OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Asteroids

Asteroids és un videojoc arcade llançat en 1979 per Atari Inc. Va ser un dels videojocs més populars de l'era daurada dels videojocs arcade.

## Història

A finals de la dècada del 1970 Atari estava treballant en una consola amb tecnologia hologràfica per a dos jugadors anomenada Cosmos que finalment no va tirar endavant. Tot i això un dels enginyers que va participar en el projecte, Lyle Rains, va pensar en un joc que pugues funcionar en la consola i, amb l'ajuda d'Ed Logg que el va programar, va fer la primera versió d'Asteroids. De seguida la resta de companys d'Atari es van interessar en el projecte i van incorporar algunes millores fins que, el 1981, es va presentar per l'Atari 2600 i per la família Atari de 8 bits.

## Referències

* ↑ Montagnana, Vincent. Videojuegos. Una nueva forma de cultura. (en castellà). Barcelona: Ediciones Robinbook, S.L., 2008, p. 14,15. ISBN 9788496924246.

## Enllaços externs

* Versió oficial en línia d'Asteroids a la web d'Atari (anglès)
Viccionari
# Dalcèrids

Els dalcèrids (Dalceridae) són una petita família de lepidòpters ditrisis de la supefamília dels zigenoïdeus (Zygaenoidea) amb 80 espècies conegudes. Es troben principalment a la regió Neotropical amb algunes que assoleixen l'extrem sud de la regió Neàrtica.
En general són petites o mitjanes amb un cos molt pelut. Les larves són bastant bavoses, com les larves del seus taxons germans Limacodidae i Megalopygidae.

## Taxonomia

La família Dalceridae inclou 11 gèneres:
* Acraga Walker, 1855
* Acragopsis Dyar, 1905
* Anacraga Dyar, 1905
* Ca Dyar, 1914
* Dalargentina Orfila, 1961
* Dalcera Herrich-Schäffer, 1854
* Dalcerides Neumogen & Dyar, 1893
* Dalcerina Dyar, 1898
* Oroya Miller, 1994
* Paracraga Dyar, 1905
* Zikanyrops Hopp, 1928

## Referències

* ↑ «BioLib - Dalceridae» (en txec). [Consulta: 28 febrer 2025].
* ↑ «Funet - Dalceridae». [Consulta: 28 febrer 2025].
# Megalopígids

Els megalopígids (Megalopygidae) són una família de lepidòpters glossats de la superfamília dels zigenoïdeus (Zygaenoidea).

## Característiques

Són arnes robustes cobertes amb una densa capa de pubescència, el seu color és, en general, marronós. L'aparell bucal de la majoria de les espècies és vestigial o simplement no està present; les larves causen urticària. Tal vegada el gènere més notori d'aquesta família és Megalopyge.

## Gèneres

* Aithorape
* Cephalocladia
* Coamorpha
* Edebessa
* Endobrachys
* Eochroma
* Hysterocladia
* Macara
* Malmella
* Megalopyge
* Mesoscia
* Microcladia
* Microrape
* Norape
* Norapella
* Podalia
* Proterocladia
* Psychagrapha
* Repnoa
* Thoscora
* Trosia
* Vescoa
* Zyzypyge

## Referències

* ↑ «BioLib - Megalopygidae» (en anglès). [Consulta: 28 febrer 2025].
* ↑ «Funet - Megalopygidae» (en anglès). [Consulta: 28 febrer 2025].
# Mas Bonet

Mas Bonet conegut també com l'antiga casa de la font, Antics banys, El Castellet o Can Metacau és una masia al nucli urbà de la població de Palau-saverdera (Alt Empordà), al sector nord-oest de la vila, al carrer de la Font i davant la font de Dalt. L'actual gran casal de Mas Bonet és considerat el més antic de Palau-saverdera. El topònim, El Castellet, fa referència als seus orígens medievals com a masia fortificada, com ho demostra el tancat de l'era de batre i les diferents espitlleres que, juntament amb el matacà, han quedat amagades sota l'arrebossat i pintat de blanc que actualment llueix.

