OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charax niger

Charax niger és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners d'Amapá (Brasil).

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lucena, C. A. S. de. 1989. Trois nouvelles espèces du genre Charax Scopoli, 1777 pour la région Nord du Brésil (Characiformes, Characidae, Characinae). Rev. Fr. Aquariol. v. 15 (núm. 4) [1988]: 97-104.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. 1989. Trois nouvelles espèces du genre Charax Scopoli, 1777 pour la région Nord du Brésil (Characiformes, Characidae, Characinae). Rev. Fr. Aquariol. 12(4):97-104.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hospital de sant Pere i sant Bernat

L'hospital de sant Pere i sant Bernat té l'origen en dues cases donades a l'església. La primera pel prevere A. Lana, l'any 1475 com a hospital per a capellans pobres, que va començar a funcionar el 1490. La segona, pel canonge Joan Borràs, el 1501, que va ser destinada a la Confraria de Sant Pere i Sant Bernant. Al segle xviii, les dues cases es varen ajuntar per construir el nou hospital conegut popularment com L'hospitalet.
La façana presenta tres portals barrocs de gran dinamisme i ornaments que d'estil rococó. El portal principal de l’edifici presenta uns brancals en forma de pilastres amb una columna embeguda en el centre.
Al terç superior de les pilastres hi ha decoració de rocalla i sobre l'entaulament s'aixequen sengles volutes vorejades amb uns motius de rocalla que emmarquen un nínxol cobert amb una coberta de copinyes que per dedins conté la imatge de la Mare de Déu i una inscripció commemorativa de la fundació de l’hospital.
El portal lateral esquerre condueix a les antigues dependències de l’hospital i acull la figura de sant Pere dins d'un nínxol emmarcat per decoració de rocalla. I el dret és idèntic i és l’accés a la capella/oratori de la institució. I hi trobam la imatge de sant Bernat.
El pati presenta arcs rebaixats sobre columnes jòniques i una escala de tres rams que condueix a una barrera de fusta calada. I la capella conté un retaule barroc i una pintura de sant Bernat i uns altres de sant Pere i sant Pau als laterals, com un llenç de sant josep a l'àtic.

## Referències

* ↑ Valero Martí, Gaspar; Bonnín, Biel; Sastre, Vicenç. Itineraris pel centre històric de Palma. 3a. edició revisada. Palma: Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 978-84-87159-49-7.
* 1 2 3 4 Valero, 1993.
# Olivenita

L'olivenita és un mineral de la classe dels arsenats que pertany al grup Olivenita. Rep el seu nom del seu característic color verd oliva. És un mineral secundari de coure relativament comú, termodinàmicament molt estable que es troba a les zones oxidades de dipòsits de coure riques en arsènic.
És l'equivalent amb coure de l'adamita, formant part de la sèrie Adamita-Olivenita, en què la substitució gradual del coure per zinc va donant els diferents minerals de la sèrie. No s'ha de confondre amb la zincolivenita, que és una espècie química i estructuralment diferent, amb una proporció definida de Zn:Cu.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'olivenita pertany a «08.BA: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: ambligonita, montebrasita, tavorita, triplita, zwieselita, sarkinita, triploidita, wagnerita, wolfeïta, stanĕkita, joosteïta, hidroxilwagnerita, arsenowagnerita, holtedahlita, satterlyita, althausita, adamita, eveïta, libethenita, zincolibethenita, zincolivenita, auriacusita, paradamita, tarbuttita, barbosalita, hentschelita, latzulita, scorzalita, wilhelmkleinita, trol·leïta, namibita, fosfoel·lenbergerita, urusovita, theoparacelsita, turanita, stoiberita, fingerita, averievita, lipscombita, richel·lita i zinclipscombita.
Va ser descoberta el 1820 a la mina Carharrack, Cornualla (Anglaterra).

## Referències

* ↑ «Olivenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 novembre 2013].
# Antoni Batllori i Jofré

Antoni Batllori i Jofré (Barcelona, 14 de març de 1915 - Barcelona, 30 de setembre de 1999) fou un dibuixant il·lustrador català, pare del dibuixant i caricaturista Toni Batllori.

