OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esquirol llistat de Uinta

L'esquirol llistat de Uinta (Neotamias umbrinus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmica dels Estats Units. Formalment conegut com a Tamias umbrinus, estudis filogenètics han demostrat que és prou diferent de l'esquirol llistat de l'Est americà com per ser ubicat en un gènere separat, Neotamias . Els mateixos estudis també han suggerit que l'esquirol llistat de Palmer en realitat pot ser una subespècie d'esquirol llistat de Uinta, tot i que els dos estan sent generalment considerats com a espècies separades.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V. i Hammerson, G.. «Neotamias umbrinus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 10 novembre 2015].
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
* ↑ Piaggio, A.J. i Spicer, G.S. «Molecular phylogeny of the chipmunks inferred from mitochondrial cytochrome b and cytochrome oxidase II gene sequences». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 20, 3, 2001, pàg. 335-350. DOI: 10.1006/mpev.2001.0975. PMID: 11527462.
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.

## Enllaços externs

* Hole, Jr., Robert. «Uinta Chipmunk Tamias umbrinus». Encyclopedia of Life Field Guides. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 7 desembre 2012].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol llistat del massís de Chaillu

L'esquirol llistat del massís de Chaillu (Funisciurus duchaillui) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic del centre del Gabon, on la seva distribució s'estén al sud del riu Ogooué i fins al massís de Chaillu. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals humits, particularment on hi ha moltes cesalpiniàcies i burseràcies. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Happold, D. Funisciurus duchaillui. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol llistat dels penya-segats

L'esquirol llistat dels penya-segats (Neotamias dorsalis) és una espècie de rosegador petit que sol viure als barrancs de l'oest dels Estats Units i Mèxic on solen haver-hi plantes com les artemísies, els blets i el roser silvestre, i arbres com el cirerer.
Aquests esquirols són molt àgils, i se'ls sol veure escalant vessants. Els esquirols llistats dels penya-segats no solen emmagatzemar greix corporal com altres esquirols, per la qual cosa a l'hivern creen un celler d'aliments. Solen alimentar-se de llavors, fruites, pastures, i petits animals com a insectes, granotes, salamandres i escurçons. Solen pesar al voltant de 60 g i mesurar 220 mm, sent les femelles una mica més grosses que els mascles.

## Referències

* ↑ Venne, Louise. «Tamias dorsalis (cliff chipmunk)» (en anglès). animaldiversity.org. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Cliff Chipmunk: Neotamias dorsalis (S. F. Baird, 1855)». biolib.cz. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ IUCN «Neotamias dorsalis: Lacher, T., Álvarez-Castañeda, S.T. & Timm, R.» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-09-2016, pàg. 2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t42571a22267136.en.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol pigmeu de Chocó

L'esquirol pigmeu de Chocó (Microsciurus similis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de l'oest de Colòmbia. El seu hàbitat natural són les selves pluvials, on viu a altituds d'entre 130 i 2.200 msnm. El dors és de color groc rogenc, mentre que el ventre és de color taronja rogenc. El seu nom específic, similis, significa ‘similar’ en llatí.

## Referències

* ↑ James L. Patton; Ulyses F. J. Pardiñas; Guillermo D'Elía Mammals of South America, Volume 2: Rodents. University of Chicago Press, 2015. ISBN 022616960X [Consulta: 26 gener 2019].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol sol de Gàmbia

L'esquirol sol de Gàmbia (Heliosciurus gambianus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Angola, Benin, Burkina Faso, República Centreafricana, el Txad, República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Eritrea, Etiòpia, Gàmbia, Ghana, Guinea, Guinea-Bissau, Kenya, Libèria, Nigèria, el Senegal, Sierra Leone, el Sudan, Tanzània, Togo, Uganda, i Zàmbia. El seu hàbitat natural és la sabana humida.

## Referències

* ↑ Thorington, R.W., Jr.; Hoffmann, R.S.. «Family Sciuridae». A: Mammal Species of the World: a taxonomic and geographic reference. 3rd. The Johns Hopkins University Press, 2005, p. 754-818. ISBN 0-8018-8221-4. OCLC 26158608.
* ↑ Grubb, P. i Ekué, M. R. M. Heliosciurus gambianus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol sol meridional

L'esquirol sol meridional (Heliosciurus mutabilis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Malawi, Moçambic, Tanzània, Zàmbia i Zimbàbue. El seu hàbitat natural són terres baixes humides forestals subtropicals o tropicals, boscos de muntanya humits subtropicals o tropicals, sabanes humides, i pastures a gran altitud subtropical o tropical.

