OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juma B. Barratxina

Josep Maria Bigatà Barratxina (Sabadell, 1994), més conegut pel seu nom artístic de Juma B. Barratxina, és un poeta català.
El seu primer poemari, Un estany que vessa (Edicions Tres i Quatre, 2021), va guanyar el Premi de Poesia Senyoriu d'Ausiàs March de Beniarjó l'any 2021. Un any abans, el 2020, va ser finalista del Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra juntament amb altres poetes com Laura Torres Bauzà o Jeroni Mas Fiol, que en va ser el guanyador. És fundador, amb el poeta valencià Joan Deusa, de la Poetry Spam, revista antipoètica de treballadorXs precariXs i desocupaXs.
Va ser jurat del premi de poesia Pare Miret 2023 de Beniopa juntament amb Maria Josep Escrivà i Anna Gascón. Ha actuat al Festival Barcelona Poesia, al Festival Límbic d'Òmnium Cultural a Terrassa (acompanyant un recital d'Antònia Vicens) i a la cinquena edició del festival Els Vespres Malgastats a Centelles, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Visca la quarantena!». Núvol. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «Recital d'Antònia Vicens, Marta Serra, Marta Serra, Cecília Navarro i Juma Barratxina». Terrassa Cultura. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «Qui són els finalistes del Salvador Iborra 2020?». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, 02-12-2020. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «Jeroni Mas gana el V certamen Art Jove de poesía Salvador Iborra» (en castellà). Europa Press, 15-11-2022. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «POETRY SPAM». [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Els trobadors precaris i el Hit antipoètic». Revista Mirall, 08-06-2020. [Consulta: 24 agost 2022].
* ↑ «Víctor Benavides recoge el premio de poesía Pare Miret 2023» (en castellà). COPE Onda Naranja. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «Un guirigall a la valenciana obre el Barcelona Poesia en honor a Josep Piera». Diari Ara, 09-05-2023. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «La creativitat i el talent de Terrassa, presents al Festival Límbic». Món Terrassa, 24-05-2022. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «Vespres de poetes tristos i cotó de sucre». Núvol. [Consulta: 7 novembre 2023].
# Livia Voigt

Livia Voigt (Florianópolis, 10 de juliol de 2004) és la persona multimilionària més jove del món, segons el rànquing anual de 2024 de la revista Forbes.
És néta de Werner Ricardo Voigt, mort el 2016 i fundador de WEG S.A., una empresa multinacional brasilera fundada el 1961, amb seu a la ciutat de Jaraguá do Sul, a l'estat de Santa Catarina (Brasil). WEG S.A. és la companyia més important del Brasil en la fabricació de motors, transformadors, grups electrògens, equips elèctrics del món, operant en les àrees de control i protecció, automatització de processos industrials, generació i distribució d'energia i pintures i vernissos industrials, entre d'altres productes.
Livia Voigt és una de les majors accionistes individuals de WEG S.A. El 2024, dels 2.781 multimilionaris al món, n'ocupava el número 2.655 amb una fortuna de 1.100 milions de dòlars.

## Referències

* 1 2 «Qui és la jove de 19 anys que apareix a la llista Forbes 2024 amb una fortuna de 1.100 milions?», 04-04-2024. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ «WEG S.A. History» (en anglès). [Consulta: 2024].
* ↑ «BNamericas - WEG S.A. (WEG)» (en anglès). [Consulta: 4 abril 2024].
# (101) Hèlena

Hèlena és l'asteroide núm. 101 de la sèrie. Fou descobert per en James Craig Watson (1838-1880) l'15 d'agost del 1868 a Ann Arbor. És un asteroide gran del cinturó principal de magnitud 8,33 i amb una distància mitjana del Sol de 2,583 UA. El seu nom es deu a Helena de Troia, l'esposa de Menelau a la mitologia grega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 22. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
Viccionari
# (153) Hilda