## Arquitectura

Aquest mas, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, és de planta irregular format per diversos cossos adossats. Tot el conjunt del mas està arrebossat i pintat de color blanc. L'edifici principal és rectangular, presenta la coberta a dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. Vers l'oest se li adossa un altre gran cos rectangular, amb la coberta a dues aigües i format per planta baixa i pis, que delimita la zona d'accés a l'edifici principal. Ambdues construccions presenten les obertures rectangulars, moltes d'elles restituïdes. L'element més destacable del conjunt està adossat a l'extrem est de l'edifici principal. Es tracta d'un cos rectangular, amb la coberta a un sol vessant, que presenta una galeria a la primera planta. Està formada per cinc obertures d'arc de mig punt, amb els capitells motllurats i delimitades per baranes de ferro simples. A la planta baixa, una gran porta d'accés a l'interior. A la part posterior de l'edifici principal hi ha altres petits cossos que completen el conjunt edificat.

## Història

Segons els documents, la nissaga dels Bonet és la més antiga de Palau i és citada, l'any 1205, amb motiu d'un bosc que li concedí el noble local. Posteriorment, en altres documents, s'esmenta que disposen d'un dels primers trulls locals, a més a més de criats i jornalers, possessions que denoten la importància de la família en aquesta zona.
En un inventari de l'any 1886 es recullen, a part del trull esmentat, una imatge de la Maria Santíssima del Roser de fusta daurada, un molinet de pedra per moldre sal, un graner i dos cellers, un destinat a les tines pel vi.
La proximitat vers la font de dalt, ha provocat diversos plets pel control i adjudicació de l'aigua de la font, entre els propietaris de l'heretat i els governadors, nobles o veïns de la zona, com ho demostren diferents documents dels segles XIX i XX.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Mas Bonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Medalla de Guerra (Imperi Otomà)

La Medalla de Guerra otomana (turc: Harp Madalyası ), més coneguda com l'Estrella de Gal·lípoli o la Lluna Creixent de Ferro (de l'alemany Eiserner Halbmond, en al·lusió a la Creu de Ferro) era una condecoració militar de l'Imperi Otomà, instituïda pel Sultà Mehmed Reshad V l'1 de març de 1915 per valentia en combat. Aquesta condecoració va ser atorgada durant la I Guerra Mundial a les tropes otomanes i de les Potències Centrals, principalment a les zones de combat otomanes.

## Disseny i composició

La condecoració inclou la medalla, el galó i la barra de campanya.
La medalla, feta de níquel platejat, era una estrella de 5 puntes, de 56mm de diagonal entre els braços. Les puntes de les estrelles porten boles, i l'estrella està perfilada en plata, mentre que el cos és d'esmalt vermell. Una lluna creixent, obert a la part superior, encercla el centre de la medalla. Al centre del creixen està el tughra, o monograma del creador de la medalla, el Sultà Mehmed Reshad V, sobre la data 1333 AH (1915). El revers és pla
El galó de la medalla és vermell amb les puntes blanques. La mida del galó dels combatents és vermell (2,5mm), blanc (5mm), vermell (29mm), blanc (5mm) vermell (2,5mm). Pels no-combatents, el colors s'inverteixen.
La barra de campanya és una paràbola apuntant a la dreta, de 56mm de llarg i 7mm d'alt. Està escrit en escriptura àrab, citant la campanya específica:
* Chanakkale/Chanak (Gallipoli)
* Gaza
* Kanal
* Kut-al-Amara
* Sanatori

## Formes de lluir-la

Quan es porta sobre vestit d'etiqueta, la insígnia es llueix al centre, per sota la butxaca dreta. Sobre l'uniforme de diari es substituïa pel galó, que es portava al segon forat del botó de la guerrera.
Pels condecorats alemanys (normalment membres de l'Asienkorps), la condecoració anava per darrere de la seva pròpia Creu de Ferro de 2a classe, i el galó del Creixent de Ferro se situava per sota del de la Creu de Ferro.
Normalment no es lluïa la barra de campanya.