## Referències

* ↑ Thorington, R.W., Jr.; Hoffmann, R.S.. «Family Sciuridae». A: Mammal Species of the World: a taxonomic and geographic reference. 3rd. The Johns Hopkins University Press, 2005, p. 754-818. ISBN 0-8018-8221-4. OCLC 26158608.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol volador de Horsfield

L'esquirol volador de Horsfield (Iomys horsfieldii) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Brunei, Indonèsia, Malàisia i Singapur. Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris, els boscos secundaris degradats, els matollars i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista estatunidenc Thomas Horsfield.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Lunde, D. Iomys horsfieldii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14 setembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 196. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol volador de Mindanao

L'esquirol volador de Mindanao (Petinomys mindanensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de les Filipines, on viu a altituds d'entre 500 i 1.600 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos primaris, tant de plana com de montà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Chiozza, F. Petinomys mindanensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol volador de l'Índia

L'esquirol volador de l'Índia (Petaurista philippensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a la Xina, l'Índia, Laos, Myanmar, Sri Lanka, Taiwan, Tailàndia i el Vietnam. Es tracta d'un animal nocturn i arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos secs, ja siguin perennifolis o caducifolis. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Walston, J.; Duckworth, J. W.; Molur, S. Petaurista philippensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Escut de Nauru

L'escut de Nauru es va adoptar arran de la independència d'aquest estat insular oceànic, el 1968.
És un escut truncat i semipartit: al primer, el símbol alquímic del fòsfor –el principal recurs econòmic de l'illa– d'argent, damunt un camper d'or en forma de teixit; al segon, d'argent, un peu de quatre ones d'atzur i ressaltant sobre el tot una fregata al natural damunt una perxa de gules; al tercer, d'atzur, una branca de llorer d'Alexandria fullada de sinople i florida d'argent.
És timbrat per una estrella de dotze puntes d'argent, que apareix també a la bandera estatal, damunt la qual hi ha una cinta d'argent con el nom de l'illa en nauruà escrit en lletres majúscules de sable: NAOERO.
L'escut és voltat per dues fulles de palma de sinople a banda i banda i guarnit amb ornaments típics dels caps tribals, formats amb cordes de fulles de palmera, plomes de fregata i dents de tauró.
Sota l'escut, també en una cinta d'argent i amb lletres de sable, el lema nacional en anglès: GOD'S WILL FIRST ('El primer és la voluntat de Déu').

## Vegeu també

* Bandera de Nauru

## Enllaços externs

* Heraldry of the World - Escut de Nauru (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Nauru (neerlandès)
# Àguila de Prometeu

L'Àguila de Prometeu o també l'àguila del Caucas, o Etó (en grec, Αἴθων, ωνος Aíthōn, ōnos; en llatí, Æthōn, ōnis), va ser, segons la mitologia grega, una àguila gegant filla de Tifó i d'Equidna.
Com a càstig per robar el foc de l'Olimp, Zeus va encadenar Prometeu a una columna de les muntanyes del Caucas. L'àguila se li menjava el fetge durant el dia, i li tornava a créixer durant la nit. Algunes fonts diuen que el cicle va durar trenta mil anys. Hèracles va matar aquesta àguila i va alliberar Prometeu.

## Referències

* ↑ «Αἴθων - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 23 setembre 2024].
* ↑ «AEthon - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 23 setembre 2024].
* ↑ Aquest nom només l'indica Higí. Faules, 31,5, que parla de "aethonem aquilam".
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, II, 5, 11
# Esquirol volador japonès gegant

L'esquirol volador japonès gegant (Petaurista leucogenys) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic del Japó (Honshū, Shikoku i Kyūshū). Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris, els boscos secundaris madurs i les plantacions de coníferes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, leucogenys, significa ‘galta blanca’ en llatí.

## Referències

* ↑ Ishii, N.; Kaneko, Y. Petaurista leucogenys. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Estació Central de Zúric

L'Estació Central de Zúric (en alemany Zürich Hauptbahnhof o Zürich HB) és l'estació de ferrocarril més gran de Zúric i també de Suïssa. Zúric és un important nucli ferroviari, amb serveis a i des de tot Suïssa i els seus països veïns com Alemanya, Itàlia, Àustria i França. Inicialment va ser construïda com el final de la Spanisch Brötli Bahn, la primera línia de ferrocarril completament construïda de Suïssa, convertint-se en una de les estacions més velles del país.
Està localitzada a Altstadt, un dels districtes de Zúric el qual correspon al centre històric de la ciutat, on es troben els rius Limmat i Sihl. El riu Sihl travessa l'estació a través d'un túnel que passa per sotes les vies del nivell superior i inferior. El complex de vies de l'estació s'estén uns quatre quilòmetres a l'oest.

