OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Entrant

En gastronomia, l'entrant és el plat que se serveix abans de la carn (plat principal dels àpats). És el primer servei d'un àpat a l'estil occidental específic d'Europa i Amèrica del Sud. A Amèrica del Nord, d'ençà del començament del segle XX l'ús d'aquest mot ha adquirit un altre significat diferent de l'europeu, puix que designa el plat principal en si, emprant hors d'oeuvre (i altres termes) per a referir-se a l'entrant occidental clàssic.

## Orígens

Originalment "entrée" significava l'"entrada" dels plats de les cuines al menjador. En la il·lustració d'un manuscrit il·luminat francès del segle xv sobre lHistoire d'Olivier de Castille i d'Artús d'Algarbe , una fanfàrria de trompetistes a la galeria dels músics anuncia l'"entrée" d'una sèrie de plats precedida per una tassa coberta que és l'avantpassat de la sopera, portada pel maître d'hôtel. l'"entrée" es mostrava fent la volta a tota la sala, però només se servia a la taula principal (encara que no sigués sobre una tarima en aquesta sala), on els convidats estaven separats per un domàs daurat i carmesí.
En la tradició de l'alta cuina francesa, l'"entrée" precedia un plat més gran conegut com el "relevé" , que "reemplaçava" o "alleujava", un terme obsolet en la cuina moderna, però encara s'utilitzava el 1921 a: Le Guide culinaire de Escoffier.
A França, en el menú d'un restaurant modern l'"entrant" és el plat que precedeix el "plat principal" en un àpat de tres plats, és a dir, el plat que en l'ús anglès és sovint anomenat "starter" i en l'ús nord-americà s'anomena "appetizer".
Així, un típic menú francès modern de tres plats en un restaurant es compon d'"entrant" ((first course, starter (UK), appetizer (EUA)), seguit d'un "plat principal" i després les "darreries" o els "formatges". Aquesta seqüència es troba comunament en menú de preu fix

## Galeria

* Varietat d'entrants tipus bistrot de pays
* Antipasto de la cuina italiana
* "Pikilia" de la cuina grega
* "Zeytinyağlılar" (entrants freds a la cuina turca) en el tradicional restaurant Boğaziçi (Bòsfor) d'Ankara

## Vegeu també

* Entremès (plat)
* Aperitiu
* Amanida
* Canapè

## Referències

* ↑ Font pel significat d'entrèe:universal usage on menus in France and Larousse Dictionnaire Français-Anglais / Anglais-Français, s.v. "Entrée (7)"
Viccionari
# Epífora

En medicina i veterinària, l'epífora (del grec ἐπιφορά, aflux) és l'existència de llagrimeig continu. Pot ser causada per un excés de fabricació de llàgrimes de la glàndula o per obstrucció del conducte nasolacrimal (més freqüent).
# Broșteni (Suceava)

Broșteni és una ciutat del comtat de Suceava, al nord-est de Romania. Es troba a la regió històrica de Moldàvia occidental. Broșteni és el catorzè assentament urbà més gran del comtat.
Segons el cens de 2011, té 5506 habitants, mentre que en el cens de 2002 tenia 6603 habitants. La majoria de la població és d'ètnia romanesa (96,47%). La majoria dels habitants són cristians de l'Església Ortodoxa Romanesa (93,4%), amb una minoria de pentecostals (1,72%).
Va ser declarada ciutat el 2004, juntament amb altres set localitats del comtat de Suceava. La ciutat administra els antics pobles de Hăleasa, Lungeni i Neagra (que es van convertir en barris el 2004) i Cotârgași, Dârmoxa, Frasin, Holda, Holdița i Pietroasa (amb l'estatus de pobles associats).
Broșteni és una antiga comunitat minera situada a la vora del riu Bistrița, entre les muntanyes de Bistrița i les muntanyes de Stânișoara. Administra una superfície total de 424,40 km²: la superfície més gran administrada per una sola localitat del comtat de Suceava. La carretera nacional entre Vatra Dornei i Piatra Neamț és la principal via de comunicació de Broșteni, que no està connectada al sistema ferroviari nacional.

