OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Enric Garcés i Ramon

Joan Enric Garcés i Ramon (Llíria, 1944) és un polític i escriptor valencià, històric militant del PSPV. El 1999 va rebre el Right Livelihood Award.

## Biografia

Licenciat en dret i ciències polítiques a València i Madrid, es va doctorar a la Universitat de la Sorbona el 1970. Amb el triomf de la Unitat Popular a Xile, va treballar com a assessor del president Salvador Allende.
El 1974 va formar part del Programa comú de l'esquerra que portaria a François Mitterrand a la presidència de França.
Entre 1976 i 1978 va militar en el Partit Socialista del País Valencià, enquadrant-se al sector més esquerrà de l'organització, proper al moviment dels països no alineats.
Des de 1996 va dirigir el grup d'advocats de l'acusació popular contra Augusto Pinochet per tortures, terrorisme i genocidi, que el 1998 va aconseguir detindre i jutjar el dictador xilè.
El 1999 va rebre el Right Livelihood Award, el premi Nobel alternatiu, concedit pel Parlament de Suècia.

## Obres

* Desarrollo político y desarrollo económico. Los casos de Chile y Colombia. Madrid : Tecnos, 1972.
* Démocratie et contre-révolution. Le problème chilien. Verviers [Bèlgica] : Marabout, 1975.
* Allende et l'expérience chilienne. Paris: Presses de la Fondation Nationale des Sciences Politiques, 1976.
* Orlando Letelier. Testimonio y vindicación (en col·laboració amb Saul Landau). Madrid : Siglo XXI de España Editores, 1995.
* Soberanos e intervenidos. Estrategias globales, americanos y españoles. Madrid : Siglo XXI de España Editores, 1996 (1a ed.), 2000 (2a ed.), 2008 (3a ed.), 2012 (4a ed.). Pròleg de Mario Benedetti.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Enric Garcés i Ramon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Joan Garcés: El estado ha sido desguazado Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine. - Entrevista a Crónica Popular del 19 de desembre de 2013 (castellà)
* ↑ Arnal, Rafa, et alii. Nosaltres, exvalencians. Barcelona: L'esfera dels llibres, 2005. ISBN 84-9734-315-8.
# Casa Francesc Simon

La casa Francesc Simon és un edifici d'habitatges situat al Passeig de Gràcia, 3 de Barcelona.

## Història i descripció

El 1912, Francesc Simon i Font, un dels fundadors de l'editorial Montaner i Simon, va demanar permís per a construir un edifici de planta baixa, soterrani i quatre pisos, segons el projecte de l'arquitecte Josep Domènech i Estapà. Dos anys més tard, va presentar un projecte de reforma del mateix autor, que hi afegia una tribuna al pis principal amb balustrades a banda i banda, i dues tribunes semicilíndriques als extrems dels pisos superiors, així com un àtic amb mansarda.
També hi visqué el seu cunyat Ramon Bach i Bobés, accionista i gerent de l'editorial. Posteriorment, acollí les oficines de l'empresa Babcock & Wilcox, i actualment hi ha la seu del consolat de Qatar.

## Referències

* 1 2 Francisco Simón i Font. «Passeig de Gràcia (3), Plaça Catalunya, Rambla Catalunya i Cortes (ara Gran Via de les Corts Catalanes). Edificar a màxima altura una porció de terreny dintre d'aquestes zones edificables». Q127 Foment Eixample 14398/1912. AMCB.
* ↑ «Casa Francesc Simon». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ Bellver Poissenot, 2016, p. 105.
* ↑ Barcelona en el año de la Exposición Internacional de 1929, 1929, p. 393, 825.
* ↑ Guía industrial y comercial de España. Cataluña y Baleares, 1951-1952, p. 164, 1357.
* ↑ «Consolat de l'Estat de Qatar a Barcelona». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2022].

## Vegeu també

* Torre Simon
* Edifici Montaner i Simon
* Palau Montaner

## Bibliografia

* Bellver Poissenot, Laura. La editorial Montaner y Simón (1868-1981). El esplendor del libro industrial ilustrado (1868-1922). Departament d'Història de l'Art. Universitat de Barcelona (tesi doctoral), setembre 2016.

