OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa de la Torre

L'Illa de la Torre (popularment Illa de sa Torre) és un illot del litoral mallorquí situat davant Cala Xinxell i Bendinat, al municipi de Calvià, i que forma part del conjunt d'illots que pren el nom d'Illetes. Té una extensió de 41.250 m2, un perímetre de 1.200 m i una cota màxima de 12 m.
Compta amb una torre de defensa, la Torre d'Illetes, la qual s'integrava en el sistema de vigilància i defensa de la costa de Mallorca. Data del segle xvi i ha estat restaurada recentment (2018-2019).

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques cartogràfiques i geogràfiques de les Illes Balears». CAIB. Arxivat de l'original el 25 de juny 2021. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «Torre, Illa de sa». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 226. ISBN 84-8661702-2.
# Illa de s'Alga

L'illa de s'Alga és una de les illes o illots més petits del sud de l'arxipèlag pitiús. Així i tot, a banda de les petites dimensions de l'illot, de 160 metres de llarg per 40 metres d'ample, és important per a la navegació de la zona, ja que ajuda a resguardar dels vents de ponent i llebeig el racó de s'Alga a l'illa de S'Espalmador que serveix, especialment a l'estiu, de port natural.
És del tot necessari i molt important entrar a la badia deixant l'illot sempre a la banda d'estribor evitant el petit freu que es crea entre la punta de s'Arena a la part meridional de s'Espalmador i l'illa de s'Alga', ja que allí hi ha els anomenats esculls de s'Alga i isolat, l'escull des Corb marí.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, racó de s'Alga
* ↑ AGUILÓ, Cosme. Cartografia de l'illa de s'Espalmador
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Volum I. Veu Alga,s'
# Illa de ses Rates

L'Illa de ses Rates és un illot situat al terme municipal d'Eivissa, a uns 375 metres de la Punta de sa Mata. La seva longitud és de 204 metres i l'amplada màxima d'uns 122 metres. Aquest topònim és documentat des de 1543, quan en els Llibres d'Entreveniments enregistren un combat contra uns sarraïns, les galeres dels quals es trobaven a resguard de l'Illa de ses Rates. Segons Nito Verdera, Cristòfor Colom batejà una illa del Carib amb el mateix nom. Fou aplanada i dragada durant el segle XX per tal de facilitar la navegació.

## Vegeu també

* Toponímia de Cristòfor Colom
# Illa del Bananal

L'illa del Bananal (en portuguès: Ilha do Bananal) és una gran illa formada pel riu Araguaia i el seu afluent Javaés, situada al Brasil, a l'estat de Tocantins. L'illa es va formar per la bifurcació de l'Araguaia en passar per un terreny molt pla; en aquest punt, a la frontera amb els estats de Goiás i Mato Grosso, el riu continua per l'oest, mentre que el seu braç dret, el Javaés, continua per l'est fins que es tornen a trobar aigües avall, ja a la frontera amb l'estat de Pará.
L'illa ocupa una àrea de 19.162,25 km², poc menys de la superfície total del País Valencià. És l'illa fluvial més gran del món, amb 350 km de llargada i 55 km d'ample.
Descoberta el 26 de juliol del 1773 per José Pinto Fonseca, originàriament va rebre el nom de Santana. Més endavant, va passar a anomenar-se Bananal a causa de l'existència d'extensos camps de bananers silvestres.

## Reserva ecològica i indígena

Segons les lleis brasileres, l'illa del Bananal es conserva com una reserva de la natura i de la població indígena.
* El terç nord és format pel Parc Nacional de l'Araguaia (Parque Nacional do Araguaia) i és una destinació molt popular per al turisme ecològic. Té una extensió de 5.577,26 km².
* Els dos terços meridionals són una reserva indígena, l'anomenada Terra Indígena Parque do Araguaia, per als habitants nadius de la regió. Si bé en el passat, a l'illa, hi vivien també brasilers d'ascendència no índia, actualment només és poblada per habitants nadius. Hi viuen les tribus dels javaés, carajás, ava-canoeiros i tuxás, repartits en 16 poblats o aldeias. Té una extensió de 13.584,99 km².
No hi ha ponts que comuniquin l'illa amb l'altra banda dels dos rius, de manera que, durant la major part de l'any, l'únic mitjà de transport per arribar-hi o sortir-ne són les barques. Amb tot i això, durant algunes setmanes de la temporada seca (juny-agost), el riu és prou baix perquè s'hi pugui arribar amb cotxe. Els poblats tenen camins prou amples perquè hi càpiguen cotxes i tractors, si bé els mitjans de transport principals són el cavall, la bicicleta i els desplaçaments a peu.