## Biografia

És considerat un dels darrers representants de l'escola d'il·lustradors amb influència de Joan Junceda. Abans de la guerra civil espanyola publicà dibuixos i acudits a En Patufet, L'Esquitx, Pocholo i TBO. Després de la guerra continuà publicant dibuixos al TBO i tractà d'impulsar el còmic en català a través d'Els Infants el 1956. Aquest mateix any, va dibuixar per Hispano Americana de Ediciones el quadern núm. 3 de la col·lecció Història i Llegenda, que duia per títol, L'Espasa de Virtut. Una altra publicació de còmic en català, en la qual va dibuixar, fou pel nou Patufet (1970). També va il·lustrar llibres, goigs, realitzà exlibris i intervingué en el muntatge de pel·lícules de dibuixos animats. El 1992 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.
El 2003 la seva vídua va cedir el seu fons bibliogràfic i de dibuixos a l'Ajuntament de Teià, on s'ha constituït el Fons Batllori, on es fan diverses exposicions anuals, i altres activitats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Antoni Batllori i Jofré». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fons Batllori i Jofré a Teià
* (anglès) Còmics de Batllori
# Astyanax guaporensis

Astyanax guaporensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Guaporé.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1911. New characins in the collection of the Carnegie Museum. Ann. Carnegie Mus. v. 8 (núm. 1): 164-181, Pls. 4-9.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Charles-Auguste Lebourg

Charles-Auguste Lebourg (Nantes, 20 de febrer de 1829 - París, febrer de 1906) fou un escultor francès.

## Biografia

Va estudiar a l'École Nationale Supérieure des Beaux-Arts de París, amb François Rude. Va treballar en la decoració del Louvre sota la direcció d'Héctor Martín Lefuel –a la reconstrucció del Pavillon de Marsa (1874)–, a l'Església de la Trinitat i a la també, reconstrucció de l'Ajuntament de París.
Va dividir el seu temps entre París i el seu taller a Nantes. Va afaiçonar escultures d'ornamentació arquitectònica per a edificis, així com diversos busts i una estàtua eqüestre de Joana d'Arc per a la seva ciutat natal. Però la seva obra més universal, va ser la creació de les cariàtides de la Font Wallace, cinc d'aquests monuments es troben a Nantes, un centenar a París, i una gran quantitat es troben dispersos per tot el món.
Amb motiu de l'Exposició Universal de 1888 de Barcelona, Sir Richard Wallace va donar dotze fonts per a la seva instal·lació a la ciutat, de les que queden tres en l'actualitat, situades en el Passeig de Gràcia junt la Gran Via, La Rambla enfront del passatge de la Banca i la d'enfront l'edifici de la Societat General d'Aigües de Barcelona. Tanmateix, Lebourg no va aconseguir en vida d'obtenir una gran reputació i va morir a la pobresa a París.

## Obres

* L'ornamentació dels edificis (Rue de Châteaudun núm. 17, Boulevard de Sebastopol núm. 13, a París.
* Medallons per a làpides.
* Les cariàtides de les fonts Wallace, (1872) amb la representació de la senzillesa, la bondat, la caritat i la sobrietat.
* Bust de senyora Wallace en marbre.
* Nombroses estàtues de bronze i marbre (jardí botànic de Nantes).
* Estàtua eqüestre de Joana d'Arc (1906) Nantes.
* Sacerdotessa d'Euleusis, Museu de Belles Arts de Nantes.
* Nen jugant amb una sargantana (1853) bronze.