## Galeria

* Insígna amb cinta
* Cinta
* Manufactura turca
* Insígnia de B.B. & Co.
* Insígnia de Godet
* Insígnia de J.H. Werner

## Referències

* Klietmann, Dr. Kurt-Gerhard, (1971): Deutsche Auszeichnungen: Ein Geschichte der Ehrenzeichen und Medaillen, Erinnerungs- und Verdienstabzeichen des Deutschen Reiches, der deutschen Staaten sowie staatlicher Dienststellen, Organisationen, Verbande usw. Vom 18. - 20. Jahrhundert. 2 Band. Deutsches Reich 1871- 1945. Berlin: Ordenssammlung.
* Erman, M.Demir (2012, Ankara) The Turkish War Medal - Harp Madalyası ISBN 978-605-125-484-5
# Millennium Estoril Open 2015

L'Obert d'Estoril 2015, oficialment conegut com a Millennium Estoril Open 2015, és una competició tennística professional que es juga sobre terra batuda i està inclosa en les sèries 250 de l'ATP. L'edició inaugural del torneig es va celebrar entre el 25 d'abril i el 3 de maig del 2015 al Clube de Ténis do Estoril de Cascais, prop d'Estoril, Portugal.
El tennista francès Richard Gasquet va guanyar el seu segon títol de l'any.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | F. López | 6 | 6² | 4 |
| | R. Haase | 4 | 7 | 6 | | R. Haase | 3 | 4 |
| | F. Krajinović | 3 | 3 | | 7 | N. Kyrgios | 6 | 6 |
| 7 | N. Kyrgios | 6 | 6 | | | | | | 7 | N. Kyrgios | 5 | 7 | 6 |
| 3 | T. Robredo | 1 | 2 | | | | | | | P. Carreño Busta | 7 | 6² | 3 |
| | P. Carreño Busta | 6 | 6 | | | P. Carreño Busta | 6 | 6 | | | | | |
| | A. Montañés | 6 | 3 | 6$^7$ | 8 | G. Müller | 2 | 4 | | | | | |
| 8 | G. Müller | 4 | 6 | 7 | | | | | | | | | | 7 | N. Kyrgios | 3 | 2 |
| 5 | R. Gasquet | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 5 | R. Gasquet | 6 | 6 |
| Q | K. de Schepper | 2 | 3 | | 5 | R. Gasquet | 6 | 7 | | | | | |
| | N. Almagro | 7 | 6 | | | N. Almagro | 1 | 6$^4$ | | | | | |
| 4 | L. Mayer | 6$^4$ | 2 | | | | | | 5 | R. Gasquet | 3 | 6 | 7 |
| | B. Ćorić | 6 | 5 | 6 | | | | | | G. García López | 6 | 2 | 6¹ |
| WC | R. Machado | 4 | 7 | 1 | | B. Ćorić | 3 | 6$^4$ | | | | | |
| | G. García López | 6 | 3 | 6 | | G. García López | 6 | 7 |
| 2 | K. Anderson | 4 | 6 | 1 | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Marc López David Marrero | 7 | 7 |
| | Nicolás Almagro Guillermo García López | 6$^4$ | 6⁵ | 1 | Marc López David Marrero | 6 | 6 |
| 3 | Mariusz Fyrstenberg Max Mirnyi | 6 | 6 | 3 | Mariusz Fyrstenberg Max Mirnyi | 4 | 3 |
| | Gastão Elias João Sousa | 4 | 2 | | | | | 1 | Marc López David Marrero | 1 | 4 |
| | Gilles Müller Aisam-ul-Haq Qureshi | 6 | 6 | | | | | 2 | Treat Conrad Huey Scott Lipsky | 6 | 6 |
| | Martin Emmrich Andreas Siljeström | 3 | 2 | | Gilles Müller Aisam-ul-Haq Qureshi | 6$^3$ | 3 |
| | Pablo Carreño Busta Alejandro González | 1 | 2 | 2 | Treat Conrad Huey Scott Lipsky | 7 | 6 |
| 2 | Treat Conrad Huey Scott Lipsky | 6 | 6 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (portuguès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Estoril :
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2015
< 2014
2016 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Monestir de Vénerque

El monestir de Sant Pere de Vénerque fou un establiment religiós del Llenguadoc, a la diòcesi de Tolosa, origen de l'abadia de Vénerque. Estava situat a uns 15 km de la ciutat de Tolosa en direcció al sud, a la riba de l'Arieja. El monestir apareix esmentat al catàleg de la dieta d'Aquisgrà (817). Posteriorment va ser unit a l'abadia de Saint-Pons de Thomières.