## Clima

Hi predomina el clima tropical càlid semihumit, amb temperatures màximes de 38 °C als mesos d'agost a setembre i mínimes de 22 °C al juliol. Té dues estacions nítidament marcades: l'estiu (de novembre a abril), en què predominen les pluges, i l'hivern (de maig a octubre), que és l'estació seca. La humitat relativa de l'aire registrada a les estacions més definides gira a l'entorn del 60% (juliol) i el 80% (èpoques plujoses).
Durant els mesos de gener a març, època de crescuda del riu Araguaia, una part de l'illa queda inundada.
# Illa dels Conills

L'Illa dels Conills és la segona de l'arxipèlag de Cabrera, ocupa una superfície d'1,37 km². Aquesta illa podria ser l'anomenada Parva Hannibalis per Plini el Vell. Per una mala interpretació aquest nom s'hauria convertit en "Patria Hannibalis" la qual cosa hauria donat lloc a la llegenda de l'Hanníbal mallorquí. Encara que podria ser una altra illa a causa del fet que les indicacions de Plini són molt imprecises, sembla que fa referència a una línia recta entre dos objectes extensos com són Eivissa i Mallorca.

## Referències

* ↑ «Arqueobalear.net» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 30 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Mallorcaweb, Cabrera
# Illa des Penjats

L'illa des Penjats, o dels Penjats, és l'illot més meridional d'Eivissa, situat en es Freus, que el separen de Formentera. Té una extensió d'1,45 km² i pertany al municipi de Sant Josep de sa Talaia.

## Situació

És l'illot més gran des Freus, l'estret entre Eivissa i Formentera. Al nord té l'illa d'en Caragoler, que forma es Freu Petit; i al sud, l'illa des Porcs i l'illa de s'Espalmador, amb els quals forma es Freu Gros, el principal pas d'embarcacions assenyalat pel far des Penjats i pel far d'en Pou, a la illeta des Porcs.
A ponent es troben les dues illes Negres. La zona està enclosa en l'àrea marina del Parc natural de ses Salines.

## Fauna

És un lloc de nidament de la gavina corsa (Larus audouinii). Així, per exemple, l'any 2002 hi van nidificar 261 parelles d'aquesta espècie.

## Observacions

És de propietat estatal.

## Curiositats

L'origen del topònim no és clar. Per la seva situació és pas obligat des del litoral valencià o des del nord d'Àfrica cap al port d'Eivissa. Segons les llegendes, s'usava com a cadafal per penjar els condemnats i quedava a la vista de les naus pirates. Aquest fet és recreat en un conte de Joan Villangómez Llobet, aparegut al suplement Isla del Diario de Ibiza el 1953, on apareixen set persones penjades misteriosament durant un dia de mala mar, en què no hi va poder anar el botxí.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, illa i far des Penjats
* ↑ «Sistema d'Informació Turística d'Eivissa i Formentera». Arxivat de l'original el 2005-12-25. [Consulta: 24 agost 2008].
* ↑ «Illa des Penjats». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Anuari Ornitològic de les Balears, 2002 (català)
* ↑ Sistema d'Informació Turística d'Eivissa i Formentera Arxivat 2005-12-25 a Wayback Machine. (català)
* ↑ Carlo Garrido, Formentera Mágica, pàg. 22 ISBN 84-9716-139-4
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Diario de Ibiza
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera (català)

## Enllaços externs

* Mapa i fotografia (català)
* Far de s'Illa des Penjats Arxivat 2006-02-16 a Wayback Machine. (català)
* Flickr (castellà)
* Fotografia
# Illiniza

L'Illiniza és un volcà adormit de l'Equador, situat uns 50 quilòmetres al sud de Quito. En realitat consta de dos pics: l'Illiniza Nord (5.126 m) i l'Illiniza Sud (5.248 m) situat a 1,8 km del primer. Malgrat que sembla que la majoria d'erupcions daten del Plistocè, el dom de lava Rasuyacu sembla haver estat actiu encara en època holocena.
# Jóska Sobri