Hilda és l'asteroide núm. 153 de la sèrie. Fou descobert el 2 de novembre del 1875 des de l'Observatori de Pula per Johann Palisa. Se n'observà una ocultació estel·lar el 31 de desembre del 2002 des del Japó.
És un asteroide molt gran de l'exterior del cinturó principal. La seva superfície és molt fosca perquè la seva composició és de carboni primitiu. Atès que té una baixa amplitud de corba lluminosa molt gran ens indica que és un cos esfèric. És un asteroide de tipus P amb un diàmetre d'uns 220 km.
El seu nom es deu en honor de la filla gran de Theodor von Oppolzer (1841-1886) que va morir poc abans. Hilda dona nom a un grup d'asteroides anomenat grup d'Hilda, també conegut com a «Hildes». Aquest grup d'asteroides no és una família d'asteroides. Aquest grup d'asteroides, (3,7< a< 4,2; e< 0,03; i< 20), són cossos en ressonància 3:2 amb Júpiter i marquen la frontera exterior del cinturó principal amb una distància mitjana de 4 ua del Sol. Els «Hildes» s'assemblen als asteroides troians i a més poden tenir formes més allargassades que la resta d'asteroides del cinturó principal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
# (156) Xantipa

Xanthippe és l'asteroide núm. 156 de la sèrie. Fou descobert el 22 de novembre del 1875 des de Pula per Johann Palisa (1848-1925). És un asteroide gran, i extremadament fosc, del cinturó principal compost principalment per carboni. El seu nom es deu a Xantipa, l'esposa del filòsof grec Sòcrates. Aquest nom fou triat per Amàlia Palisa, l'esposa del descobridor de l'asteroide.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 27. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 8 febrer 2021].
# (157) Deianira

Dejanira és l'asteroide núm. 157 de la sèrie. Fou descobert l'1 de desembre del 1875 des de Marsella per l'Alphonse Borrelly (1842-1926). El seu nom d'aquest asteroide del cinturó principal es deu a la princesa Deianira de la mitologia grega. Deianira era la filla del rei d'Etòlia, l'Eneu, encara que popularment també se la coneixia com a la filla del déu Dionís i d'Altea, dona de l'Eneu. Fou una princesa molt festejada per herois i déus per la seva gran bellesa, i en proclamar que seria esposa del més fort i valent, guanyà Hèracles en vèncer l'Aqueloos.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 27. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
# Charles Dunbar Burgess King

Charles Dunbar Burgess King (Monròvia, 12 de març de 1875 – Monròvia, 4 de setembre de 1961) va ser un advocat i polític americoliberià. Era membre del True Whig Party, partit que va dirigir el país de 1878 a 1980 i fou el 17è president de Libèria de 1920 a 1930. Charles Dunbar Burgess King nasqué a la capital de Libèria, de pares krios originaris de Sierra Leone. Va estudiar el dret i després de diplomar-se va fer carrera a la Cort Suprema, i més endavant al Departament d'Estat. Al començament del segle XX fou nomenat procurador general amb el nivell d'un ministre sota la presidència d'Arthur Barclay, càrrec que ocupà de 1904 a 1912. Sota el govern següent liderat pel president Daniel E. Howard va exercir la funció de secretari d'estat de 1912 a 1920. Fou president de Libèria entre el 1920 i el 1930.
Arrasà en les eleccions de 1927 amb més de 600 mil vots de diferència, amb un cens de 15.000 votants. Aquesta victòria ha estat considerada la més fraudulenta de la història segons el Guinness World Records de 1982.

## Escàndol per esclavitud i dimissió

El 1930 va dimitir després que Thomas Faulkner l'acusés que molts membres del seu partit reclutessin i venguessin molts treballadors com a esclaus i que una comissió de la Lliga de les Nacions determinés que l'esclavitud encara existia a Libèria i que fins i tot el govern havia utilitzat esclaus per a construir les seves infraestructures.

## Referències

* ↑ «Tripijocs electorals» (paper). Sàpiens [Barcelona], núm.137 editorial = Sàpiens Publicacions, 12-2013, p.14. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Report of the International Commission of Inquiry into The Existence of Slavery and Forced Labor in the Republic of Liberia. Washington DC: U.S. Government Printing Office, 1931.