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Titu

Titu (pronunciat en romanès: [ˈTitu]) és una ciutat del comtat de Dâmbovița, Muntènia, Romania, amb una població de 9.658 habitants a 2011.

## Ubicació

La ciutat es troba a la part sud del comtat, al centre de la plana de Valàquia. Es troba a una distància de 39,5 km de la seu del comtat, Târgoviște, 52 km de Bucarest i 73,5 km de Pitești. Titu està envoltat de diverses comunes: Produlești i Braniștea al nord, Odobești i Potlogi al sud, Conțești i Lungulețu a l'est i Costeștii din Vale a l'oest.

## Zones i administració

Titu es divideix en tres zones principals: Titu-gară, Titu-târg i Sălcuța. La ciutat administra cinc altres pobles: Fusea, Hagioaica, Mereni, Plopu i Sălcuța.

## Indústria

El fabricant francès d'automòbils Renault opera un centre tècnic a prop de la ciutat de Titu, que s'utilitza per provar i optimitzar vehicles de la marca Dacia. Va entrar en funcionament el setembre del 2010 i el cost de la inversió es va elevar a 166 milions d'euros. El centre inclou 100 línies de proves de peces i vehicles i 32 quilòmetres de pistes de prova que permeten simular diverses condicions de funcionament que es troben a tot el món. Compta amb 600 empleats i es troba a mig camí entre la fàbrica de Mioveni i el centre de recerca de Bucarest. La ciutat celebra una fira anual el 14 de setembre.

## Fills il·lustres

* Dimitrie Dimăncescu (1896–1984), diplomàtic
* Ioan Dimăncescu (1898–1951), oficial de l'exèrcit
* Ion Miu (nascut el 1955), virtuós jugador de cimbalom

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Institutul Național de Statistică din România, 05-08-2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 10 octubre 2021].
* ↑ «Despre Titu». Primăria Oraşului Titu. [Consulta: 7 desembre 2012].
* ↑ «Oraș Titu». Primăria Titu. [Consulta: 7 desembre 2012].
* ↑ «Renault Technologie Roumanie a inaugurat Centrul Tehnic Titu». Dacia Group, 16-09-2010. [Consulta: 7 desembre 2012].
# Găești

Găești (pronunciació en romanès: [ɡəˈ (j) eʃtʲ]) és una ciutat del comtat de Dâmbovița, Muntènia, Romania amb una població de 12.767 habitants.

## Història

El nom de la ciutat prové d'una família de nobles (boiars) que posseïen la majoria de les terres on ara es troba la ciutat. Es deien Găești.
Es va esmentar per primera vegada el 19 de juliol de 1498 durant el govern de Radu cel Mare, fill de Vlad Călugărul, que va donar les terres al voltant de Găești al monestir de Râncăciov. El 1807, la majoria dels edificis de Găești van ser destruïts per un incendi, i després el 1812 va ser colpejat per la pesta.

## Demografia

Segons el cens realitzat el 2011, la població de Găești és de 13.317 habitants. La majoria dels habitants són romanesos (93,41%), amb una minoria de gitanos (1,71%). Per al 4,68% de la població, es desconeix l'ètnia. La majoria dels habitants són ortodoxos (93,97%).

## Economia

L'empresa Arctic SA té la seu a la ciutat.

## Fills il·lustres

* Victor Bădulescu, economista
* Florentin Cruceru, futbolista
* Vasile Pandelescu, músic
* Mihai Popescu, handboler
* Cristian Ristea, kickboxer
* Florin Tănase, futbolista
* Gheorghe Zamfir, músic

## Enllaços externs

* Ajuntament de la ciutat
* Diari de notícies „Cronica Gaestiului”
* Revista LITERE
* Guia de Gaesti
* Pàgina web oficial de la ciutat

