OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kārlis Bētiņš

Karlis Betins (Karl Behting, Kārlis Bētiņš) (27 d'octubre de 1867, Bērzmuiža – 28 de març de 1943, Riga) fou un jugador i compositor d'escacs letó.

## Resultats destacats en competició

Va empatar al 3r-5è llocs a Riga 1899 (el 1r Baltic Congress, guanyat per Robert Behting), fou tercer a Riga 1900 (campió: T. Muller), va guanyar a Riga 1900/01, va empatar al primer lloc amb Karl Wilhelm Rosenkrantz, W. Sohn i Wilhelm von Stamm a Dorpat (Tartu) 1901 (el 2n Baltic Congress), i empatà al 3r-4t lloc a Reval (Tallinn) 1904 (campió: Bernhard Gregory).
Entre 1902–1910, fou coeditor, amb Paul Kerkovius, de Baltische Schachblätter.
Després de la I Guerra Mundial, fou tercer, rere Hermanis Matisons i Fricis Apšenieks, a Riga 1924 (1r Campionat de Letònia). Betinš va representar Letònia a la I Olimpíada d'escacs no oficial a Paris 1924 (+7 –4 =2), on el seu equip assolí la quarta posició, i ell mateix quedà empatat en els llocs 4t a 7è a la classificació individual de la Copa de Consolació (el campió fou Karel Hromadka).
El gambit Letó (1.e4 e5 2.Cf3 f5) s'anomena així en homenatge a Karlis Betinš, qui el va analitzar en profunditat a començaments del segle xx.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Robert Behting a Edo Historical Ratings» (en anglès). edochess.ca. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ «Fitxa de Karlis Betins a Edo Historical Ratings» (en anglès). edochess.ca. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ «Torneigs entre 1900 i 1909: Dorpat 1901» (en italià). xoomer.alice.it. Arxivat de l'original el 2008-01-27. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ «Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition» (en anglès). Anders Thulin, Malmö, 01-09-2004. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy. Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa, 1986, 1987. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-X (2. N-Z).
* ↑ Wall, Bill. «Firsts in chess» (en anglès), 07-02-2005. Arxivat de l'original el 2009-10-28. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ «Olimpíada d'escacs de Paris 1924: resultats de la Copa de consolació» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 8 setembre 2011].
# Otomí Acazulco

L'otomí Acazulco, otomí de San Jeronimo Acazulco, o otomí Ocoyoacac, és una ameríndia seriosament amenaçada parlada per un centenar de persones a la vila de San Jerónimo Acazulco a Ocoyoacac, estat de Mèxic. Només les persones nascudes abans de 1950 el parlen amb fluïdesa, i tots ells parlen espanyol de manera quotidiana. L'otomí Acazulco s'ha classificat com a otomí oriental per Lastra (2006). És més conservador i més a prop de l'otomí de la Sierra que el veí otomí Tilapa. Hi ha esforços de revitalització en curs.
L'otomí Acazulco té consonants ejectives, així com parades d'aspiració que es corresponen amb les fricatives en altres varietats d'otomí, i és similar a les reconstruccions de la llengua proto-otomí.

## Bibliografia

* (castellà) Lastra, Yolanda. Los Otomies – Su lengua y su historia. Universidad Nacional Autonoma de México, Instituto de investigaciones Antropológicas, 2006. ISBN 978-970-323388-5.
* Turnbull, Rory; Pharao Hansen, Magnus & DItte Boeg Thomsen. 2011, How a moribund dialect can contribute to the bigger picture: Insights from Acazulco Otomí (audio of presentation)
* Ndöö́ngüǘ yühǘ: Guía de aprendizaje principiante del idioma otomí de San Jerónimo Acazulco, Estado de México
* Pharao Hansen, Magnus. 2012. Kinship in the Past Tense: Language, Care and Cultural Memory in a Mexican Community
* Pharao Hansen, Magnus; Turnbull, Rory & Ditte Boeg Thomsen. 2011, From academic salvage linguistics to community-based documentation in only three weeks: Report from a collective and interdisciplinary fieldwork on Acazulco Otomi
# Otòlit