## Enllaços externs

* Elements biogràfics a Google.books
* Cites de Charles D.B. King al Wikiquote en anglès
# George Weah

George Weah (Monròvia, 1 d'octubre de 1966) és un exfutbolista i posteriorment polític liberià. Fou 14 anys professional a diversos clubs de França, Itàlia i Anglaterra, i va guanyar títols en dos dels tres països. Després de jugar a diversos clubs africans, l'any 1988 es traslladà a Europa al Mònaco d'Arsène Wenger, entrenador que va tenir forta importància en la seva carrera. Al Mònaco guanyà la Copa de França el 1991. Després jugà al Paris Saint Germain (1992 - 95), amb qui guanyà la lliga el 1994; i a l'AC Milan (1995 - 1999), amb el qual fou campió italià els anys 1996 i 1999. L'any 2000 jugà amb tres clubs, Chelsea FC, Manchester City i Olympique de Marsella i el 2001 signà per l'Al Jazira FC, als Emirats Àrabs Units, on acabà la seva carrera.
Fou nomenat Pilota d'or europea, FIFA World Player i Onze d'or l'any 1995. També guanyà el premi al Futbolista africà de l'any les edicions de 1989, 1994 i 1995. Weah és l'únic jugador guanyador del FIFA World Player que no ha disputat mai un Mundial.
Fou nomenat ambaixador de l'UNICEF. També fou candidat a la presidència del seu país, Libèria, en les eleccions del 2005, que, tanmateix, foren guanyades per Ellen Johnson-Sirleaf a la segona ronda de votacions. El 2017 va tornar-se a presentar a les eleccions resultant aquest cop guanyador amb un 61,5% dels vots i substituint Ellen Johnson Sirleaf.

## Referències

* ↑ «FIFA Magazine - An idol for African footballers». FIFA. Arxivat de l'original el 2006-07-19. [Consulta: 6 desembre 2006].
* ↑ «George Weah in focus». bbc.co.uk. [Consulta: desembre 2001].
* ↑ «On The Spot: George Weah». Daily Telegraph. Arxivat de l'original el 2007-10-14. [Consulta: desembre 2001].
* ↑ Parellada, Gemma «El exfutbolista George Weah, elegido presidente de Liberia» (en castellà). EL PAÍS, 29-12-2017.

## Enllaços externs

* www.liberiansoccer.com Arxivat 2018-02-06 a Wayback Machine.
* Crítica a la seva campanya per la presidència
* Biografia a UNICEF
* Perfil en italià
# (49) Pales

Pales és l'asteroide núm. 49 de la sèrie, descobert per en Hermann Mayer Salomon Goldschmidt (1802-66) el 19 de setembre del 1857 a París. És un asteroide gran i fosc del cinturó d'asteroides o cinturó principal. S'anomenà Pales per la deessa dels pastors de la mitologia romana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 17. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
Viccionari
# (53) Calipso

Kalypso és l'asteroide núm. 53 de la sèrie, descobert a Dusseldorf por en Karl Theodor Robert Luther (1802-66), el 4 d'abril del 1858. És un asteroide llarg i molt fosc del cinturó principal. S'anomenà Kalypso per Calipso, una nimfa marina de la mitologia grega.

## Altres dades de l'asteroide Kalypso

* Moviment mitjà diürn: 838'
* Distància mitjana al Sol: 2617 dies
* Inclinació de l'òrbita: 5º7'
* Equinocci: 1880

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 18. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
# (68) Leto

Leto és l'asteroide núm. 68 de la sèrie. Fou descobert per en Karl Theodor Robert Luther (1822-1900) a Dusseldorf el 29 d'abril de 1861. És un asteroide gran del cinturó principal. El seu tipus espectral és de la classe S. El nom es deu a Leto, la mare de l'Apol·lo i l'Àrtemis de la mitologia grega.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 20. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
# (79) Eurínome