## Fills il·lustres

* Mihai Băcescu

## Referències

* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].
* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune», iulie 2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 5 agost 2013].

## Enllaços externs

* (en romanès) Un blog sobre Broșteni
* (en romanès) Broșteni, orașul cu de-a sila – Newspaper article about Broșteni Arxivat 2013-04-16 at Archive.is
* (en romanès) Suceava County site – Broșteni web page
# Frasin

Frasin (en alemany: Frassin) és una ciutat del comtat de Suceava, al nord-est muntanyós de Romania. Es troba a la regió històrica de Bucovina. Frasin és el tretzè assentament urbà més gran del comtat, amb una població de 5.702 habitants segons el cens del 2011. Va ser declarada ciutat el 2004, juntament amb altres set localitats del comtat de Suceava.
La ciutat administra l'antic poble de Bucșoaia (que es va convertir en barri el 2004), Doroteia i Plutonița (amb l'estatus de pobles associats).

## Ajuntament

L'actual consell local de la ciutat té la següent composició política, d'acord amb els resultats de les eleccions locals romaneses del 2020.

## Geografia

Frasin està envoltat per les serralades de la Bucovina de l'Obcinele Mari, a la vora del riu Moldàvia, entre Câmpulung Moldovenesc i Gura Humorului, a la ruta europea E58. La ciutat de Gura Humorului té només 7 km de distància. Frasin està connectat al sistema ferroviari nacional romanès i té una estació de ferrocarril al ferrocarril Suceava - Vatra Dornei.

## Història

El 1785, Frasin era conegut com un llogaret. Un gran pas cap a un bon desenvolupament de Frasin es va produir el 1816 quan es va construir una fàbrica de potassi. Frasin va ser declarada ciutat el 1850.
Fins al 1918, Frasin va formar part de la monarquia austríaca (la província de Bucovina va continuar sent una corona austríaca (en alemany: Kronland) després del compromís de 1867), al districte de Câmpulung, un dels 9 Bezirkshauptmannschaften de la província.

## Turisme

Frasin es troba a la regió històrica de Bucovina, on els visitants poden admirar un gran nombre d'esglésies medievals pintades amb el patrimoni de la humanitat. Un dels més populars és el monestir de Voroneț, construït el 1488. Un altre bé de la zona són les reserves naturals com el bosc primari de Stulpicani ("Codrul secular Slătioara") i els boscos de les muntanyes de Giumalău.

## Fills il·lustres

* Radu Mareș

## Referències

* ↑ «Rezultatele finale ale alegerilor locale din 2020» (Json). Autoritatea Electorală Permanentă. [Consulta: 2 novembre 2020].
* ↑ Die postalischen Abstempelungen auf den österreichischen Postwertzeichen-Ausgaben 1867, 1883 und 1890, Wilhelm Klein, 1967

## Enllaços externs

* (en romanès) Frasin Town Hall official site
* (en romanès) Frasin School Arxivat 2018-09-06 a Wayback Machine.
* (en romanès) Suceava County site – Frasin web page
# Liteni

Liteni (en alemany: Leiten) és una ciutat del comtat de Suceava, al nord-est de Romania. Es troba a la regió històrica de Moldàvia occidental. Liteni és el novè assentament urbà més gran del comtat, amb una població de 9.398 habitants, segons el cens del 2011.
Va ser declarada ciutat el 2004, juntament amb altres set localitats del comtat de Suceava. La ciutat administra cinc pobles: Corni, Roșcani, Rotunda, Siliștea i Vercicani.
Liteni es troba a la part sud-est del comtat de Suceava, a prop de la confluència del riu Suceava i el riu Siret. La ciutat de Dolhasca és a prop. Tot i ser una ciutat, Liteni té un aspecte rural en moltes zones i la principal ocupació dels habitants és l'agricultura.

## Referències

* ↑ Franz Adolf Wickenhauser: Moldawa oder Beiträge zu einem Urkundenbuche für die Moldau und Bukovina.
* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].