L'otòlit, (οτο, oto-, orella + λιθος, lithos, pedra), és una estructura de les màcules vestibulars del sàcul (màcula del sàcul) i de l'utricle (màcula de l'utricle). Així els otòlits estan situats en el laberint (orella interna).
L'estatocònia o otocònia és la denominació genèrica de les concrecions que conté l'endolimfa a nivell de les taques acústiques, formades per matèria orgànica i per carbonats de calci i de magnesi, ${\ce {CaCO3}}$i ${\ce {MgCO3}}$ respectivament. Les més grosses reben el citat nom d'otòlit, i les més petites, de pols acústica.
El sàcul i l'utricle, són per tant, els òrgans amb otòlits. Són sensibles a la gravetat i l'acceleració lineal. A causa de la seva orientació al cap:
* l'utricle és sensible a un canvi en el moviment horitzontal.
* el sàcul dona informació sobre l'acceleració vertical (per exemple, quan en un ascensor).

## Usos

Els otòlits de certs peixos (Lutjanidae, Sciaenidae, Epinephelus) són força grans. Antigament eren utilitzats per alguns pobles indígenes d'Amèrica com a amulet, com a moneda i per fer joieria.

## Referències

* ↑ «estatocònia». Diccionari enciclopèdic de Medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A.. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ «About Lucky Stones». Arxivat de l'original el 2010-02-07. [Consulta: 9 febrer 2010].

## Vegeu també

* The Otolith Group
# Ou de Pasqua

L'ou de Pasqua és un símbol d'origen pagà que significa el 'renaixement' (vegeu Ishtar), adoptat pel cristianisme per a celebrar la Pasqua, com a símbol de la resurrecció de Jesús. La mona de Pasqua dels Països Catalans pot adoptar la forma d'un ou de xocolata en record d'aquesta tradició. Els ous de Pasqua més antics dels quals es té notícia es pintaven per a celebrar l'Any Nou del zoroastrisme, que queia en una data similar a l'actual festa.

## Història

Durant segles, fins ben entrat el segle xx, va ser costum entre els pastissers i també a les cases de fer tortells o coques amb ous durs incrustats a la superfície, que els padrins regalaven als fillols el diumenge de Pasqua Florida o l'endemà. Segons la tradició, el dolç havia de tenir tants ous com anys tenia el nen o nena a qui anava destinat, fins que ja havia fet la primera comunió. Amb els anys, els ous passaren a ser de xocolata, i avui la mona s'ha convertit en una figura de xocolata que pot ser de moltes menes i colors: podem trobar de l'ou tradicional fins a personatges de dibuixos, animals, jugadors de futbol, etc. Però un element comú que encara mantenen moltes mones són les plomes d'oca tenyides de colors vives i els polls grocs de feltre.

## Abast

La tradició, present especialment a països de l'Est d'Europa i anglosaxons, consisteix a amagar ous pintats (poden ser ous reals o de dolços) pel jardí o la casa perquè els infants els trobin. Com més ous es troben, més caramels s'obtenen al final. Si hi ha diversos nens es munta com un concurs. La decoració dels ous pot ser variada i més o menys rica. Entre els ortodoxos predomina el color vermell, per la sang de Crist.
A Alemanya, amb tots els ous en rotllana, es balla una dansa que expressa l'alegria pel missatge cristià, amb la dificultat que s'ha de ballar sense trencar els ous. La llegenda diu que aquests ous els ha portat la llebre de Pasqua. Aquests ritus s'han exportat a diversos països sud-americans.