Jóska Sobri ([ˈjoːʃkɒ ˈʃobɾi]; també Zsubri [ˈʒubɾi]) (Erdőd major, 1810 – Lápafő, 17 de febrer de 1837). Bandoler i lladre de camí hongarès, actiu a Transdanúbia.
József, anomenat habitualment Jóska, va néixer el 1810 a la granja Erdőd (Erdőd major), prop de Bögöte. Ell i els seus germans eren coneguts per Sobri "de Sobor" (una altra forma diañectal: Zsubri, o també Subri), perquè el seu pare, el porquer István Pap, era del poble de Sobor. Jóska Sobri va prendre part el 1832, per una bravata segons la tradició popular, del robatori de sis porcs a Eplény, però va ser traït i condemnat a dos anys de presó, acompanyat de bastonades a raó de 30 cops per trimestre.
Va ser empresonat a Szombathely, on es diu que gràcies al seu atractiu va aconseguir certs avantatges de l'esposa del carceller, com que treballàs a la cuina en lloc de restar confinat a una cel·la, i segons alguns l'avançament del seu alliberament. A la presó va aprendre a llegir i escriure, i es transformà en un veritable aventurer, vestint robes cridaneres. El 1835, robà el pastor responsable de les ovelles de Kolompos, prop de Besnyö, amb un pastoret que va ser capturat i penjat. Sobri va aconseguir escapar, però es va veure obligat a amagar-se, i ràpidament va esdevenir el cap dels bandits que assolaven els boscos de Transdanúbia, tenint com a conseller i principal lloctinent Milfajt Ferko, que tenia una educació primària i havia estat servent de grans senyors. La seva colla, que de vegades va arribar a ser de trenta membres, sobretot robava a sacerdots, grangers i mercaders.

## Referències

* ↑ Simon, Tamás «Hírhedt magyar betyárok: Sobri Jóska». Sulinet, 29-06-2003.
* ↑ «Tamás Vladár Még ma is rejtélyes a leghíresebb bakonyi betyár élete (La vida del més cèlebre bandoler de Bakony resta encara avui dins el misteri)» (en hongarès). Portal d'història Múlt-kor történelmi portál, 16-02-2007.
# Illot d'Escombreras

L'Illot d'Escombreras (Scombraria, Σκομβραρία) és un illot de la costa sud-est d'Espanya a la badia de Cartagena, situat davant la dàrsena d'Escombreras del port de Cartagena (a 2 km de la part principal del port). Devia el seu nom als verats (llatí scombei), tonyines i altres peixos que es troben en aquest indret en grans quantitats i amb els quals els romans feien el garum, una salsa afrodisíaca, i pasta utilitzada també per medicina i cosmètics. Hi ha les restes d'un temple d'Hèrcules a causa del qual també fou anomenada Herculis Insula i algunes construccions més modernes. Té una superfície d'uns 40.000 m² i està declarada espai natural protegit.
A causa del creixement industrial de la zona més pròxima a Cartagena, a finals del segle xix es començà a fer evident que calia una ampliació del port. El planatajament inicial de l'ampliació de la dàrsena d'Escombreras incloïa construir a sobre del mar i assimilar l'Illot d'Escombreras. Però la pressió popular i el fet que fos un espai protegit varen fer que es refés el projecte; ara es construiria un dic perimetral d'una amplada mitjana de 35 metres que protegiria la part afectada de l'illot del port. Les obres es dugueren a terme entre els anys 2000 i 2004. La dàrsena finalment quedà envoltant la meitat de l'illa, a una distància de 35 metres.

## Referències

* ↑ «Ampliación de la dársena de Escombreras del puerto de Cartagena» (en castellà). TPI edita S.A.. Arxivat de l'original el 2012-06-26. [Consulta: 28 novembre 2009].
* ↑ ; Cebrián González, Juan Gabriel«Ampliación de la dársena de Escombreras» (en castellà). Arxivat de l'original el 2010-04-01. [Consulta: 28 novembre 2009].
# Illot de Megàrida

L'Illot de Megàrida és una illeta de la ciutat italiana de Nàpols, constituït per dos esculls units per un gran arc natural.
A l'illot s'alça el cèlebre Castell de l'Ou (Castel dell'Ovo). Els basaments orientals de l'estructura estan circumdats per un característic burg de restaurants i poques cases anomenat Borgo Marinari, al qual es pot arribar pel passeig marítim de Nàpols.

