva i els boscos galeria del nord-est de Colòmbia i nord de Veneçuela.
# Homalodoteri

L'homalodoteri (Homalodotherium) és un gènere extint de notoungulats, un grup de mamífers ungulats prehistòrics originaris de Sud-amèrica.
L'homalodoteri mesurava uns 2 metres de llarg i tenia potes anteriors llargues dotades d'urpes en lloc de peülles. Caminava sobre les plantes de les potes posteriors i els dits de les potes anteriors, de manera que l'animal tenia les espatlles més altes que el maluc quan caminava d'aquesta manera. És probable que fos almenys parcialment bípede, sent capaç de baixar les branques dels arbres amb els braços mentre s'alçava sobre les potes posteriors. Altres animals prehistòrics i vivents també han desenvolupat aquest estil d'alimentació. En són exemples els calicotèrids, els peresosos terrestres, el panda gegant i possiblement els dinosaures terizinosauroïdeus.

## Referències

* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 253. ISBN 1-84028-152-9.