## Referències

* ↑ «Ou de Pasqua». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Venetia Newall (1971) An Egg at Easter: A Folklore Study
Viccionari
# Oude Kwaremont

L'Oude Kwaremont és un turó empedrat que es corona a 111 msnm, que es troba a Kluisbergen, Flandes Oriental. És conegut en el món ciclista per ser lloc de pas de nombroses curses ciclistes, en especial el Tour de Flandes, l'E3 Harelbeke, l'A través de Flandes, la Kuurne-Brussel·les-Kuurne o l'Omloop Het Nieuwsblad.
Es tracta d'un camí estret de 2.200 metres de llarg i un desnivell mitjà del 4%. Les rampes màximes arriben a l'11% de desnivell. Durant el recorregut se superen 93 metres de desnivell. Els primers 600 metres són asfaltats i els següents 1.600 es troben recoberts per llambordes.
El 1974 fou pujat per primera vegada al Tour de Flandes.

## Referències

* ↑ «Oude Kwaremont - Kluisbergen». climbbybike.com [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ De la Cruz, Juanfran «Cien años de Tour de Flandes, cien años de pasión ciclista». 20minutos, 29-05-2013 [Consulta: 1r abril 2016].
# Our (Sauer)

L'Our (pronunciació [u:r]; alemany arcaic Ur) és un riu que passa per Bèlgica, Luxemburg i Alemanya. És un afluent per l'esquerra del riu Sauer. La seva longitud total és de 78 km. Les fonts de l'Our es troben a Hautes Fagnes, al sud-est de Bèlgica, a prop de Büllingen. El riu flueix cap al sud i en alguns trams serveix de frontera natural entre Bèlgica i Alemanya i, més tard, a l'alçada de Burg-Reuland, com a frontera entre Alemanya i Luxemburg. Durant el curs del riu s'hi pot trobar la històrica ciutat de Vianden. L'Our desemboca al riu Sauer a Wallendorf.

## Referències

* ↑ (alemany) Pegel Gemünd Our Arxivat 2012-12-26 at Archive.is Daten des LfU Rheinland-Pfalz
Viccionari
# Ovella Suffolk

L'ovella Suffolk, en anglès:Suffolk sheep, és una raça d'ovella amb el cap negre i obert que es cria principalment per la seva carn.
Especialment quan es creua amb la raça d'ovella gal·lesa de muntanya, també se n'aprofita la llana.
La raça Suffolk és més resistent que altres races a la malaltia causada per menjar l'asfodel de la torbera (bog asphodel).

## Origen

Els Suffolks es van originar a Anglaterra com a resultat del creixement de les ovelles de raça Southdown i la raça Norfolk Horn. Aquest creuament millorava les races parentals.

## Característiques

Els pesos de les ovelles mascle madures oscil·len entre els 110 i 160 kg. La de les ovelles femella madures són d'entre 80 i 110 kg. La seva llana és considerada de qualitat mitjana amb un diàmetre de la fibra d'entre 25,5 a 33 microns Les ovelles Suffolk tenen el cap i les potes negres i estan molt musculades.
La síndrome Spider lamb és més comuna en la raça Suffolk.

## Referències

* ↑ George B. B. Mitchell, 'Non-parasitic skin diseases of sheep' In Pract., Vol. 10, Issue 2, 69-73, March 1, 1956
* ↑ Preparation of Australian Wool Clips, Code of Practice 2010-2012, Australian Wool Exchange (AWEX), 2010
* ↑ «Suffolk». Breeds of Livestock. Oklahoma State University, Dept. of Animal Science. [Consulta: 30 març 2009].
* ↑ Congenital and Inherited Anomalies of the Musculoskeletal System in Sheep: Spider lamb syndrome, at the Merck Veterinary Manual; published December 2013; retrieved December 28, 2013

## Enllaços externs

* United Suffolk Sheep Association Arxivat 2018-01-10 a Wayback Machine.
* English website about Suffolk Sheep
* English website about Suffolk Sheep Arxivat 2015-01-02 a Wayback Machine.
# Lorenzo Costa el Jove

Lorenzo Costa (Màntua, 1537 - 1583), anomenat Lorenzo el Jove per distingir-ho del seu avi, va ser un pintor italià del Renaixement, que va treballar principalment a Roma i Màntua, la seva ciutat natal.