## Enllaços externs

* «Casa Francesc Simon». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Finca amb façana de pedra natural. Rehabilitació de la façana principal i tribunes». GTA Europe. Rehabilitació d'edificis.
* «Rehabilitant Passeig de Gràcia, 3. Part I». GTA Europe. Rehabilitació d'edificis.
# Andreea Chițu

Andreea Chițu (Bolintin-Vale, 7 de maig de 1988) és una esportista romanesa que competeix en judo.
Ha guanyat tres medalles en el Campionat Mundial de Judo entre els anys 2011 i 2015, i 5 medalles en el Campionat Europeu de Judo entre els anys 2012 i 2016.
En els Jocs Europeus de Bakú 2015 va aconseguir una medalla d'or en la categoria de ?52 kg.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2011 | París ( França) | 3 | –52 kg |
| 2014 | Txeliàbinsk ( Rússia) | 2 | –52 kg |
| 2015 | Astanà ( Kazakhstan) | 2 | –52 kg |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 1 | –52 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2012 | Txeliàbinsk ( Rússia) | 1 | –52 kg |
| 2013 | Budapest ( Hongria) | 2 | –52 kg |
| 2014 | Montpeller ( França) | 3 | –52 kg |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 1 | –52 kg |
| 2016 | Kazan ( Rússia) | 3 | –52 kg |

## Referències

* ↑ «Andreea Chițu» Arxivat 2012-12-13 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Andreea Chițu» en Judoinside.com (anglès)
# Els sexeaddictes

Els sexeaddictes (títol original en anglès: A Dirty Shame) és una pel·lícula de comèdia satírica de 2004 sobre el sexe, escrita i dirigida per John Waters, i protagonitzada per Tracey Ullman, Selma Blair, Johnny Knoxville, Chris Isaak, Suzanne Shepherd i Mink Stole. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una dona nerviosa i reprimida de mitjana edat es converteix en una addicta sexual després de rebre un cop al cap, i s'integra en una subcultura subterrània d'addictes sexuals a Baltimore.

## Repartiment

* Tracey Ullman: Sylvia Stickles
* Johnny Knoxville: Ray-Ray Perkins
* Selma Blair: Caprice Stickles
* Chris Isaak: Vaughn Stickles
* Suzanne Shepherd: Big Ethel
* Mink Stole: Marge
* Jackie Hoffman: Dora
* Wes Johnson: Fat Fuck Frank
* Paul DeBoy: Wendell Doggett
* Gaelan Connell: L'adolescent excitat
* Channing Wilroy: El motorista
* Mary Vivian Pearce: L'exaddicte al sexe

## Crítica

* "Un cop contra l'Amèrica benpensant, ultrareligiosa (...) No obstant això, les intencions són molt millors que els resultats. (...) un esclat de fluids més entremaliat que transgressor, com si preferís escopir a la cara físicament en lloc de metafòricament."

## Referències

* ↑ «Els sexeaddictes». Ésadir.cat. [Consulta: 17 juny 2022].
* ↑ «Movie Review - 'A Dirty Shame': Crab Grass, Cookouts, Sex Addicts and Neuters». NYTimes.com. [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ Ocaña, Javier «Los sexoadictos (A Dirty Shame)». El País.

## Enllaços externs

* Els sexeaddictes - Lloc web oficial
# Auto Focus

Auto Focus és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Paul Schrader estrenada el 2003.

## Argument

Aquesta pel·lícula evoca la vida de l'actor Bob Crane que, en els anys 1960, era l'animador estrella d'una emissió de ràdio d'èxit. És igualment pare de família i bon espòs. Però quan se li proposa el paper estrella d'una sèrie humorística, és el començament de la glòria destructora. La seva trobada amb el tècnic de vídeo John Carpenter, que l'empeny a desenvolupar la seva obsessió per la imatge però també per les dones. Al fil dels anys, en una cerca de plaer i de sexe, Bob Crane perdrà a poc a poc la seva família, la seva carrera i a ell mateix...