## Referències

* 1 2 Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18.
# Mont Sinaí

El mont Sinaí (àrab: جبل سيناء, Jabal Sīnāʾ o طور سيناء, Ṭūr Sīnāʾ; hebreu: הר סיני, Har Sinai‎), també anomenat l'Horeb (hebreu: חֹרֵב‎; grec antic: Χωρήβ; llatí: Horeb) o Jabal Musa (àrab: جَبَل مُوسَى, Jabal Mūsà, ‘muntanya de Moisès’) és una muntanya situada al sud de la península del Sinaí, al nord-est d'Egipte, entre Àfrica i Àsia. La seva altura és de 2.285 metres i, malgrat el que es pensa popularment, no és la màxima elevació, ni de la península del Sinaí ni d'Egipte, ja que aquest títol l'ostenta la muntanya Caterina de 2.642 msnm, situada a prop del mont Sinaí.
Des de l'època de santa Helena de Constatinoble, el mont Sinaí ha estat identificada amb el Jabal Musa, o Gebel Musa, nom àrab que significa ‘muntanya de Moisès’, nom que comparteix amb altres muntanyes com la muntanya de Musa, a les proximitats de Ceuta.
El mont Sinaí és un escenari important de la Bíblia, on, segons la Torà (Antic Testament), Déu va lliurar a Moisès els Deu manaments i per tant, un dels llocs més sagrat de les religions abrahàmiques.

## Referències

* ↑ Gray, Martin. «Mount Sinai, Egypt» (en anglès). World Pilgrimage Guide. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Sharīf, Jaʻfar. Herklots, Gerhard Andreas. Qanoon-e-Islam, or the customs of the Moosulmans of India; comprising a full and exact account of their various rites and ceremonies, from the moment of birth till the hour of death (en anglès). Londres: Parbury, Allen, and Company, 1832 [Consulta: 14 setembre 2022].
# Monterey Bay Aquarium

L'Aquari de la badia de Monterey (en anglès: Monterey Bay Aquarium) és un aquari públic que va ser fundat el 1984 gràcies al patrocini de David Packard, un dels fundadors de Hewlett-Packard. Es troba en el lloc on abans existia una antiga fàbrica de conserves de sardines, a Cannery Row, la costa de l'oceà Pacífic a la ciutat de Monterey, a Califòrnia a l'oest dels Estats Units. Compta amb una assistència anual d'1,8 milions de visitants. Conté milers de plantes i animals, que representen a 623 espècies diferents en exhibició. L'aquari es beneficia per una alta circulació d'aigua fresca de l'oceà, que s'obté a través de tubs que bomben de manera contínua des de la badia de Monterey.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20130624193601/http://www.montereybayaquarium.org/aa/aa_history/aa_faq.aspx
* ↑ «Biografia de David Packard al Monterey Bay Aquarium Research Institute». Monterey Bay Aquarium Research Institute. [Consulta: 28 setembre 2008].
* ↑ https://web.archive.org/web/20050531115141/http://www.montereybayaquarium.org/aa/aa_pressroom/content/media/MBA_05_Basic_Press_Kit.pdf
# Murakami (emperador)

L'emperador Murakami (村上 天皇, Murakami-Tennō, 14 de juliol del 926 - 5 de juliol del 967) va ser el 62è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar entre el 946 i el 967. Abans de ser ascendit al Tron de Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Nariakira (Nariakira-shinnō).

## Referències

* ↑ Agencia imperial: 村上天皇 (62)
* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des emepeurs du japon, pp. 139-142; Brown, Delmer et al. (1979). Gukanshō, pp. 295-298; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki. pp. 183-190.
* ↑ Titsingh, p. 139; Varely, p. 183; Brown, p. 264.

## Bibliografia

* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-03460-0; ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
* Titsingh, Isaac. (1834). Nihon Odai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. Nova York: Columbia University Press. ISBN 0-231-04940-4; ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# NCE

NCE té els següents significats:
* Nou Cinema Espanyol, generació de directors de cinema espanyol de la segona meitat del segle XX
* NCE també és el codi IATA de l'Aeroport de Niça-Costa Blava, de la ciutat de Niça, a França
# Allabogdanita

L'allabogdanita és un mineral de la classe dels elements natius. S'anomena així per Alla Bogdanova, geòloga del Centre de Ciència de Kola, depenent de l'Acadèmia russa de les Ciències.

## Característiques

L'allabogdanita és un mineral de la classe dels elements natius de fórmula química (Fe,Ni)₂P. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5 a 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'allabogdanita pertany a «01.BD - Fosfurs» juntament amb els següents minerals: schreibersita, niquelfosfur, barringerita, monipita, florenskiïta, andreyivanovita i melliniïta.

## Formació i jaciments

Se sol trobar en plessita, un intercreixement de taenita i kamacita. Normalment associada a taenita, schreibersita, kamacita, grafit i awaruita.