## Història

Anomenat Megaris per Plini i Megalia per Estaci, hui l'illot està unit a terra ferma per un petit istme artificial, però al principi estava separat per uns pocs metres de l'antiga ciutat de Neapolis, hui Nàpols. Segons el geògraf Estrabó, l'illa fou el nucli originari de la fundació de la ciutat per uns colons grecs, que hi haurien establert un empori comercial entre els segles IX i VIII abans de la nostra era.
En el segle i ae Megàrida fou seu d'un edifici secundari de l'esplèndida vil·la de Luci Licini Lucul·le. En el segle v s'hi establiren uns monjos basilians i fundaren un convent dedicat a sant Salvador i, posteriorment, a sant Sebastià. Per això l'illot va ser anomenat Isolotto di San Salvatore. Hui, del convent només resta l'església de Sant Salvador.
Per l'amenaça d'una invasió normanda, en l'època ducal, els monjos es traslladaren per fer-hi un fortí. Després de la conquesta de Nàpols, els normands encarregaren a l'arquitecte Buono la transformació de fortí a fortalesa; i aquest fou l'embrió del Castell de l'Ou.

## Mite de Partènope

Els cultes religiosos en l'època de la Nàpols grega es basaven en els importats pels fundadors, i dels més antics fou el culte a la sirena Partènope, ja conegut a la Grècia oriental abans de la fundació de Nàpols. Segons aquest mite, Partènope es deixa morir pel rebuig d'Odisseu i el seu cos, transportat a Megàrida per mar, va ser soterrat ací.

## Referències

* ↑ G.B. De Ferrari, Mariano Vasi, Nuova guida di Napoli, dei contorni di Procida, Ischia e Capri, Nàpols, 1826, pàgs. 89-90.
* ↑ Napoli, Comune di. «Cultura - Il castel dell'ovo - la storia» (en italià). [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ Donatella Mazzoleni, Tra Castel dell'Ovo e Sant'Elmo. Napoli: il percorso delle origini, Electa, Nàpols, 1995, pàg. 102.
# MDA

MDA té els següents significats:
* Magen David Adom, servei nacional israelià d'emergència i assistència mèdica, membre de la [[Creu Roja
* Moviment Democràtic Assiri, partit polític assiri]] de l'Iraq
* Moviment per la Democràcia a Algèria, partit polític d'Algèria
* Missile Defense Agency, agència del Departament de Defensa dels Estats Units que té cura de la protecció contra míssils
* McDonnell Douglas Aerospace, empresa estatunidenca constructora d'avions i míssils, integrada a Boeing, vegeu McDonnell Douglas
* MacDonald, Dettwiler and Associates o MacDonald Dettwiler, empresa canadenca de tecnologia espacial, robòtica i telecomunicacions
* Muscular Dystrophy Association, organització nord-americana de lluita contra les malalties del sistema muscular
* Monochrome Display Adapter, targeta de vídeo i monitor estàndard d'IBM
* Mail delivery agent, programari encarregat de dirigir el correu electrònic fins als seus receptors
* Model Driven Architecture, enfocament del disseny de programari proposat per l'OMG
* Multiple Displacement Amplification, tècnica d'amplificació d'ADN per als diagnòstics genètics
* Anticòs matern (del nom en anglès Maternally Derived Antibody), anticòs de la mare que es transmet al fetus a través de la placenta
* Malondialdehid, compost orgànic producte de la peroxidació lipídica
* 3,4-metilendioxiamfetamina, droga sintètica de la família de les fenetilamines, derivada de l'amfetamina
# Immoble al carrer Nou, 37-39

L'Immoble al carrer Nou, 37-39 és una obra neoclàssica de Breda (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació de tres cossos que consta de planta baixa i dos pisos amb la coberta a dues aigües de teula àrab i el carener paral·lel a la façana principal. A la planta baixa, la porta d'entrada està situada a la part central, mentre que les dues finestres estan als laterals. A les dues plantes superiors hi ha tres balcons per planta disposats de manera simètrica. Totes les obertures són amb llinda i no estan emmarcades, a excepció de la porta d'entrada. Destaquen per la seva ornamentació les baranes dels balcons i les reixes de les finestres.
El carrer Nou, conegut amb aquest nom des del segle xviii, esdevé el nexe d'unió entre el nucli de la vila format al voltant de l'església i el monestir i el nucli entorn de l'hospital vell i can Trunes. La banda nord del carrer es deu acabar de parcel·lar els segles XVII i XVIII, mentre que la banda sud forma part de les hortes del monestir i no es parcel·la fins al segle xix, després de la desamortització.