## Enllaços externs

* (en romanès) Pàgina web de l'Ajuntament de Liteni Arxivat 2013-07-09 a Wayback Machine.
* (en romanès) Pàgina web del Comtat de Suceava - Liteni
# Stulpicani

Stulpicani (en alemany: Stulpikany) és un municipi situat al comtat de Suceava, Bucovina (Romania). Està compost per cinc pobles: Gemenea, Negrileasa, Slătioara, Stulpicani i Vadu Negrilesei.

## Referències

* ↑ «Rezultate | Recensamant 2011» (en romanès). [Consulta: 11 juny 2021].
# Granja de Can Garriga

La Granja de Can Garriga és una explotació agropecuària del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Està situada a prop de l'extrem sud-oest del territori de Riells del Fai, a llevant de Can Xifreda i a ponent de Can Garriga del Solell, masia a la qual pertany. És en el vessant sud-oest del turó de Can Garriga i en el sud-est del turó d'en Rossic, a la dreta del Xaragall de les Alzines.

## Enllaços externs

* La Granja de Can Garriga en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Escorta (bàsquet)

En bàsquet, l'escorta (en anglès shooting guard) és una de les cinc posicions habituals en l'estructura de l'equip. Els que juguen en aquest lloc són generalment més petits i més ràpids que els alers. El seu paper és generalment anotar punts, tot i que alguns també s'encarreguen de pujar la pilota ajudant el base.
Michael Jordan, en els seus inicis, jugava d'escorta, però les seves facultats de penetració i de joc en l'u contra u, el van convertir posteriorment en un aler.
Escortes escollits en la llista dels Llista dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA:
* Michael Jordan (Chicago Bulls)
* Clyde Drexler (Portland Trail Blazers)
* John Havlicek (Boston Celtics)
* George Gervin (San Antonio Spurs)
* Hal Greer (Philadelphia 76ers)
* Bill Sharman (Boston Celtics)
* Kobe Bryant (Los Angeles Lakers)
* James Harden (Houston Rockets)
Viccionari
# Escut angolès

L'escut angolès (en portuguès escudo de Angola, escudo angolano o, simplement, escudo) fou la moneda d'Angola entre 1914 i 1928 i, novament, entre 1958 i 1977. Es dividia en 100 centaus (centavos). El seu símbol era el cifrão $(\mathrm {S} \!\!\!\Vert )$, similar al símbol del dòlar però amb dues barres verticals en comptes d'una.
Va substituir el real a raó de 1.000 réis per escut. El 1928, fou substituït per l'angolar: els bitllets es van canviar a raó d'1 angolar per 1,25 escuts, mentre que les monedes de centaus no van perdre valor i es van continuar emetent amb el mateix disseny per a l'angolar. Tant l'angolar com, abans, l'escut angolès eren equivalents a l'escut portuguès.
El 1953, Portugal va començar a unificar les monedes de les colònies, procés que es va completar a Angola al final del 1958, amb la reintroducció de l'escut angolès. El 1977, arran de la independència d'Angola, l'escut fou substituït pel kwanza en termes paritaris (1 kwanza = 1 escut).
Al començament, només se'n van imprimir bitllets i en aquesta colònia portuguesa es feien servir les monedes de la metròpolis, fins al 1921 que se'n van encunyar de pròpies. En el moment de la seva desaparició, en circulaven monedes de 10, 20 i 50 centaus i 1, 2½, 5, 10 i 20 escuts, juntament amb bitllets de 20, 50, 100, 500 i 1.000 escuts. Els bitllets foren emesos, en una primera època, pel Banc Nacional Ultramarí (Banco Nacional Ultramarino) i, a partir del 1926, pel Banc d'Angola (Banco de Angola).

## Vegeu també

* Escut (moneda)

## Enllaços externs

* Monedes d'Angola
* Bitllets d'Angola Arxivat 2007-03-06 a Wayback Machine.
# Escut de Soriguera

L'escut oficial de Soriguera va ser aprovat el 15 de juliol de 1992 i publicat en el DOGC el 29 del mateix mes. Té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una vall de sinople sobremuntada d'un xoriguer d'atzur. Per timbre una corona mural de poble.
El xoriguer és un senyal parlant al·lusiu al nom del poble. A sota s'hi veu la vall de Soriguera (abans coneguda com a vall de Siarb), on està situada aquesta localitat pallaresa.