## Línies

La planta principal disposa de 20 vies (vies 3-18 i 51-54). Les vies de la 3 a la 18 són utilitzades per als trens procedents de les zones més importants de Suïssa i també la majoria de trens internacionals com seria el cas d'EuroCity, Cisalpino, TGV i InterCityExpress. Les vies de la 51 a la 54 són utilitzades pels trens S-Bahn de Zúric i per trens addicionals implantats en hora punta a través de les estacions de Zürich Enge i/o Zürich Wipkingen.
# Estació d'Amistat

L'Estació d'Amistat (coneguda entre el 2014 i el 2022 com a Estació d'Amistat-Casa de Salut per motius de patrocini) és una estació subterrània localitzada al barri de l'Amistat de València i que forma part de les línies 5 i 7 de l'operador Metrovalència. L'estació pertany a la zona tarifària A de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i l'Autoritat de Transport Metropolità de València (ATMV). L'adreça oficial de l'estació és el carrer dels Sants Just i Pastor, número 37.

## Història

L'estació fou inaugurada el 30 d'abril del 2003 juntament amb les estacions d'Amistat i d'Aragó com les primeres de la línia 5, inaugurada també a la mateixa data i que connectava en els seus orígens els districtes d'Algirós i Camins al Grau amb el carrer Colom i l'estació homònima, al centre de la ciutat. Posteriorment, amb la creació de la línia 7, l'estació també va passar a formar part d'aquesta línia, que connectaria la zona des de l'estació de Torrent Avinguda fins a Marítim-Serrería. L'estació deu el seu nom original al barri obrer de l'Amistat, on es troba localitzada.
En el moment de la inauguració, l'estació es deia Amistat, però el 2014 passà a dir-se Amistat-Casa de Salut, fent referència a la Casa de Salut, un hospital catòlic de la zona. Així, l'estació es convertí en la primera de València amb un patrocinament al seu nom. El 2022 recuperà el nom original.

## Distribució

L'estació, de dimensions reduïdes, es troba estructurada en una planta semi-subterrània (pràcticament a nivell de carrer i accessible per una lleu escala en rampa) i en una altra planta subterrània no molt profunda on es troben dues andanes, per les quals circulen trens en direccions contràries: una andana serveix a la línia 5 i l'altra a la línia 7. Les andanes no compten amb mampares de seguretat. L'estació disposa d'accessibilitat per a persones amb discapacitat física, visual i auditiva.
L'accés a l'estació es troba al carrer dels sants Just i Pastor, números 15, 37 i 39 així com al carrer del doctor Manuel Candela, a la vora de la clínica de la Casa de Salut.

### Línies

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Aeroport | Aiora | | Aragó | Marítim |
| Torrent Avinguda | Aiora | ... | Aragó | Marítim |

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Metrovalència

## Referències

* ↑ https://www.trenscat.com/pval/metrovlc5_ct.html
* ↑ https://www.trenscat.com/pval/metrovlc7_ct.html
* ↑ Plànols zonals de l'ATMV
* ↑ https://www.metrovalencia.es/ca/consulta-estaciones/
* ↑ https://elpais.com/diario/2003/03/25/cvalenciana/1048623491_850215.html
* ↑ https://www.metrovalencia.es/wordpress/?page_id=428
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-11-22. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ Amistat-Casa de Salud, la primera parada del Metro de Valencia con patrocinio (consultado el 23 de febrero de 2015)
* ↑ Press, Europa. «Generalitat canvia el nom de 23 parades de Metrovalencia coincidint amb l'engegada de la L10», 10-05-2022. [Consulta: 1r gener 2023].
# Estació d'Aragó

L'estació d'Aragó, és una estació subterrània localitzada al barri de Mestalla de València i que forma part de les línies 5 i 7 de l'operador Metrovalència. L'estació pertany a la zona tarifària A de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i l'Autoritat de Transport Metropolità de València (ATMV). L'adreça oficial de l'estació és l'avinguda d'Aragó, números 23 i 25.

## Història

La primigènia estació d'Aragó, construïda l'any 1902 on ara es troba l'actual, fou creada per la Companyia del Ferrocarril Central d'Aragó (CA). Des de l'estació eixien la majoria de trens de via ampla que connectaven València amb Aragó i Catalunya. L'estació fou enderrocada l'any 1974.
L'actual estació fou inaugurada el 30 d'abril del 2003 juntament amb les estacions d'Amistat i d'Aragó com les primeres de la línia 5, inaugurada també a la mateixa data i que connectava en els seus orígens els districtes d'Algirós i Camins al Grau amb el carrer Colom i l'estació homònima, al centre de la ciutat. Posteriorment, amb la creació de la línia 7, l'estació també va passar a formar part d'aquesta línia, que connectaria la zona des de l'estació de Torrent Avinguda fins a Marítim-Serrería. L'any 2015 l'estació fou reanomenada en valencià com a "Aragó", abandonant l'ús del nom en castellà implantat des de l'origen.