## Repartiment

* Greg Kinnear: Bob Crane
* Willem Dafoe: John Carpenter
* Michael E. Rodgers: Richard Dawson
* Rita Wilson: Anne Crane
* Maria Bello: Patricia Olson
* Bruce Solomon: Feldman, el productor
* Kurt Fuller: Werner Klemperer
* Cheryl Lynn Bowers: Cynthia Lynn
* Christopher Neiman: Robert Clary
* Lyle Kanouse: John Banner

## Nominacions

* Concha de Oro al Festival Internacional de cinema de Sant Sebastià per Paul Schrader
# Târgu Secuiesc

Târgu Secuiesc (pronunciació en romanès: [ˌTɨrɡu sekuˈjesk]; en hongarès: Kézdivásárhely Hungarian pronunciation: [ˈKeːzdivaːʃaːrhɛj] (en alemany: Szekler Neumarkt; en llatí: Neoforum Siculorum) és una ciutat del comtat de Covasna, Transsilvània (Romania). Administra un poble, Lunga (Nyujtód).

## Història

La ciutat es va esmentar per primera vegada el 1407 com a Torjawasara, que significa en hongarès "Mercat de Torja". (Torja és el nom d'un rierol proper i també és el nom hongarès del poble proper Turia). Originalment, el nom hongarès Kézdivásárhely també s'utilitzava en romanès en la forma Chezdi-Oșorheiu, però es va canviar per Tîrgu Secuiesc (ara s'escriu Târgu Secuiesc) després de l'adhesió a Romania el 1920 en virtut del tractat de Trianon.
El nom nadiu hongarès significa "Mercat de Kézdi", sent Kézdi el nom d'una "seu" de Székely, una unitat administrativa històrica. La seva condició de ciutat de mercat es remunta a l'edat mitjana. La ciutat va ser presa per Hongria durant la Segona Guerra Mundial, després del Segon Arbitratge de Viena d'agost de 1940. A la dècada de 1880 es va crear una petita comunitat jueva; en va ser 66 el 1920. El maig de 1944, les autoritats hongareses van enviar els seus membres al gueto de Sfântu Gheorghe i els van deportar al camp de concentració d'Auschwitz el mes següent. La sobirania es va restablir a Romania després de la guerra.

## Demografia

Segons el cens del 2011, la ciutat tenia 18.491 habitants. Dels residents per als quals es disposava de dades, el 91,1% eren hongaresos de Székely, el 7,2% de romanesos i l'1,6% de gitanos. L'evolució demogràfica històrica és la següent:
Canvi demogràfic segons dades del cens:

## Fills il·lustres

* Tiberiu Ghioane

## Galeria

* Centre de la ciutat
* Centre de la ciutat
* Centre Cultural
* Nens a la Sala Polivalenta Sporting Hall
* Celebració del Dia de la Llibertat Székely

## Referències

* ↑ Nolan, Cathal J. The Concise Encyclopedia of World War II (en anglès). Santa Barbara, CA: Greenwood Press, 2010, p. 1141. ISBN 978-0-313-33050-6.
* ↑ Shmuel Spector, Geoffrey Wigoder (eds.
* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07. [Consulta: 5 agost 2013].

## Enllaços externs

* Lloc oficial (in Hungarian, Romanian, and English)
* Mapa de la ciutat de Kézdivásárhely Centrum
* Lloc oficial del Kézdivásárhely Sportclub (KSE) Arxivat 2008-12-09 a Wayback Machine. (in Hungarian and English)
* Institut Nagy Mózes Arxivat 2009-02-10 a Wayback Machine.
* Institut Gábor Aron
# Andreu Hernández i Basilis

Andreu Hernández i Basilis (Maó, 1744 - Maó, 24 d'abril de 1817) va ser un apotecari i botànic menorquí.
Fou un dels primers i el més important naturalista menorquí que aparegueren a les darreres dècades del segle xviii, el qual l'any 1783 fou escollit per formar part del primer grup de corresponsals del Reial Jardí Botànic de Madrid. Sembla que creà a Maó un petit jardí botànic i que compongué, a partir de les seves herboritzacions, una Flora menorquina, que romangué inèdita i que, ampliada pel seu fill Rafael Hernández i Mercadal, fou publicada pòstumament l'any 1886. S'interessà també per la química i deixà inèdit un treball sobre els Espíritus ácidos minerales dulcificados. Juntament amb altres membres de burgesia il·lustrada de Maó, com els germans Pere i Joan Ramis i Ramis, Joan Roig o Joan Roca i Vinent, fou un dels membres fundadors de la Societat Maonesa l'abril de 1778, durant el període de Menorca sota domini britànic, on es tractaven temes preferentment feien referència a les ciències naturals i a les ciències humanes.