## Escuts municipals anteriors

El municipi de Soriguera fou ampliat el 1972 amb l'afegitó de l'antic municipi d'Estac. Els escuts municipals anteriors a l'actualment vigent foren, per tant, el d'aquest municipi precedent: Estac, a més de l'antic escut de Soriguera.
L'Escut antic de Soriguera fou l'escut d'armes del municipi desaparegut de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. En un primer moment s'utilitza aquest mateix escut per al municipi resultat de la unió, que duia el nom de la població de Soriguera. Perdé vigència el 15 de juliol del 1992, després de 20 anys sense escut normalitzat segons la normativa vigent, l'Escut de Soriguera. Era un escut d'or, quatre pals vermells; en cap, el nom de la localitat SORIGUERA.

## Vegeu també

* Bandera de Soriguera
* Escuts i banderes del Pallars Sobirà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 de juliol de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Soriguera.» (pdf). DOGC num 1625, 15-07-1992. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Bassa 1968.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.
# Escòcia (arquitectura)

L'escòcia (del llatí scotia i aquest del grec σκοτία, foscor) és una motllura còncava composta de dues corbes de radi diferent, normalment amb l'arc inferior més gran que el superior, utilitzada per a decorar les bases de les columnes. El nom prové del fet que en les bases de les columnes de l'ordre jònic, produïa un efecte d'ombres i clars que transmetia expressivitat i moviment.

## Referències

* ↑ «escòcia». Diccionari de la llengua catalana, segona edició. Institut d'Estudis Catalans.
Viccionari
# Església Ortodoxa de Jerusalem

L'Església Ortodoxa de Jerusalem, que té el nom històric de Patriarcat Ortodox Grec de Jerusalem, és una de les esglésies autocèfales integrades en la comunió ortodoxa. És regida pel patriarca ortodox de Jerusalem.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
# Església Santa Maria della Pace

L'església de Santa Maria della Pace és una església de Roma situada a prop de Piazza Navona al rione de Ponte.

## Història

L'església es va construir sobre els fonaments de Sant'Andrea de Aquarizarii, una important corporació creada després de la destrucció dels aqüeductes romans. És dedicada a la Mare de Déu després de la miraculosa hemorràgia d'una icona de la Verge l'any 1480. El papa Sixt IV n'ordena la construcció l'any 1482. Entre 1500 i 1504, Bramante realitza un claustre contigu a l'església a petició del cardenal Oliviero Carafa. Es va tractar de la seva primera realització d'envergadura a Roma, abans del Templet de San Pietro in Montorio, i una obres mestres de l'arquitectura clàssica al Renaixement.
L'any 1656, Alexandre VII fa restaurar l'església a Pietro da Cortona: aquest afegeix la famosa façana barroca que projecta, entre ales còncaves, un prónaos semi-circular sostingut per parells de columnes dòriques.

## Obres rellevants

A l'interior de l'església es troba el fresc monumental representant Les Sibil·les i els Profetes de Raphael (només la part de baix és del mestre).
El claustre de Bramante és accessible al públic i les peces contigües acullen exposicions d'art.
* Claustre de Bramante
* Fresc del claustre
* Fresc del claustre
* Detall del claustre

## Referències

* 1 2 Herbert Rosendorfer: Kirchenführer Rom. 3. Aufl. Berlin 2005, S. 177ff.
* ↑ Stefan Grundmann (Hrsg.): Architekturführer Rom. Eine Architekturgeschichte in 400 Einzeldarstellungen, Stuttgart/ London 1997, S. 231f.
* ↑ Wiesel: Rom – Ein Kunst- und Architekturführer, S. 217.
* ↑ Manfred Wundram (Hrsg.): Reclams Kunstführer, Italien. Band V. Rom und Latium, S. 235ff.
# Església Unitària de Cluj-Napoca