## Distribució

L'estació, de dimensions reduïdes, es troba estructurada en una planta semi-subterrània (pràcticament a nivell de carrer i accessible per una lleu escala en rampa) i en una altra planta subterrània no molt profunda on es troben dues andanes, per les quals circulen trens en direccions contràries: una andana serveix a la línia 5 i l'altra a la línia 7. Les andanes no compten amb mampares de seguretat. L'estació disposa d'accessibilitat per a persones amb discapacitat física, visual i auditiva.
És l'estació més propera a l'estadi Lluís Casanova. L'entrada principal es troba al centre i a la vora esquerra de l'avinguda d'Aragó, als números 15 i 26; hi ha dos accessos més al carrer d'Amadeu de Savoia, als números 23 i 25.

### Línies

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Aeroport | Amistat | | Alameda | Marítim |
| Torrent Avinguda | Amistat | ... | Alameda | Marítim |

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Metrovalència

## Referències

* ↑ Plànol de línies i estacions de Metrovalencia
* ↑ https://www.trenscat.com/pval/metrovlc5_ct.html
* ↑ https://www.trenscat.com/pval/metrovlc7_ct.html
* ↑ Plànols zonals de l'ATMV
* ↑ https://www.metrovalencia.es/ca/consulta-estaciones/
* ↑ https://elpais.com/diario/2003/03/25/cvalenciana/1048623491_850215.html
* 1 2 https://www.metrovalencia.es/wordpress/?page_id=428
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-11-22. [Consulta: 26 març 2021].
# Estació d'Argelers

L'Estació d'Argelers (en francès Gare d'Argelès-sur-Mer) és una estació ferroviària situada a prop del centre de la vila d'Argelers, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord) i al departament francès dels Pirineus Orientals, a la regió d'Occitània. Es troba a la línia de Narbona a Portbou i s'hi aturen trens regionals de TER d'Occitània i trens de nit de llarga distància.
Es una estació de la Societat Nacional dels Ferrocarrils Francesos (SNCF) i fou posada en servei el 1866, per la Companyia de ferrocarril de Midi. Establerta a 13 metres d'altitud, l'estació està situada al punt quilomètric (PK) 489.464 de la línia de Narbona a Portbou, entre les estacions d'Elna i de Cotlliure. En direcció a Elna s'intercala el pont ferroviari sobre el Tec.
Té un edifici de passatgers, obert cada dia, on hi han les finestretes per la compra de bitlles a més està equipat amb màquines automàtiques.

## Història

L'estació d'Argelès es va posar en servei el 21 de març de 1866 per la companyia de ferrocarril de Midi, quan va posar en marxa el tram entre Perpinyà i Cotlliure. La construcció de la línia i l'estació van ser finançada i realitzada per l'Estat francès, degut a la importància més estratègica que econòmica d'aquesta extensió.
L'estació fou electrificada i senyalitzada (de tipus SAB) en 1982.
El 2014, segons les estimacions de la SNCF, la freqüència anual de l'estació era de 118.331 passatgers. El 2018 aquesta xifra va baixar fins a 103.492 viatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| TER d'Occitània |||||
| Cervera de la Marenda Portbou | Cotlliure | | Elna | Perpinyà Narbona Nimes Avinyó |
| Cervera de la Marenda Portbou | Cotlliure | | Elna | Tolosa-Matabiau |
| Tren de nit |||||
| Cervera de la Marenda Portbou | Cotlliure | Intercité | Elna | París-Austerlitz |

## Galeria d'imatges

* Edifici de l'estació front les vies
* Disposició de la doble via amb les andanes laterals
* Unitat 81500 en servei regional entre Perpinyà i Cervera

## Referències

* ↑ Douté, Reinhard «[677/2] Perpignan - Portbou (Espagne)». Les 400 profils de lignes voyageurs du réseau français. La Vie du Rail, 2, 2011, pàg. 239. ISSN: 978-2-918758-44-0.
* ↑ Palau, François et Maguy «Le Second Empire: 9.3. Perpignan-Collioure, 21 mars 1866». Le rail en France. Palau, 3, 2004, pàg. 239. ISSN: 2-950-9421-3-X.
* ↑ «Freqüència a les estacions».

### Bibliografia

* Becat, Joan. «7 - Argelers de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Vegeu també

* Llista d'estacions de la Catalunya del Nord
* Xarxa ferroviària de la Catalunya Nord

## Enllaços externs

* Estació d'Argelers a la web d'estacions de França
* Informació actual a la web de l'SNCF