## Biografia

Pertanyent a una dinastia de pintors, era el net de Lorenzo Costa i fill d'Ippolito Costa, amb qui va aprendre l'ofici. Algunes obres de joventut estan documentades a Màntua, però ja l'any 1561 es trobava a Roma, on va estar fins al 1564. Allà va treballar sota les ordres de Federico Zuccaro en diversos projectes, com les decoracions de la torre Borgia, el tribunal de la Rota, el Belvedere o el Casino de Pius IV. El 1564 va realitzar una sèrie de retrats de papes encarregada pel noble Alfonso Gonzaga de Novellara. Després va tornar a Màntua, on va treballar al costat de l'arquitecte Giovanni Battista Bertani a l'església de Santa Barbara, acabada de construir pel duc Guillem Gonzaga.
Com el seu avi, va treballar per a la Família Gonzaga. Està documentada la seva participació en les decoracions de la Cort Nuova i la Cort Vecchia del Palau Ducal de Màntua (1569-1581), així com en altres sales, encara que la major part del seu treball no ha arribat fins als nostres dies. El seu estil va ser plenament manierista gràcies als seus anys a la Cort Pontifícia, on va estudiar profundament l'obra de Federico i Taddeo Zuccaro, així com la de Federico Barocci.

## Obres destacades

* Baptisme de Constantí (1569, Santa Barbara, Màntua)
* Martiri de Sant Adrià (1572, Santa Barbara, Màntua)
* Santa Elena i la Veraceu (Santi Fabiano e Sebastiano, San Martino Dell'Argine)
* Sopar a casa del Fariseu (església parroquial de Boccadiganda, Màntua)
* Predicació de Sant Joan Baptista (San Leonardo], Màntua)
* Martiri de Sant Llorenç (Santa Maria delle Grazie, Màntua)
* Multiplicació dels pans i els peixos (San Barnaba, Màntua)
* Decoracions al fresc del Palau Ducal de Màntua (1569-1581).

## Referències

* Jane Turner, The Dictionary of Art. 8, p. 4-5. Nova York, Grove, 1996. ISBN 1-884446-00-0 (anglès)
# Ovotransferrina

L'ovotransferrina és una proteïna que lliga ferro de manera reversible i redueix la biodisponibilitat del ferro per als bacteris. Un altre mecanisme d'acció antibacteriana proposat per a l'ovotransferrina és la permeabilització de les membranes cel·lulars, que ocasiona una permeabilitat selectiva d'ions que comporta la dissipació del potencial elèctric de la cèl·lula.
Ha demostrat ser eficaç contra un ampli espectre de bacteris, incloent Pseudomonas spp., E. coli, Streptococcus mutans, Streptococcus aureus, Bacillus cereus i Salmonella enteritidis. D'altra banda, és una font important de ferro per a la nutrició humana.
La trobem, principalment, a la clara d'ou.

## Referències

* Proteïnes a la clara d'ou
# Oxiclorur de bismut

L'oxiclorur de bismut és un compost inorgànic de bismut amb la fórmula química BiOCl. És un sòlid blanc llustrós que de manera natural es troba en l'escàs mineral anomenat bismoclita.
És un component d'alguns productes cosmètics, i s'ha usat des de l'antigor, especialment a l'Antic Egipte. Les seves suspensions presenten iridescència similar a la del nacre.

## Estructura

El BiOCl cristal·litza en sistema tetragonal. L'estructura del seu cristall es pot considerar que forma capes de Cl$^−$, Bi$^{3+}$ i O$^{2−}$ ions, en l'ordre Cl-Bi-O-Bi-Cl-Cl-Bi-O-Bi-Cl.