Eurynome (designació de planeta menor: 79 Eurynome) és l'asteroide núm. 79 de la sèrie. Va ser descobert el 14 de setembre del 1863 des d'Ann Arbor (Michigan, EUA) per en James Craig Watson (1838-1880), i fou el seu primer asteroide descobert. És un asteroide força gran i brillant del cinturó principal, i compost per silicats. El seu nom es deu a una de les moltes Eurínomes de la mitologia grega. Gira al voltant del Sol amb un període de 3,82 anys i té un període de rotació de sis hores. Aquest és l'epònim o membre d'una família d'asteroides proposada amb almenys 43 membres, inclosos 477 Italia i 917 Lyka. La seva albedo és igual a 0,262.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 20. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Bendjoya, P. «A Classification of 6479 Asteroids Into Families by Means of the Wavelet Clustering Method». Astronomy and Astrophysics Supplement, 102, 1, 11-1993, pàg. 25.
* ↑ «Asteroid Albedos». [Consulta: 23 maig 2021].
# (91) Egina

Egina és l'asteroide núm. 91 de la sèrie. Fou descobert per l'astrònom Édouard Jean-Marie Stephan a Marsella (França) el 4 de novembre del 1866. Fou el seu segon i darrer asteroide descobert. És un asteroide gros del cinturó principal, amb una superfície acolorida i molt fosca, i probablement amb una composició de carboni. El seu nom es deu a Egina de la mitologia grega, figura associada a l'illa del seu mateix nom, Egina. Té un diàmetre de 109,8 quilòmetres i el seu període rotatiu és de 6,025 hores.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 21. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ Ford, Dominic. «The asteroid 91 Aegina» (en anglès). [Consulta: 25 març 2021].
# Església de Nuestra Señora de la Asunción

L'església de Nuestra Señora de la Asunción, comunament coneguda com l'església de Santa Maria, és l'església parroquial de Santa Maria a la província d'Ilocos Sud, Filipines. L'església està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO l'11 de desembre de 1993 com a part de les esglésies barroques de les Filipines, una col·lecció de quatre esglésies colonials espanyoles de l'època barroca.
L'església de Santa Maria és un punt d'atracció per als fidels catòlics a Ilocos Sud com pel turisme. No és sols una reminiscència dels quatre segles de dominació espanyola d'aquesta zona, sinó també una estructura única amb un disseny arquitectònic diversificat de maons i morter. Va ser construït al cim d'un turó, no sols com un lloc d'observació i una fortalesa sinó com un centre religiós durant l'administració primerenca de la regió tant pels frares com pels soldats d'Espanya.
# Habitatge al carrer Enrajolat, 18

L'Habitatge al carrer Enrajolat, 18 és una obra barroca de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb dues plantes d'alçada i golfa. El portal d'entrada a la planta baixa amb arc de mig punt. Se suposa que aquest edifici està construït sobre les voltes del circ romà.
# Amficcíon

Amficcíon (en grec antic Ἀμφικτύων), va ser un rei de l'Àtica, el fill segon de Deucalió de Phtia i de Pirra.
Es va casar amb una filla de Crànau, rei d'Atenes, i va expulsar el seu sogre per quedar-se el tron Una altra tradició diu que va expulsar el seu cunyat Colè, que llavors era el rei. Amficcíon va regnar durant deu anys, i va ser deposat per Erictoni. Segons alguns autors, Amficcíon va ser el que va donar el nom a la ciutat d'Atenes, i la consagrà a la deessa Atena. També sota el seu mandat va arribar Dionís a la ciutat.
De vegades se li atribueix la institució de l'Amfictionia, lliga política i religiosa que comprenia l'assemblea dels dotze pobles més importants de Grècia amb seu a Delfos. Sembla que abans de rei d'Atenes va ser rei de les Termòpiles, que era també un dels llocs de reunió de l'assemblea.
Anficcíon va tenir un fill, Itonos, que al seu torn en va tenir d'altres que van tenir un paper en les llegendes beòcies. Una filla seva va ser mare de Cercíon. Un dels seus descendents va ser Locros, epònim dels locris.
Pausànias diu que segons Queril d'Atenes, Triptòlem era un seu net.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 28. ISBN 9788496061972.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia. I, 14.3

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 17. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Habitatge al carrer Numància 169 (Barcelona)