## Referències

* 1 2 «Andreu Hernández i Basilis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Andrés Hernández Basilis». Diccionari biogràfic espanyol. Reial Acadèmia de la Història.
* ↑ Vidal Hernández, Josep Miquel «Les ciències naturals en la història de Menorca». Mètode: Revista de difusió de la investigació. Universitat de València, Núm. 58, 2008, pàg. 51-55. ISSN: 1133-3987 [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Jurado, Laura «El evangelizador de la vacuna». El Mundo, 17-09-2013 [Consulta: 17 abril 2020].
# Pla de l'Horta

El Pla de l'Horta, és un jaciment arqueològic d'una vil·la residencial de l'època romana, està situat entre les comarques de l'Empordà, el Gironès i la Selva, seguint el curs del riu Ter.

## Història

A primera meitat del segle II a.C. aquest indret va guanyar encara més importància perquè va convertir-se en lloc de pas de la Via Augusta. A uns 300 metres d'aquesta via hi havia una vil·la romana: la vil·la de Pla d'Horta. Aquesta vil·la romana, situada al nord de la ciutat de Gerunda, contrasta amb la de Can Pau Birol, situada al sud-oest. La vil·la de Pla d'Horta va ser descoberta l'any 1970 i la seva fundació està datada en època baix-republicana, entre finals del segle II i principis del s.I a.C., coincidint gairebé amb la fundació de Gerunda i responent a la implantació d'un nou sistema d'explotació del camp (els fundi i les villae). La vil·la segueix el model constructiu de la majoria de domus romanes. No obstant això, la vil·la va ser modificada posteriorment en diverses ocasions, sempre per augmentar els espais i el luxe. Es conserven diferents fragments de mosaics trobats en el jaciment de la vil·la, que va abandonar-se al voltant del segle v.

## Referències

* ↑ «La vil·la del Pla de l'Horta (Sarrià de Ter, Gironès)». Tribuna d'Arqueologia 2013-2010. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ Nolla, J.M., Nieto, F. J. (1978). “Alguns aspectes de la romanització al N.E de Catalunya”, a Els pobles preromans del Pirineu. II Col·loqui internacional d'Arqueologia de Puigcerdà. (235-244)
* ↑ Nolla, J.M., Nieto, F. J. (1979). “Acerca de la cronología de la muralla romana tardía de Gerunda: La terra Sigillata clara de “Casa Pastors”. Faventia. (263-283).
# Jaume Antoni Obrador i Soler

Jaume Antoni Obrador i Soler (Felanitx, 1748 - Palma, 1803) fou un sacerdot i escriptor mallorquí.
Es doctorà en Teologia i exercí els sants oficis de sacerdot fent de rector de la parròquia d'Andratx i de la de Bunyola, així com de qualificador de la Inquisició espanyola. L'any 1798 esdevingué membre de la Societat Econòmica Mallorquina d'Amics del País. El seu llegat literari estigué format per estudis inèdits d'astronomia i de química, així com obres de poesia i teatre en català i en castellà.

## Referències

* 1 2 «Jaume Antoni Obrador i Soler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Joan Mercer i Soler

Joan Mercer i Soler o Joan Mercé i Soler (Albinyana, 14 d'octubre de 1874 - Sallent, 25 de juliol de 1936) fou un clergue catòlic de l'orde dels claretians, afusellat durant la Guerra Civil espanyola i beatificat l'any 2016 pel Papa Francesc.
Mercer nasqué el 14 d'octubre de 1874 (tot i que d'altres fonts assenyalen al 15 d'octubre) al poble d'Albinyana, ubicat a la comarca del Baix Penedès. L'endemà, fou batejat a l'església parroquial de Sant Bartomeu d'Albinyana, pertinent a l'arquebisbat de Barcelona, essent fill d'una família catòlica de l'època, tenint com a pares a Antoni Mercer, pagès de professió, i com a mare a Antònia Soler, dedicada a les tasques de la llar, així com nombrosos germans. El 30 de juliol de 1879 fou confirmat pel bisbe de Barcelona José María de Urquinaona Bidot. Exercint de missioner del Sagrat Cor de Maria, el 25 de juliol de 1936 fou afusellat al municipi de Sallent quan fou interceptat camí de l'exili.