## Síntesi i reaccions

El BiOCl es forma durant la reacció del clorur de bismut amb aigua, és a dir, la hidròlisi:
    BiCl₃ + H₂O → BiOCl + 2 HCl
quan s'escalfa per sobre de 600 °C, el BiOCl es converteix en Bi$_{24}$O$_{31}$Cl$_{10}$, amb una estructura en capes complexa.

## Ús

En cosmètica forma part d'un pigment perlat que es troba en les ombres dels ulls, esprais de cabells, poliments d'ungles i d'altres productes cosmètics".
El BiOCl existeix a la natura en el mineral bismoclita, el qual forma part del grup minerla de la matlockita.
Un compost anàleg és l'oxinitrat de bismut amb ions nitrat en lloc del ions clorur. També es fa servir com pigment blanc.

## Referències

* ↑ Keramidas, K. G.; Voutsas, G. P.; Rentzeperis, P. I. «The crystal structure of BiOCl». Zeitschrift für Kristallographie, 205, Part-1, 1993, pàg. 35–40. DOI: 10.1524/zkri.1993.205.Part-1.35. ISSN: 0044-2968.
* ↑ Greenwood, Norman N. Butterworth-Heinemann. Chemistry of the Elements (en anglès). 2a, 1997. ISBN 978-0-08-037941-8.
* ↑ Eggenweiler, U.; Keller, E.; Krämer, V. «Redetermination of the crystal structures of the `Arppe compound' Bi24O31Cl10and the isomorphous Bi24O31Br10». Acta Crystallographica Section B Structural Science, 56, 3, 2000, pàg. 431–437. DOI: 10.1107/S0108768100000550. ISSN: 0108-7681.
* ↑ Völz, Hans G. et al. "Pigments, Inorganic" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, 2006 Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a20_243.pub2
# Oxigenació (medi ambient)

L'oxigenació pot ser important per la sostenibilitat d'un ecosistema. L'oxigen insuficient (hipòxia ambiental) pot tenir lloc en masses d'aigua com les basses i els rius, i tendeixen a suprimir la presència d'organismes aerobis com els peixos. La desoxigenació incrementa la població relativa d'organismes anaerobis com les plantes i alguns bacteris, resultant en la mort de peixos i altres efectes adversos. Els efectes nets són els d'alterar l'equilibri en la natura per l'increment d'espècies anaeròbies per sobre de les aeròbies.
En els ambients aquàtics la saturació d'oxigen és una mesura relativa de la quantitat d'oxigen (O₂) dissolt en l'aigua. La supersaturació de vegades pot ser perjudicial per als organismes i causar danysa per descompressió. L'oxigen dissolt (DO) es mesura en unitats de mil·lilitres O₂ per litre (ml/L), mil·limols O₂ per litre (mmol/L), mil·ligrams O₂ per litre (mg/L) i mols O₂ per metre cúbic (mol/m³). Per exemple, en aigua dolça sota la pressió atmosfèrica a 20 °C, O₂ la saturació és a 9,1 mg/L.
Les taules de solubilitat (basades sobre la temperatura) i les correccions per a diferents salinitats i pressions es poden trobar al web USGS web site:
$ln(DO)=A1+A2*100/T+A3*ln(T/100)+A4*T/100+S*[B1+B2*T/100+B3*(T/100)^{2}]$
On ln és el logaritme neperià i les altres variables prenen els següents valors:
| A1 | = | -173.4292 | B1 | = | -0.033096 |
| A2 | = | 249.6339 | B2 | = | 0.014259 |
| A3 | = | 143.3483 | B3 | = | -0.001700 |
| A4 | = | -21.8492 |
| T | = | temperatura (kelvin) | S | = | salinitat (g/kg) |
Per convertir la DO calculada a dalt de ml/L a mg/L, multiplicar la resposta per (P/T)*0.55130, P=mmHg, T=Kelvin
El contingut d'oxigen en l'aigua es pot mesurar afegint quantitats iguals d'ions de manganès i de iode en una solució alcalina a una mostra d'aigua. Això es titula contra tiosulfat de sodi amb midó com indicador i es determina la concentració d'oxigen.