## Referències

* 1 2
# Imperi luba

L'Imperi Luba va regnar sobre els territoris de Zàmbia i la República Democràtica del Congo des del segle xvi fins al 1899, quan els mercaders d'esclaus van posar fi a la dinastia imperial. La seva cultura es troba a l'origen de l'imperi lunda. Els luba van sorgir de les cultures upemba anteriors, en progressiva centralització.

## Política

El sistema polític de Luba combinava la monarquia hereditària d'origen sagrat amb amplis poders per al consell del poble, fet que va ajudar a la seva estabilitat. El rei dictava les lleis aconsellat per un grup de nobles, que al seu torn es recolzava en els cabdills de cada clan.

## Economia

L'economia luba estava diversificada. A part de l'agricultura i la caça que servien per a l'alimentació del poble, es basava en el comerç de sal, coure i ferro amb altres pobles veïns. La noblesa cobrava alts tributs per aquest comerç. Els camps luba estaven als marges dels rius, fora dels poblats, consistents en cases rectangulars que flanquejaven el carrer principal.

## Art

Hi havia una casta especial d'artistes que si bé variaven les seves creacions en funció de la zona, seguien patrons estètics comuns amb fustes fosques, figures estilitzades i ús del ferro. Destaquen els barrets i els bastons cerimonials, associtats a la reialesa, que estaven decorats amb sacerdots intèrprets de somnis o amb figures femenines, de gran importància en la mitologia Luba pel seu lligam amb la vida. Les destrals de ferro tenien un alt poder simbòlic a part de la seva funcionalitat (aquest doble ús és molt propi de tot l'art luba) i abunden en tots els jaciments luba.

## Literatura

Uns membres de cada tribu especials, els mbudye, mantenien viva la tradició oral i ensenyaven les noves generacions els costums i mites luba (sovint reflectits simbòlicament en les anomenades lukasa o "taules de memòria", llistons de fusta gravats), al mateix temps que servien de pont entre les diferents comunitats luba.
Aquests ensenyaments tenien un caire secret i contrastaven amb les cançons públiques que també transmetien mites i costums a través de versos lliures i acompanyament musical. Les cançons incloïen també llegendes de guerrers poderosos i cants cerimonials. Entre els cants, cal destacar els usats per propiciar l'endevinació per part dels sacerdots locals, que agafaven un cistell ple d'objectes significatius per a la persona que feia la consulta com a estri per predir el futur segons la col·locació dels objectes en caure.

## Referències

* ↑ Kingdoms of the Savanna: The Luba and Lunda Empires, pàgina del Metropolitan Museum
* ↑ Fernandez, James (1975). W. d'Azevedo, ed. The Traditional Artist in African Socities. Bloomington, Indiana: Indiana University Press. pp. 194–220.
* ↑ Reefe, Thomas (1978). "Lukasa: A Luba Memory Device". African Arts 4: 48–50, 88
# Implant de mama de polipropilè

L'implant de mama de polipropilè, també conegut com a implant salí o implant mamari de corda, és un tipus de mamoplàstia d'augment que utilitza el polipropilè per augmentar el volum de les mamelles. Els implants de polipropilè contenen fils que irriten l'interior del lloc de l'implant. La zona afectada absorbeix aigua gradualment, acumulant sèrum a una mitjana de 0,01% en volum en 24 hores. Aquesta característica fa que siguin l'únic tipus d'implant de bust que continua creixent després de la cirurgia. El creixement només pot ser alleugerat traient regularment el sèrum mitjançant una xeringa. El mètode fou desenvolupat pel Dr. Gerald W. Johnson.
Amb implants de polipropilè es poden obtenir mesures de pit espectaculars, mesures que no es podrien obtenir amb la cirurgia plàstica convencional. Normalment només dones que es dediquen a la indústria del sexe i a trencar rècords escullen sotmetre's a aquest tipus d'implants de bust. Les més conegudes són Chelsea Charms, Kayla Kleevage, Lolo Ferrari, Maxi Mounds i Minka.