## Vegeu també

* Beatificació de 109 màrtirs claretians

## Referències

* 1 2 Arnabat, Ramon. Tots els noms. Víctimes de la Guerra Civil al Penedès (Alt Penedès, Baix Penedès i Garraf). Vilafranca del Penedès: Institut d'Estudis Penedesencs Edicions i Propostes Culturals Andana, 2010, p. 184. ISBN 97884150170011 [Consulta: 25 juliol 2019].
* 1 2 «Juan Mercer Soler» (en castellà). 109cmf.org. Arxivat de l'original el 2017-10-24. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «El cardenal Amato beatificará en octubre a 109 mártires claretianos en la Sagrada Familia» (en castellà). 20 minutos, 05-05-2017. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «Historia» (en castellà i anglès). Webfacil.Tinet.org, 13-09-2016. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «Mateo Casals y 108 compañeros, Beatos» (en castellà). Catholic.net. [Consulta: 24 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Claret.org - Fotografia de Joan Mercer Arxivat 2017-10-24 a Wayback Machine. (castellà)
# 1718
## Esdeveniments
### Catalunya

* 16 de març: les autoritats borbòniques fonen la campana Honorata de Barcelona en represàlia per haver cridat a sometent durant el setge de 1714.
* Activitat guerrillera antiborbònica a Catalunya.

### Resta del món

* 21 de juliol - Požarevac (Sèrbia): la signatura de la Pau de Passarowitz per part de l'Imperi Otomà per una banda i pel Sacre Imperi i de la República de Venècia suposà el final de la Guerra austroturca de 1716-1718 i de la Guerra otomanoveneciana de 1714-1718 amb la victòria dels segons que guanyen territoris otomans dels balcans.
* 22 de juliol, Castella - Una Reial ordre de Felip IV anul·la la figura dels jurats i nomena regidors com a Castella.
* 2 d'agost - Gran Bretanya, França, Àustria i els Països Baixos formen la Quàdruple Aliança contra Espanya per frenar la política expansionista de Felip V d'Espanya a la Mediterrània i la possible annexió de Sicília i Sardenya.
* 11 d'agost - Cap Passaro (Sicília, Itàlia): Victòria decisiva de la flota britànica en la batalla del Cap Passaro en hostilitats relacionades amb la Guerra de la Quàdruple Aliança.
* 6 de desembre - Ulrika Eleonora és coronada reina de Suècia, després de la mort de Carles XII.

## Naixements

* 8 de febrer, Toló, Regne de França: Joseph-Marie Amiot, jesuïta missioner i pintor francès a Pequín.
* 16 de maig, Milà, Itàlia: Maria Gaetana Agnesi, matemàtica italiana (m. 1799).
* 5 de juny, Otley (Anglaterra): Thomas Chippendale, dissenyador i fabricant de mobles britànic (m. 1779).
* 21 de novembre, Rimavská Sobota: István Hatvani, matemàtic i metge hongarès, iniciador de l'estadística aplicada (m. 1786)
* 28 de desembre, Siétamo (Aragó): Pedro Pablo Abarca de Bolea-Ximénez de Urrea y Ponts de Mendoza, comte d'Aranda, polític espanyol (m. 1798).

## Necrològiques
### Països Catalans

* 10 de juny, Barcelona: Pau Ignasi de Dalmases i Ros, noble i erudit català (n. 1670).

### Resta del món

* 7 de maig, París: Maria de Mòdena, reina d'Anglaterra, Escòcia i Irlanda (n. 1658).
* 30 de juliol, Ruscombe (Anglaterra): William Penn, colonitzador quàquer, fundador de Pennsilvània (n. 1644).
* 30 de novembre, Halden (Noruega): Carles XII de Suècia, rei de Suècia.