L'Església Unitària de Cluj-Napoca (en romanès: Biserica Unitariană din Cluj; en hongarès: kolozsvári unitárius templom), situada al carrer #9 del 21 de desembre de 1989, és una església unitària de Cluj-Napoca (Romania).
Construït en estil barroc tardà entre 1792 i 1796, segons els plànols d'Anton (Antal) Türk, l'absis és semicircular i el vestíbul està orientat a migdia. Una agulla de dos pisos amb una teulada en forma de ceba domina la façana. Les parts superiors de la façana són fosques en comparació amb la inferior, que presenta alts nínxols entre les pilastres.
La fornícula central conté el portal, rematat per una finestra en forma d'el·lipse, un balcó petit i àmpliament esculpit i una altra finestra en forma de segment d'arc. Les pilastres tenen capitells dòrics i jònics, mentre que la decoració d'estuc neoclàssic inclou petxines esculpides, garlandes i raïms. L'església està catalogada com a monument històric pel Ministeri de Cultura i Afers Religiosos de Romania.

## Referències

* ↑ Gh. Lazarovici, D. Alicu, C. Pop, I. Hica, P. Iambor, Şt. Matei, E. Glodaru, I. Ciupea, Gh. Bodea, Cluj-Napoca – Inima Transilvaniei, p.54. Editura Studia, Cluj-Napoca, 1997, ISBN 973-97555-0-X

## Enllaços externs

* (hongarès) lloc web oficial
# Església Vella de Sant Pere (Corbera d'Ebre)

L'Església Vella de Sant Pere és una església del municipi de Corbera d'Ebre (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església neoclàssica, de carreu, planta basilical rectangular, nau central i dos de laterals. Altar major i petites capelles, quatre trams i l'absis. Campanar quadrat de cantonades en xamfrà de tres cossos de totxo. Les voltes -avui perdudes- d'arestes i altres llocs en forma de cúpula i mitges cúpules. Les façanes laterals i posteriors són totalment planes de petites i escasses obertures. La principal resta dividida en tres parts i portalada neoclàssica de tres nivells a la central, per damunt d'ella un frontó de línies corbes i petita espadanya.

## Història

Al seu lloc hi havia una petita església romànica segons consta a un document de 1764 de l'Arxiu Parroquial de Corbera, en el que s'insta a construir-ne un altre de més capacitat que es començà cap a finals del s. XVIII. Hi ha documents del 1815 i 1819 on el Bisbe de Tortosa Ros i Medrano parla de la seva construcció. Tenim constància d'un altre de 1825 del Bisbe Damià Sàez. Durant la Guerra Civil del 1936 aquesta resta poc afectada, però en construir-se la nova església de Sant Pere de Corbera dintre de la nova Corbera, la mateixa fou abandonada i espoliada fins a deixar-la en l'estat ruïnós actual.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Església Vella de Sant Pere». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església de Boiana

L'església de Boiana és una església ortodoxa búlgara medieval als afores de Sofia (Bulgària), al barri de Boiana, al peu del massís de Vitosha. El monument va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1979.
L'edifici, de dos pisos, està format per tres ales. L'ala aquest va ser construïda a finals del segle x o principis del XI. En el segle xiii, durant el Segon Imperi Búlgar, se'n va afegir l'ala central. L'església es va completar amb l'ala oest a mitjans del segle xix.
L'església és cèlebre pels seus frescos, realitzats el 1259 sobre altres de més antics. Representen un dels exemples més complets i millor conservats de l'art medieval de l'Europa oriental. En total, són vuitanta-nou escenes amb dues-centes quaranta figures humanes. L'autor n'és desconegut, però probablement pertanyia a l'escola de Tarnovo. Divuit escenes del nàrtex, que il·lustren la vida de sant Nicolau, contenen detalls de la societat de l'època: el miracle en el mar, el vaixell i els barrets dels mariners recorden la flota veneciana. Els retrats del sebastocràtor Kaloyan, constructor de l'ala central, i la seva esposa Desislava, així com els del tsar Constantí I i la tsarina Irina, considerats entre els més impressionants i reeixits de l'església, són al mur nord. A més de la primera capa de frescos, dels segles xi i XII, de la qual es conserven pocs fragments, i de la segona, la més famosa, de 1259, l'església té uns pocs frescos més recents, dels segles xiv, XVI i xvii, així com de 1882. Els frescos han estat restaurats.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Boyana Church» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].