## Referències

* ↑ Weiss, R. «The solubility of nitrogen, oxygen, and argon in water and seawater». Deep-Sea Res., 17, 1970, pàg. 721–35.
# Kārlis Skalbe

Kārlis Skalbe (Vecpiebalga Letònia, 7 de novembre de 1879- Estocolm, 14 d'abril de 1945) va ser un escriptor i poeta letó.
És conegut principalment pels seus 72 contes de fades, que de fet estan escrits per a adults. Ha estat nomenat «el rei dels contes de fades», i les seves paraules han estat inscrites en el Monument a la Llibertat de Riga.
El 1987 la seva residència d'estiu es va convertir en un museu dedicat a la seva vida i la seva obra.

## Vida

Va treballar com a mestre i periodista. Després de la Revolució russa de 1905, es va traslladar a viure a Suïssa, Finlàndia i Noruega. Va retornar a Letònia el 1909 i va ser enviat 18 mesos a la presó per activitats revolucionàries. Va lluitar com a fuseller letó el 1916.
Va romandre a Letònia fins al 1944, quan ja era evident que després de la Guerra la Unió Soviètica envairia Letònia. Es va traslladar a Suècia i va morir als pocs mesos.

## Referències

* ↑ Rubulis, 1970, p. 125.
* ↑ «Monument of Freedom». Arxivat de l'original el 2008-05-15. [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ «KARLIS SKALBE MEMORIAL MUSEUM "SAULRIETI"». Arxivat de l'original el 2008-01-25. [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ Eksteins, 1999, p. 101.

## Bibliografia

* Rubulis, Aleksis. Baltic Literature: A Survey of Finnish, Estonian, Latvian, and Lithuanian Literatures (en anglè). University of Notre Dame Press, 1970.
* Walking Since Daybreak: A Story of Eastern Europe, World War II, and the Heart of Our Century. Houghton Mifflin Books, 1999. ISBN 061808231X.
# Oxihidrogen

L'oxihidrogen (HHO) és una barreja d'hidrogen diatòmic i oxigen en una proporció que s'assumeix de 2:1, la mateixa de l'aigua. Quan aquesta barreja s'encén, la combustió produeix aigua, així com 142,35 kJ (34.116 calories gram) de calor per cada gram d'hidrogen cremat. L'oxihidrogen es produeix habitualment a partir de l'electròlisi de l'aigua. El va inventar el búlgar Yull Brown.
# Oxinitrur d'alumini

L'Oxinitrur d'alumini o (ALON) és un producte ceràmic transparent compost d'alumini, oxigen i nitrogen. Es comercialitza sota el nom d'ALON i es descriu en la patent dels EUA (4520116). El material es converteix en sòlid a 1200 °C, i és més dur que el vidre. Un cop fabricat i polit com un parabrisa, el material costa (any 2005) de 10 a 15 US$ per polzada quadrada (⇒ 20000 US$/m²).
En l'actualitat (2005), està sent examinat de forma experimental per la Força Aèria dels EUA com capa exterior transparent per a vehicles blindats, d'importància crucial per les finestres dels esmentats vehicles blindats. Altres aplicacions inclouen semiconductors i accessoris especials.
Els objectes es formen a partir de pólvores premsades, foses o modelades. Els objectes es conformen llavors per densificació per escalfament en un forn, i es poleix fins a fer-lo transparent. El polit millora substancialment la resistència del blindatge a l'impacte.