L'Habitatge al carrer Numància 169 és una casa amb elements eclèctics i historicistes de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatges de planta rectangular que es troba aïllat de planta baixa i primer pis situat al carrer Numància amb cantonada al carrer de Can Segalar. L'entrada és a un costat amb decoracions neogòtiques a la llinda i a les dues obertures de la planta baixa. La façana té un parament amb carreus buixardats i tres obertures al primer pis, dues de les quals formen un balcó amb barana de ferro i l'altre amb barana de pedra. La coberta és plana de nivell irregular, ja que segurament s'hi afegiren altres parts a la part posterior. Té una petita torreta amb les mateixes decoracions a la barana de pedra.
# Fusió (Brotons)

Fusió, op. 45, és una peça per a orquestra de cambra composta per Salvador Brotons durant la tardor de 1987 a Portland, Oregon. Es va estrenar el 30 de juny de 1988 al Teatre Lliure de Barcelona, a càrrec de l’Orquestra del Teatre Lliure sota la direcció de Josep Pons. Té una durada de 14 minuts.
Va ser composta per encàrrec de l'Orquestra del Teatre Lliure. L'obra, molt acolorida, té un caràcter eminentment festiu pel que fa a idees temàtiques. Consta de tres moviments: Con fuoco, Andante elegiaco i Allegro brillante, que es desenvolupen sense interrupcions.

## Instrumentació

1 flauta, 1 oboè, 1 clarinet, 1 fagot, 1 trompeta, 1 trompa, 1 trombó, percussió, piano, 1 violí, 1 viola, 1 violoncel, 1 contrabaix (es recomana doblar les cordes).
Inicialment concebuda per a 14 instrumentistes, el 2003 va ser revisada i ampliada lleugerament. L’addició de cordes doblades enriqueix la peça, aportant-li més cohesió i força.

## Música

El nom de l’obra reflecteix la integració dels elements temàtics en el moviment final i la connexió fluida dels tres moviments, que es presenten com una unitat indivisible.
El primer moviment segueix una estructura de mirall amb una forma A-B-A general. El segon, escrit en compàs de 6/4, té un caràcter elegíac, amb una secció central contrastant que destaca per l’ús de timbres freds al piano, vibràfon i les cordes agudes. Finalment, el tercer moviment sintetitza tota l’obra, i la seva reexposició codal culmina amb una intensificació del dinamisme rítmic i expressiu.

## Referències

* ↑ «Fusió». salvadorbrotons.info. [Consulta: 28 febrer 2025].
* ↑ Guerrero, José. «Un estreno mundial de Salvador Brotons cierra la temporada de la Orquestra de Cambra del Lliure». La Vanguardia, 09-06-1988. [Consulta: 28 febrer 2025].
* ↑ «Una obra de Brotons clausura la temporada musical del Lliure.». Diari de Barcelona. [Consulta: 27 febrer 2025].
* ↑ «Fusió». salvadorbrotons.info. [Consulta: 27 febrer 2025].
* 1 2 Brotons, Salvador. «Fusió op. 45». Orquesta de Córdoba.
# Amimone

Segons la mitologia grega, Amimone (en grec antic Ἀμυμώνη) va ser una de les Danaides, una de les cinquanta filles del rei Dànau. La seva mare era Europa. Estava casada amb Encèlad, un fill d'Egipte.
Quan Dànau va fugir de Líbia amb les seves filles, Amimone també el va acompanyar i s'instal·là amb ell a Argos. El país estava sense aigua, perquè Posidó, irritat de què el territori hagués estat concedit a Hera, quan el reclamava ell, va provocar l'estroncament dels rius i les fonts. Quan Dànau es va establir com a rei d'Argos, va enviar les seves filles a buscar aigua. Amimone se'n va anar amb les seves germanes, però van caminar molt i se sentí cansada. Va estirar-se a dormir al camp. Va sorgir un sàtir que va voler-la violar mentre dormia i la jove va invocar Posidó. El déu es va presentar i va rebutjar el sàtir amb un cop de trident. Amimone va entregar al déu allò que havia negat al sàtir. El trident de Posidó havia donat un cop a una roca i d'allà va brollar una triple font. Una altra versió explica que Posidó, enamorat d'Amimone, quan aquesta noia va demanar auxili, l'ajudà i li va revelar l'existència de la Font de Lerna. De les seves relacions amb Posidó, va néixer Naupli.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 31. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 18. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1