## Complicacions

La decisió es fa a costa d'un gran sacrifici personal, car el volum i el pes dels pits —cada un dels pits de Lolo Ferrari (1963 - 2000) pesava 2,8 kg i contenia 3 litres de sèrum— causa sofriments molt greus a la portadora. Entre aquests cal destacar, a part de l'extrema incomoditat que sovint provoca insomni, problemes de respiració provocats per la constant opressió del tòrax, tensions musculars i dolors d'esquena.
Aquestes intervencions quirúrgiques es varen prohibir a la Unió Europea i als Estats Units a causa de les complicacions mèdiques i el dubte si els inconvenients i patiments molt reals que l'implant causa a la portadora realment són superats pels hipotètics avantatges econòmics futurs. Les operacions fetes als Estats Units es varen fer abans del 2001, any en què l'Administració de Drogues i Aliments (FDA) va prohibir-les.

## Referències

* ↑ Boedeker Plastics
* ↑ «How Breast Implants Work». How Stuff Works. [Consulta: 8 maig 2007].
* ↑ «Letter from Dr Johnson in regard to String Implants dated February 2001». ExtremeSurgeries.com. Arxivat de l'original el 2007-10-16. [Consulta: 15 setembre 2007].

## Enllaços externs

* Polypropylene Breast Implants
# Incendi a la subestació de Maragall

L'incendi a la subestació de Maragall va succeir el 23 de juliol de 2007, provocant l'apagada elèctrica més gran de la història de la ciutat de Barcelona, deixant sense servei elèctric a més de 300.000 usuaris durant més de 56 hores. L'incendi va afectar la subestació elèctrica, compartida per Red Eléctrica de España (REE) i Fecsa-Endesa, situada a la cruïlla del passeig de Maragall i el carrer d'Escornalbou de Barcelona.

## Causa de l'incendi

La caiguda d'un cable elèctric d'alta tensió a la subestació elèctrica de Collblanc va afectar diverses subestacions i va provocar l'incendi de la sala GIS (Gas Insulated Substation, o Subestació aïllada amb gas, en català) de la subestació Maragall. El fet que la xarxa d'alta tensió de la ciutat no estava suficientment mallada, va deixar més de 300.000 usuaris sense servei elèctric. La causa concreta de l'incendi va ser una fallada en l'aïllament d'un cable de 220 kV, propietat de REE, que unia les subestacions d'Urgell i Maragall.

## Extinció

L'incendi es va declarar cap a les 11 hores. El fum va obligar a desallotjar dues finques veïnes. Quan l'extinció ja es podia fer en condicions de seguretat, cap a les 13:30 hores, els bombers de Barcelona van extingir les flames, que van afectar la zona d'interruptors de la sala GIS, d'uns 400 m².

## Resposta provisional

L'alta complexitat que representava la reparació de l'avaria, que es va allargar fins al març del 2008, va suposar que REE, responsable del transport de l'energia en alta tensió, va connectar provisionalment una línia de cable de 220 kV fins a la subestació de Maragall, i Fecsa-Endesa, responsable de la xarxa de distribució, va tirar línies de mitja tensió entre les diferents subestacions, a més de distribuir nombrosos generadors elèctrics per les zones afectades per l'apagada.

## Conseqüències

Com a resposta a l'incendi, la Generalitat de Catalunya va aprovar el 23 de desembre de 2008 la Llei de garantia i qualitat del subministrament elèctric, i va imposar multes per infracció molt greu d'11 milions d'euros a REE i de 10 milions d'euros a Fecsa-Endesa. A més, Fecsa-Endesa va haver de pagar 40 milions d'euros d'indemnitzacions a uns 80.000 afectats que van presentar denúncia.

## Referències

* 1 2 3 «La gran apagada de 2007 a Barcelona». Betevé, 24-07-2021.
* ↑ «El informe revela que el incendio de la subestación de Maragall era "evitable"». El Periódico, 04-10-2007.
* ↑ «Fum negre a Maragall». El Periódico, 24-07-2007.
* ↑ «La subestació elèctrica de Maragall no estarà reparada fins al febrer del 2008». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals SA, 27-07-2007.