## Referències

* ↑ «Allabogdanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Himne d'Extremadura

L'himne d'Extremadura és una composició poètica i musical amb la lletra de José Rodríguez Pinilla, i la música composta per Miguel del Barco Gallego (professor i director del Conservatorio Superior de Música de Madrid).
S'usa com acompanyament solemne, per a obrir o clausurar els actes institucionals organitzats en l'àmbit de la Comunitat autònoma d'Extremadura pels òrgans regionals de representació o per les autoritats regionals, provincials o locals.
Escoltar Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.

## Lletra de l'himne d'Extremadura

| Lletra en castellà | Lletra en català |
| Nuestras voces se alzan, nuestros cielos se llenan de banderas, de banderas verde, blanca y negra. | Les nostres veus s'alcen, Els nostres cels s'omplen de banderes, de banderes verda, blanca i negra. |
| Extremadura patria de glorias. Extremadura suelo de historias. Extremadura tierra de encinas. Extremadura libre camina. | Extremadura pàtria de glòries. Extremadura sòl d'històries. Extremadura terra d'alzines. Extremadura lliure camina. |
| Nuestras voces se alzan, nuestros cielos se llenan de banderas, de banderas verde, blanca y negra. | Les nostres veus s'alcen, Els nostres cels s'omplen de banderes, de banderes verda, blanca i negra. |
| El aire limpio, las aguas puras, cantemos todos: ¡Extremadura! | L'aire net, les aigües pures, cantem tots: Extremadura! |
| Gritemos todos en libertad: ¡Extremadura tierra de paz! | Cridem tots en llibertat: Extremadura terra de pau! |
| Nuestras voces se alzan, nuestros cielos se llenan de banderas, de banderas verde, blanca y negra. | Les nostres veus s'alcen, Els nostres cels s'omplen de banderes, de banderes verda, blanca i negra. |
| Extremadura, alma. Extremadura, tierra. Extremadura de vida llena. | Extremadura, ànima. Extremadura, terra. Extremadura de vida plena. |
| Nuestras voces se alzan, nuestros cielos se llenan de banderas, de banderas verde, blanca y negra. | Les nostres veus s'alcen, Els nostres cels s'omplen de banderes, de banderes verda, blanca i negra. |

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 524. ISBN 84-930048-0-4.

## Vegeu també

* Extremadura
* Llista d'himnes

## Enllaços externs

* Ley 4/1985 de 3 de junio de 1985, del escudo, himno y día de Extremadura. (castellà) Arxivat 2007-10-01 a Wayback Machine.
# Habitatge Jaume Illa

L'Habitatge Jaume Illa és una obra modernista de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgera. Consta de PB, dos pisos i golfes. coberta a dues vessants amb teula aràbiga. A la planta s'hi obre un petit portal i dues finestres apaïsades, el portal és emmarcat per lloses de pedra i presenta boniques decoracions de ferro forjat. Al 1er s'hi obren dos portals, emmarcats amb decoracions d'estuc com la resta d'obertures, que devien donar a un antic balcó del qual només se'n conserven dues mènsules de forja amb bonics calats, els dos balcons del 1er pis conserven les baranes de ferro i al 3r hi ha dues finestres. El ràfec de la teulada és decorat amb boniques rajoles de ceràmica vidriada de color blanc i blau, a l'extrem dret el voladís està malmès. També es veuen cates a la façana la qual cosa fa pensar en una possible restauració.
Aquest edifici ha estat enderrocat, actualment és un habitatge nou.

## Història

L'aspecte actual de l'edifici prové de la reforma feta el 1903 per mestre d'obres local Josep Illa, cal remarcar la composició de la façana i els elements de forja. Situat a l'antic camí itinerant que comunicava la ciutat amb el sector nord, va començar a créixer al S.XII, al XIII anà creixent com a raval. Al llarg dels segles s'hi van construir diversos edificis religiosos: l'edifici gòtic de Santa Clara nova i també els Carmelitans. Al S.XVII passà a formar part de l'eixampla barroca que al S.XVIII es va estendre pel barri de Santa Eulàlia i al S.XIX amb la construcció d'edificis a l'horta d'en Xandri fins al C/ DE Gurb.

## Referències

* 1 2 3