OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oficina Antifrau de Catalunya

L'Oficina Antifrau de Catalunya (OAC) de la Generalitat de Catalunya és un ens que actua amb independència del govern de Catalunya i de les administracions públiques, adscrit al Parlament de Catalunya. Es va crear l'any 2008 essent pionera a Espanya i neix com una de les eines per donar cobertura a l'exigència ciutadana d'un increment tangible en la probitat institucional.
La finalitat de l'Oficina Antifrau és prevenir i investigar possibles casos concrets d'ús o destinació il·legals de fons públics o qualsevol altre aprofitament irregular derivat de conductes que comportin conflicte d'interessos o l'ús en benefici privat d'informacions derivades de les funcions pròpies del personal al servei del sector públic. Comprovarà qualsevol acte de corrupció, pràctica fraudulenta o conducta il·legal que afecti els interessos generals. L'Oficina té un paper com a canal de comunicació segur per als reveladors i també com a filtre per a purgar revelacions validables d'al·legacions gratuïtes.
Al capdavant de l'Oficina hi ha una directora o director, proposat pel president o presidenta de la Generalitat, en nom del Govern, el qual ha de comparèixer davant la comissió parlamentària corresponent per a ésser avaluat a les condicions requerides per al càrrec. Després de la compareixença és elegit pel Ple del Parlament per majoria de tres cinquenes parts. El mandat del director o directora de l'Oficina Antifrau és de nou anys des de la data en què és elegit pel Parlament, i no pot ésser renovat. Daniel de Alfonso Laso va ser escollit cap de l'Oficina Antifrau el 2011 després de la mort de David Martínez Madero, el primer director, en 2011. De Alfonso va ser cessat del seu càrrec el 29 de juny de 2016, arran del Cas Fernández Díaz. A finals de juliol del mateix any es va fer públic que Miguel Ángel Gimeno seria el nou director de l'oficina.
Anualment, aquest director o directora de l'Oficina Antifrau ha de donar compte de la seva gestió davant del Parlament de Catalunya mitjançant una memòria que serà pública.

## Referències

* ↑ «El Parlament inicia el procés per cessar Daniel de Alfonso com a director d'Antifrau». Ara, 22-06-2016 [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ «Què en sabem de Daniel de Alfonso?». Diari de Girona, 22-06-2016 [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ Ruiz Marull, David «El Parlament cesa a Daniel de Alfonso como director de la Oficina Antifrau de Catalunya». La Vanguardia, 29-06-2016.
* ↑ March, Oriol «Puigdemont tria Gimeno per girar full al capdavant de l'Oficina Antifrau». Diari Ara, 26-07-2016.

## Enllaços externs

* Oficina Antifrau de Catalunya
* Normativa reguladora
* LLEI 14/2008, del 5 de novembre, de l'Oficina Antifrau de Catalunya.
# Annales des sciences naturelles; Botanique

Annales des Sciences Naturelles; Botanique, (abreujat Ann. Sci. Nat., Bot.), va ser una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que va ser editada a França. Van ser publicats diverses sèries des de 1834 fins al 1959. Va ser precedida per Annales des sciences naturelles. Paris and Archives de botanique i substituïda per Annales des sciences naturelles. Botanique et biologie végétale.

## Publicació

* Sèrie núm. 2, vols. 1–20, 1834–43;
* Sèrie núm. 3, vols. 1–20, 1844–53;
* Sèrie núm. 4, vols. 1–20, 1854–63;
* Sèrie núm. 5, vols. 1–20, 1864–74;
* Sèrie núm. 6, vols. 1–20, 1875–84;
* Sèrie núm. 7, vols. 1–20, 1885–94;
* Sèrie núm. 8, vols. 1–20, 1895–1904;
* Sèrie núm. 9, vols. 1–20, 1905–17;
* Sèrie núm. 10, vols. 1–?, 1919–?;
* Sèrie núm. 11, vols. 1–20, ?–1959.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Alfonso de la Espina

Alfonso de la Espina fou un escriptor i religiós franciscà espanyol del segle XV. Són molt escasses les notícies biogràfiques que existeixen. Se suposa amb força fonament que fou jueu convers distingint-se per la seva ciència i pel seu zel en la defensa del catolicisme. Fou rector de la Universitat de Salamanca, i acompanyà en els seus últims moments, com a confessor, a l'infortunat conestable Álvaro de Luna y Jarana, fet aquest que li donà renom i celebritat en la història d'Espanya. El seu llibre, obra excel·lent i molt erudita, com l'anomena el jesuïta Juan de Mariana (XXII-XXIII), es titula: Fortalitium Fidei contra Judeos, Saracenos et alios christianae fidei inimicos, etc. Té diverses edicions: Nuremberg (1494-98): Lió (1511-25). Es divideix en cinc llibres: 1r. De armatura omnium fidelium; 2n. De bello hereticorum; 3r. De bello Judeorum; 4t. De bello saracenrum; 5è. De bello dominorum. En diversos llocs d'aquesta obra, dedica notícies soltes que poden servir a la seva biografia; que professà en l'Orde de Sant Francesc; que el 1459 es trobava en el convent de Valladolid, que el 1485 donava l'última mà al seu llibre, etc. A més, té, altres notícies interessants per la història d'Espanya en general, com són les que es refereixen a la influència del judaisme en la seva època, el procés i mort del citat Álvaro de Luna, la batalla d'Higueruela contra els moros, etc.