## Referències

* ↑ Kjellberg, 1994, p. 418.
* 1 2 «Charles-Auguste Lebourg». Ajuntament de Barcelona. Urbanisme. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ Benoit, 2007, p. 164.
* ↑ Subirachs, 1994, p. 252.
* ↑ Imatge a The Wallace Collection at Herford House

## Bibliografia

* Benoit. 250 réponses aux questions d'un flâneur parisien: en hommage à Léon-Paul Fargue (1878-1947), poète et "piéton de Paris (en francès). Le gerfaut, 2007. ISBN 978-29-1462-282-0.
* Kjellberg, Pierre. Bronzes of the 19th century: citionary of sculptors (en anglès). Schiffer Pub., 1994. ISBN 08-8740-629-7.
* Subirachs, Judit. L'escultura del segle xix a Catalunya: del Romanticisme al Realisme. L'Abadia de Montserrat, 1994. ISBN 978-84-7826-577-0.
# Antoni Biosca i Sagristà

Antoni Biosca i Sagristà (català: Antoni Biosca) (Barcelona, 1801 - Barcelona, 5 d'agost de 1865) fou un mestre de ball català, que s'encarregà d'estudiar els balls catalans. Va publicar obres com ara Arte de danzar o Reglas e instrucciones para los aficionados a bailar contradanzas francesas o rigodones, on mostra el seu gust per la dansa de la Barcelona romàntica. Fou titular d'una de les dotze escoles de dansa que existien a Barcelona durant la dècada del 1830. Es va fer famós per ensenyar un ball inventat per ell anomenat Los cazadores mentre feia de mestre de ball a l'escola de dansa del carrer Tapineria 4, situada en el barri gòtic de Barcelona.
Fill de Ramon Biosca sabater i Rosalia Sagristà. Va morir als 64 anys al c/ Tapineria núm.4 primer pis, viudo de Josefa Juvany.

## Referències

* 1 2 Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona. Registre de defuncions. Any 1865. Llibre 3.Foli 337. Registre núm.4546.
* ↑ «Antoni Biosca i Sagristà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 916. (ISBN 84-239-4508-1).
* P. Llorens, X. Aviñoa y otros: Història de la dansa a Catalunya, Barcelona, Caixa de Barcelona, 1987.
# Astyanax leonidas

Astyanax leonidas és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Azpelicueta, M., J. R. Casciotta & A. E. Almirón. 2002. Two new species of the genus Astyanax (Characiformes, Characidae) from the Paraná river basin in Argentina. Rev. Suisse Zool. v. 109 (núm. 2): 243-259.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Azpelicueta, M. de las M., A. Almirón i J.R. Casciotta 2002. Astyanax paris: a new species from the río Uruguay basin of Argentina (Characiformes, Characidae). Copeia (4):1052-1056.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica Núm. 5, 87p.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Charles-Gabriel Potier

Charles-Gabriel Potier (París, 23 d'octubre de 1774 - idm. 20 de maig de 1838) fou un actor francès, era pare del prolífic compositor Henri Hippolyte Potier i, per tant, fou sogre de la soprano Marie Ambroisine Minette de Cussy.
Va adquirir gran reputació representant papers de graciós en els teatres de Varietats i de la Porte Saint-Martin. La seva veu era dèbil, però la finesa amb què representava, el van fer un dels actors favorits del públic parisenc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 46, pàg. 988 (ISBN 84-239-4546-4)
# Llista de bancs de São Tomé i Príncipe

Aquesta és una llista de bancs comercials a São Tomé i Príncipe
* Afriland First Bank
* Banco Equador
* Banco Internacional de São Tomé e Príncipe
* Banc Comercial de São Tome i Príncipe
* Ecobank
* Island Bank
* National Investment Bank
* Energy Bank - Un subsidiari de Global Fleet Group

## Vegeu també

* Economia de São Tomé i Príncipe
* Banc Central de São Tomé i Príncipe
* Llista de Bancs d'Àfrica

## Referències

* ↑ (portuguès) Llista de Bancs Comercials amb Llicència a Sao Tome i Príncipe

## Enllaços externs

* (portuguès) Web del Banc Central de São Tomé e Príncipe
# Hospital militar dels Banys

L'Hospital Militar dels Banys (o Hospital Termal dels Exèrcits) és un edifici construït en segle xix a la comuna d'Els Banys i Palaldà, al departament francès de Pirineus Orientals. Inicialment dissenyat per servir com a hospital termal per a l'exèrcit francès, és desmantellat en el segle xxi i transformat en un centre termolúdic.
El 15 de gener de 2007, s'inscriu l'hospital als monuments històrics. En desús, es va renovar i modificar a partir del 2014 per a transformar-lo en centre termolúdic, obrint el 2016.