## Enllaços externs

* Lloc oficial
* Boyana Church (UNESCO)
# Yavapai-Prescott

La tribu Yavapai-Prescott es troba en una reserva de 1.413 acres (5,72 km²) al centre del comtat de Yavapai, al centre-oest d'Arizona. Té menys de 200 membres tribals. La tribu té un centre comercial, dos casinos i un hotel on la reserva confina amb la carretera estatal 69 a Prescott (Arizona). També hi ha un parc empresarial a la reserva fora de la carretera estatal 89 al nord de Prescott. El cens de 2000 va registrar una població resident de 182 persones a la reserva índia Yavapai-Prescott, 117 dels quals són d'ascendència ameríndia. El cap tribal durant 1940–1966 fou Viola Jimulla.
Els serveis encarregats de fer complir la llei són proporcionats pel Departament de Policia Tribal Yavapai-Prescott.

## Referències

* Yavapai-Prescott Reservation, Arizona Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau

## Enllaços externs

* tribu Yavapai-Prescott
# Església de Jelling

L'església de Jelling és una església situada a la vila de Jelling, una localitat que fou seu de la reialesa vikinga i que avui forma part del municipi danès de Vejle.
L'església original fou bastida en fusta vers l'any 950, altres construccions de fusta es van succeir fins que l'actual de pedra va ocupar el lloc entre el 1050 i el 1100. Durant les excavacions del 1970 es van trobar les restes d'un home, probablement corresponen al rei Gorm el Vell (en danès: Gorm den Gamle). La primera església hauria estat construïda pel rei Harald Blåtand com a monument funerari per al seu pare.
El 1994 la UNESCO va declarar Patrimoni de la Humanitat l'església, els túmuls funeraris i les pedres de Jelling.

## Referències

* ↑ Steen Hvass, 2000, De kongelige monumenter i Jelling -deres historie og forvaltning. Foundation Royal Jelling, 2000. (Els monuments reials de Jelling, la seva història i gestió)

## Enllaços externs

* Jelling Kirke, lloc web de l'església de Jelling.
# Església de Monistrol

L'Església de Monistrol és una obra de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església situada al petit nucli de Monistrol d'Anoia formada per diferents cossos adossats de diferent alçària i altres edificis que dificulten la comprensió de la seva estructura. L'església és d'una nau de planta rectangular amb capelles laterals, capçalera recta, volta de canó i coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana principal. En aquesta façana s'hi troba un portal d'arc de mig punt adovellat amb brancals de carreus i a sobre un ull de bou calat. A la façana oposada destaca a la part superior un altre òcul emmarcat de maons i el coronament que fa un joc de línies corbes i convexes. Adossat a aquest cos principal hi ha un de més baix amb una finestra d'arc apuntat amb emmarcament de pedra. El campanar és de planta quadrangular amb una obertura d'arc de mig punt per costat que correspon a sengles finestres amb arc a sardinell a tres de les cares i a una porta a la façana de migdia on a sobre destaca el rellotge també amb un arc a sardinell, tot rematat a la part superior per una cornisa de maons. Els murs de l'edifici estan arrebossats i emblanquinats.
# Església de Nossa Senhora da Natividade de Escamarão

L'Església de Nossa Senhora da Natividade de Escamarão és una església tardoromànica situada a Souselo, al municipi de Cinfães, a Portugal. Sembla que la construcció en començaria entre la segona meitat del segle xii i finals del segle xiii. Consta d'una sola nau i absis rectangular. Es creu que l'edifici es va retocar durant la baixa edat mitjana, i se n'inclourien les rajoles àrabs que hui es troben als retaules laterals. El retaule principal en talla daurada data d'època moderna. El 1950 fou classificada com a Immoble d'interès públic i està dins la Ruta del romànic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Igreja matriz de Escamarão». Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ «Igreja Matriz de Escamarão». Infopédia. [Consulta: 20 maig 2021].

## Enllaços externs

* Església de Nossa Senhora da Natividade de Escamarão en el portal de la Ruta del romànic.