## Referències

* ↑ McMichael, Steven J. Was Jesus of Nazareth the Messiah? Alphonso de Espina's Argument against the Jews in the Fortalitium Fidei. Scholars Press, 1994 (c. 1464).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 22, pàg. 214 ISBN 84-239-4522-7
# Assàrac

Assàrac o Arsàrec, segons la mitologia grega, fou el primer rei de Dardània després de la divisió de la regió de la Tròade entre Dardània i Troia.
Assàrac era el segon fill del Rei Tros i la nimfa Cal·lírroe, filla del déu fluvial Escamandre. Després de la mort del seu pare, Ilos i Assàrac es van repartir el regne:
* Ilos es quedà la zona pròxima a la ciutat d'Ílion, que ell mateix havia fundat poc abans.
* Assàrac va quedar-se amb la resta del regne de Dardània.
El fill i hereu d'Assàrac era Capis.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 29.
# Chaetostoma microps

Chaetostoma microps és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: oest de l'Equador.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Günther, A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5: i-xxii + 1-455.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anne Catherine Lucinde Paradol

Anne Catherine Lucinde Paradol (París, 4 de febrer de 1798 - Neuilly-sur-Seine, 29 d'octubre de 1843) va ser una actriu i cantant parisenca.
Als setze anys va començar a estudiar cant en el Conservatori de París, dirigida pel compositor Charles Henri Plantade i als divuit anys va debutar en la gran òpera Alceste de Christoph Willibald Gluck i després va cantar a Lió i a Marsella. Aviat va abandonar l'escena lírica per a dedicar-se a l'art dramàtic, seguint el consell de Théodore Michelot, membre de la Comèdie-Française, en la qual va debutar Paradol l'any 1819 en una tragèdia de Voltaire. Després de ser resident de la Comédie, l'any 1823 va ser-ne acceptada com a membre; el número 236.
Les seves interpretacions de més èxit van ser en papers en tragèdies neoclàssiques i romàntiques. Va retirar-se el 1838, després de patir un accident. El mateix any va contraure matrimoni amb el comandant retirat Vincent Prevost. Abans havia tingut una relació amb l'escriptor Léon Halevy, amb qui, l'any 1929, va tenir un fill a qui Prevost va reconèixer i va donar-li el seu cognom. Seria el periodista i literat Lucien-Anatole Prévost-Paradol.

## Referències

* ↑ «Anne Catherine Lucinde Paradol» (en anglès). Collections Online | British Museum. [Consulta: 1r octubre 2022].
* 1 2 3 «Anne Catherine Lucinde Prévost-Paradol» (en francès). Le Parisien. [Consulta: 1r octubre 2022].
* 1 2 3 «Lucinde Paradol - 236e sociétaire» (en francès). Comédie Française. [Consulta: 1r octubre 2022].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 47, pàg. 355. (ISBN 84-239-4547-2)
# Alfred Auguste Giraudet

Alfred Auguste Giraudet (Étampes, Essonne, França, 1845 - 1909) fou un cantant d'òpera francès.
Després d'haver cantat diverses òperes en els departaments francesos es presentà en el Teatre Líric de París amb el rol de Mefistòfil del Faust, Gounod. Des de llavors actuà en diversos teatres importants passant el 1880 al de l'Òpera, i el 1883 es retirà de l'escena. Nomenat professor del Conservatori de París, presentà la seva dimissió el 1898 i es traslladà a Amèrica, on dirigí un conservatori. Compongué la notable obra didàctica Mimique, physionomie et gestes (1895).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 177 ISBN 84-239-4526-X
* http://www.corpusetampois.com/cae-19-giraudet.html
# Astatoreochromis

Astatoreochromis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental.

## Taxonomia

* Astatoreochromis alluaudi (Pellegrin, 1904)
* Astatoreochromis straeleni (Poll, 1944)
* Astatoreochromis vanderhorsti (Greenwood, 1954)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1904. Contribution à l'étude anatomique, biologique et taxinomique des poissons de la famille des Cichlidés. Mem. Soc. Zool. Fr. v. 16 (núms. 2-4): 41-400, Pls. 4-7.
* ↑ Poll, M., 1944. Descriptions de poissons nouveaux recueillis dans la région d'Albertville (Congo belge) par le Dr. G. Pojer. Bull. Mus. R. Hist. Nat. Belg. v. 20 (núm. 3): 1-12.
* ↑ Greenwood, P. H., 1954. On two species of cichlid fishes from the Malagarazi River (Tanganyika), with notes on the pharyngeal apophysis in species of the Haplochromis group. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 7 (núm. 78): 401-414.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Takahashi, T., 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50 (4): 367-382.