## Vegeu també

* Parabrisa
* Vidre laminat
* Vidre trempat
* Alúmina transparent

## Referències

* Surmet Corporation. ALON - ceràmica òptica (PDF), 2003 accessdate. Arxivat 2013-06-12 a Wayback Machine.2009.01.09
* La Força Aèria prova nou blindatge transparent per Laura Lundin

## Enllaços externs

* How Transparent Aluminum Armor Works a HowStuffWorks (anglès)
* pàgina producte ALON Arxivat 2010-06-11 a Wayback Machine.
* oxinitrur alumini (alon): una revisió Arxivat 2010-09-04 a Wayback Machine. (L'assalt als mitjans de comunicació)
* Productes de Comerç, Defensa Nacional i aplicacions de seguretat Arxivat 2010-05-28 a Wayback Machine. (newswire.com/alunet.net) notícia Raytheon
# Oxytenanthera braunii

L'Oxytenanthera braunii és una espècie de bambú, del gènere Oxytenanthera de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse Commelinidae, classe Liliopsida, divisió dels magnoliofitins. Encara que alguns autors l'han considerada sinònima de l'Oxytenanthera abyssinica, altres n'han discutit l'atribució a la vista dels diferències existents. Va ser descrita originalment per R.Pilger a Botanische Jahrbuch 39: 601 (1907).
És especialment coneguda com a origen del vi de bambú. Creix fins a un gruix de 10 cm. i una alçada de 9 metres.

## Hàbitat

És nativa de Tanzània, on rep el nom d'obamboo. Es cultiva en granges arreu del país (però especialment en les terres altes del sud i als districtes d'Iringa, Mbeya i Ruvuma) i és un factor econòmic d'una certa importància.

## Usos

S'utilitza en la producció de begudes refrescants o, fent-ne fermentar la saba, en l'elaboració de vi de bambú (que a Tanzània anomenen ulanzi). Quan els seus brots fan un metre d'alçada hom els fa un tall i aquest exuda saba durant diverses setmanes (una tiga en pot generar fins a 10 litres).

## Bibliografia

* Roy Wiersma Bamboo Beer and Bamboo Wine, article a Southern California Bamboo 15, 6 (novembre 2005), p. 2-3 (amb bibliografia) «NL Vol 15 No 6 Nov 2005a.pub». Arxivat de l'original el 26 de juny 2010. [Consulta: 7 desembre 2009].
* Ted Jordan Meredith Bamboo for gardens Portland (Oregon): Timber Press, 2001 ISBN 0-88192-507-1

## Enllaços externs

* Instruccions de cultiu (anglès)
* The State of Bamboo and Rattan Development in Tanzania Arxivat 2008-10-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Frank Thiess

Frank Thiess (Ikšķile, 1 de març de 1890 $^{(Julià)}$ - Darmstadt, 22 de desembre de 1977) fou un escriptor alemany.

## Llista de novel·les

* Der Tod von Falern, 1921
* Die Verdammten, 1922
* Angelika ten Swaart, 1923
* Jugend (tetralogia)
** Der Leibhaftige, 1924
** Das Tor zur Welt, 1926
** Abschied vom Paradies. Ein Roman unter Kindern, 1927
** Der Zentaur, 1931
* Frauenraub, 1927 (retitulat Katharina Winter, 1949)
* Johanna und Esther. Eine Chronik ländlicher Ereignisse, 1933
* Der Weg zu Isabelle, 1934
* Tsushima. Der Roman eines Seekrieges, 1936
* Stürmischer Frühling. Ein Roman unter jungen Menschen, 1937
* Das Reich der Dämonen. Der Roman eines Jahrtausends, 1941
* Neapolitanische Legende, 1942
* Der Tenor von Trapani, 1942
* Caruso in Sorrent, 1946
* Die Straßen des Labyrinths, 1951
* Geister werfen keinen Schatten, 1955
* Sturz nach oben. Roman über das Thema eines Märchens, 1961
* Der schwarze Engel, 1966
* Der Zauberlehrling, 1975