## Arquitectura

Va ser construït pel Ministeri de Guerra francès entre 1847 i 1886, junt amb altres edificis hospitalaris, banys termals i diverses construccions auxiliars.
Aquest antic hospital es beneficia d'una font termal anomenada «Gros Escaladou». El conjunt està format per tres edificis disposats en una U al voltant d'un jardí, envoltat per un parc boscós. Aquests edificis van ser assignats a sanadors, soldats, oficials i administradors. Els edificis són dos pisos amb una planta baixa. L'entrada s'obre sobre un corredor axial tallat al centre per un corredor disposat a l'eix longitudinal dels edificis. Aquesta distribució es repeteix, a excepció de l'entrada, als pisos superiors, que consta de vint habitacions per nivell i sis llits per habitació.
Darrere d'aquest complex hospitalari es troba el complex de banys termals a la planta baixa, amb tres piscines, nou dutxes, nou banys, i diversos tractaments. Les sales de tractament estaven inspirades de forma visible per la gran sala de volta de canó situada a la zona dels banys romans. Aquestes habitacions tenen la majoria de les característiques de l'arquitectura romana: sostre voltat, finestres amples, el sol zenital i l'ús del marbre.

## Referències

* 1 2 Ancien hôpital thermal des armées, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ Martin Cotta. «En 2016, Amélie-les-Bains aura (enfin) son centre thermoludique». France Bleu Roussillon, 19-02-2014.

## Vegeu també

* Fort dels Banys
* Termes romanes dels Banys d'Arles
* Llista de monuments del Vallespir
# Ocean City

«Ocean City» té aquests significats:
* Ocean City (Florida), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida
* Ocean City (Maryland), població dels Estats Units a l'estat de Maryland
* Ocean City (Nova Jersey), població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
* Ocean City (Washington), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington
* West Ocean City, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland
# Astyanax turmalinensis

Astyanax turmalinensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Jequitinhonha (Minas Gerais, Brasil).

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Triques, M. L., V. Vono & E. V. Caiafa. 2003. Astyanax turmalinensis, a new species from the Rio Jequitinhonha basin, Minas Gerais, Brazil (Characiformes: Characidae: Tetragonopterinae). Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 7 (núm. 4): 145-150.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alosa maeotica

Alosa maeotica és una espècie de peix de la família dels clupeids i de l'ordre dels clupeïformes present a la mar Negra i la Mar d'Azov. Els mascles poden assolir 31 cm de llargària total. Menja principalment peixets i, també, gambes i altres crustacis. Fresa a la primavera i a començaments de l'estiu. Pot arribar a viure 6 anys.

## Referències

* ↑ Linck H. F. 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ Grimm, O. von. 1901. The herrings of the Sea of Azov. Vestnik Rybopromyshlennosti v. 16 (núm. 2): 57-70.
* ↑ Grimm, O. von. 1901. The herrings of the Sea of Azov. Vestnik Rybopromyshlennosti v. 16 (núm. 2): 57-70.
* ↑ Kolarov, P., 1991. Alosa maeotica maeotica (Grimm 1901). p. 309-322. A H. Hoestlandt (ed.) The freshwater fishes of Europe. Vol. 2. Clupeidae, Anguillidae. AULA-Verlag Wiesbaden.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Whitehead, P.J.P. 1985. FAO species catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Kolarov, P. 1991. Alosa maeotica maeotica (Grimm 1901). p. 309-322. A H. Hoestlandt (ed.) The freshwater fishes of Europe. Vol. 2. Clupeidae, Anguillidae. AULA-Verlag Wiesbaden.