## Enllaços externs

* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Oficina Central d'Estadístiques de Palestina

L'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina, PCBS (àrab: الجهاز المركزي للإحصاء الفلسطيني, al-Jihāz al-Markazī li-Iḥṣāʾ al-Falasṭīnī) és l'organització nacional encarregada de les estadístiques de Palestina. Va ser establerta sota els auspicis del gabinet de l'Autoritat Nacional Palestina, i des de desembre de 2012 el seu funcionament queda oficialment sota l'autoritat de l'Estat de Palestina. És una institució independent que subministra dades al govern palestí, a organitzacions no governamentals i a organitzacions privades, així com a centres de recerca i a universitats.

## Història

La autoritat es va establir després dels Acords d'Oslo de 1993, per decisió del Comitè Executiu de Palestina. En l'estiu de 1995 va realitzar una primera enquesta demogràfica a Cisjordània i la Franja de Gaza, The Demographic Survey of the West Bank and Gaza Strip, a partir d'una mostra de 17.000 llars palestines. L'estudi va proporcionar valuosos indicadors demogràfics al jove govern palestí, en una època en què no existia informació fiable sobre el tema. El projecte es va dur a terme amb el finançament de la Unió Europea i el suport tècnic i logístic de l'Institut per als Estudis Internacionals Aplicats FAFO (FAFO Institute for Applied International Studies) de Noruega.
El primer cens complet de la població de Cisjordània i de la Franja de Gaza es va fer en 1997.
Al juny de 2000, el seu funcionament i les eines utilitzades per recollir i analitzar les dades estadístiques van ser definides en la llei General Statistics Law – 2000, en concordança amb lleis similars aplicades en països desenvolupats. Els censos de població es realitzen cada 10 anys (l'últim va ser en 2007) i cada any PCBS publica anuaris estadístics per a tota Palestina i per a cada província, disponibles a la seva pàgina web en anglès i en àrab.
Malgrat la considerable obstrucció israeliana, la PCBS va ser capaç d'organitzar el registre de votants per a les eleccions generals palestines de 1996.
A més de proporcionar estadístiques sobre l'índex de preus i altres qüestions com a qualsevol país, la PCBS també proporciona estadístiques adaptades a les qüestions particulars a les que s'enfronten els ciutadans palestins a Cisjordània i la Franja de Gaza, com una enquesta en l'any 2003 sobre l'impacte que ha tingut la tanca de separació.

## Presidents

* Dr. Hasan Abu Libdeh (1993-2005)
* Dr. Luay Shabeneh (2005-2010)
* Ona Awad (2011-present)

## Referències

* ↑ Legal Basis Arxivat 2018-10-10 a Wayback Machine.. Versió anglesa del web de l'OCEP, 2014
* ↑ Fafo. «Growing Fast The Palestinian Population in the West Bank and Gaza Strip» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-11-19. [Consulta: 23 març 2014].
* ↑ Fafo. «The Demographic Survey of the Occupied Palestinian Territories» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-03-16. [Consulta: 16 març 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina web Arxivat 2016-12-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Chaetostoma milesi

Chaetostoma milesi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Magdalena i Apuré.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fowler, H. W. 1941. Notes on Colombian fresh-water fishes with descriptions of four new species. Not. Nat. (Phila.) Núm. 73: 1-10.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Horta Ca l'Alfonso de Montblanc

L'Horta Ca l'Alfonso de Montblanc està ubicada a la sortida del poble a prop de l'estació de ferrocarrils. És una finca on es feia el planter per als pagesos de la vila de Montblanc. Té una caseta rural d'esbarjo construïda el 1926 amb decoracions d'estil modernista tardà molt clarament representades en el carenat i els guardapols de les finestres.
Des del 2013 a la finca hi ha els horts socials i ecològics de l'Ajuntament de Montblanc.

## Referències

* ↑ «Horta de Ca l'Alfonso». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juny 2015].
# Anostomoides laticeps

Anostomoides laticeps és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Essequibo, Orinoco i Solimões.

## Referències

* ↑ Pellegrin, J. 1909. Characinidés américains nouveaux de la collection du Muséum d'Histoire naturelle. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 14 (núm. 7)(1908): 342-347.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Mem. Carnegie Mus. v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* ↑ «Anostomoides laticeps». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferreira, E.J.G., J. Zuanon i G.M. dos Santos 1996. A list of commercial fish species from Santarém, State of Pará, Brazil. Naga ICLARM Q. 19(3):41-44.
* Ferreira, E.J.G., J.A.S. Zuanon i G.M. dos Santos 1998. Peixes comerciais do médio Amazonas. Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis. 211p.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Taphorn, D., R. Royero, A. Machado-Allison i F. Mago Leccia 1997. Lista actualizada de los peces de agua dulce de Venezuela. p.55-100. A E. La Marca (ed.) Catálogo zoológico de Venezuela. vol. 1. Vertebrados actuales y fósiles de Venezuela. Museo de Ciencia y Tecnología de Mérida, Veneçuela.
* Tejerina-Garro, F.L., R. Fortin i M.A. Rodriguez 1998. Fish community structure in relation to environmental variation in floodplain lakes of the Araguaia River, Amazon Basin. Environ. Biol. Fish. 51(4):399-410.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alfred Cellier

Alfred Cellier (Hackney, 1 de desembre de 1844 – Londres, 28 de desembre de 1891), fou un compositor, arranjador i director anglès.
L'any 1862 aconseguí la plaça d'organista a Blackheath i el 1867 a St. Albans de Londres. Més tard fou director del Prince's Theatre a Manchester, ocupà el mateix lloc de 1877 a 1879 en l'Òpera Còmica de Londres; després de residir llargues temporades als Estats Units i Austràlia retornà a la seva pàtria el 1887.
Se li deuen un gran nombre d'operetes, entre elles:
* Charrity beguins at home (1870),
* The Sultan of Mocha, The Tower of London, Nell Gwynne (1886),
* The Foster brothers, Dora's dream, The Spectre Knight, Bella Donna, After all, In the Sulks, The Carp (1886),
* Mrs. Jeremie's Genie (1887),
* Doris (1889),
* The Mountebanchs (1892).
L'òpera seriosa Pandora, estrenada a Boston el 1881, a més de diverses obres simfòniques, cançons populars, composicions per a piano, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 12, pàg. 987. (ISBN 84-239-4512-X)
# Oficina Espanyola de Patents i Marques

L'Oficina Espanyola de Patents i Marques (OEPM) és un organisme autònom depenent del Ministeri d'Indústria, Comerç i Turisme que realitza les funcions de recepció, estudi i concessió de les diferents modalitats de propietat industrial que es concedeixen en Espanya, excepte les varietats vegetals i denominacions d'origen.
L'actual Director General de l'OEPM és José Antonio Gil Celedonio, pertanyent a la XLVIII Promoció d'Administradors Civils de l'Estat (OPE 2013) i nomenat màxim responsable d'aquest organisme per Reial decret 652/2018, de 22 de juny (BOE de 23 de juny).

## Funcions

L'OEPM concedeix patents, models d'utilitat, marques, noms comercials, certificats complementaris de protecció de medicaments i productes fitosanitaris, topografies de productes semiconductors i dissenys industrials.
En el plànol internacional, l'OEPM és l'encarregada de representar a Espanya en els diferents fòrums i organitzacions internacionals que s'encarreguen de la propietat industrial. Té com a missió:
* Concedir els diversos títols de propietat industrial, després de l'examen de les sol·licituds corresponents.
* Oferir serveis d'informació tecnològica basats en la informació de les diverses modalitats de propietat industrial concedides per l'OEPM i per altres Oficines estrangeres.

## Objectius

* Protegir i fomentar l'activitat innovadora a Espanya, amb especial dedicació a les PIMES, i la identitat corporativa empresarial mitjançant la concessió de títols de propietat industrial.
* Transmetre informació que orienti l'activitat investigadora a través del manteniment de fons documentals i bases de dades que permeten un accés ràpid i senzill a l'estat de la tècnica mundial en qualsevol sector.
* Impulsar la circulació i l'intercanvi de béns i serveis a través de la difusió de la informació dels signes distintius registrats.

## Història

L'existència legal de l'OEPM es remunta a tres reials decrets de 1810, 1820 i 1824, any aquest últim en el qual, definitivament, es crea la institució sota el nom de Real Conservatori d'Arts i Oficis. El 16 de maig de 1902 era promulgada la primera llei espanyola de propietat industrial, quedant derogades les lleis anteriors de patents i marques. En virtut del seu article nº 116, la llei creava el Registre de la Propietat Industrial (RPI). El juliol del 1992, el RPI va passar a denominar-se Oficina Espanyola de Patents i Marques (OEPM).

## Referències

* ↑ Real Decreto 1270/1997, de 24 de julio, por el que se regula la Oficina Española de Patentes y Marcas.
* ↑ Nuevo Director de la OEPM Arxivat 2018-08-27 a Wayback Machine. al web de l'OEPM
* ↑ Història de l'OEPM

## Enllaços externs

* Web oficial