## Referències

* ↑ «Notícia: Efemèrides». El Punt Avui, 09-03-2016. [Consulta: 23 desembre 2011].
* ↑ «Notícia: Efemèrides». El Punt Avui, 09-08-2002. [Consulta: 23 desembre 2011].
* ↑ Vermander, Benoît, 1960- .... Les jésuites et la Chine : de Matteo Ricci à nos jours. Bruxelles: Lessius, impr. 2012. ISBN 978-2-87299-225-6.
* ↑ «Maria Gaetana Agnesi | enciclopedia.cat». [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ «Mary of Modena | queen of England» (en anglès). [Consulta: 14 maig 2020].
# Sicalis

Sicalis és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 13 espècies:
* Sical citrí (Sicalis citrina Pelzeln, 1870)
* Sical de Taczanowski (Sicalis taczanowskii Sharpe, 1888)
* Sical alagrís (Sicalis uropigyalis d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Sical daurat (Sicalis flaveola Linnaeus, 1766)
* Sical de front ardent (Sicalis columbiana Cabanis, 1851)
* Sical de sabana (Sicalis luteola Sparrman, 1789)
* Sical de clatell gris (Sicalis luteocephala d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Sical de la Patagònia (Sicalis lebruni Oustalet, 1891)
* Sical olivaci (Sicalis olivascens d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Sical de Mendoza (Sicalis mendozae Sharpe, 1888)
* Sical gros (Sicalis auriventris Philippi & Landbeck, 1864)
* Sical de Raimondi (Sicalis raimondii Taczanowski, 1874)
* Sical de la puna (Sicalis lutea d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)

## Referències

* ↑ «Sicalis (Sicalis sp.) - Avibase». [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Sicalis F.Boie, 1828» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 19 febrer 2025].
# Estanh Mòrt

L'estanh Mòrt és un llac glacial situat a la conca occidental del circ de Colomèrs, al terme municipal de Naut Aran, a la vall d'Aran. Es troba a 2.210 metres d'altitud, i la seva superfície és de 3,29 hectàrees. Està inclòs a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El seu emissari desaigua a l'estany Major de Colomèrs

## Bibliografia

* «Estanh Mòrt» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 1r agost 2020].
# Estació de Nanu Oya

L'estació de Nanu Oya, Ubicada a una altitud aproximada de 1.200 m al districte de Nuwara Eliya, a la província Central de Sri Lanka. És la 63a estació de la línia principal i és a 206,9 km de Colombo. Tots els trens, inclosos els trens exprés Podi Menike i Udarata Menike, donen servei a l'estació. L'estació era un punt d'encreuament i bifurcació de la línia de ferrocarril de via estreta Udupussallawa que connectava Nanu Oya amb Ragala via Nuwara Eliya.
L'estació de tren original es va construir l'any 1885 com a terminal de la línia principal, com a part dels 31 km de línia ferroviària que connecta Hatton amb Nanu Oya. Va coincidir amb l'expansió de la xarxa ferroviària de Sri Lanka durant l'era colonial britànica. El 1893 la línia de ferrocarril es va estendre des de Nanu Oya fins a Bandarawela. i el 1903 l'estació es va convertir en una estació d'unió quan es va construir la línia de ferrocarril d'Udupussallawa. El 1948 el govern va decidir tancar el ferrocarril d'Udapussellawa a causa del poc trànsit i les vies van ser totalment eliminades.
El trajecte en tren que parteix de Nanu Oya, sobretot cap a les terres altes, és reconegut per oferir paisatges impressionants. Durant el recorregut, els viatgers poden admirar exuberants plantacions de te, muntanyes emboirades i encantadors poblets. Aquest recorregut és considerat un dels viatges ferroviaris més bells del món, captivant tant als turistes locals com internacionals que volen contemplar la bellesa natural de l'interior de Sri Lanka. Hi ha previst una renovació de l'estació de Nanu Oya amb fons del Patronat de Turisme.

## Referències

* 1 2 3 , 01-05-2016.
* ↑ «Sri Lanka Nanu Oya Railway facelift to be completed with Tourist Board funds». Economy next. [Consulta: 4 setembre 2024].
# Escut de Santa Oliva

L'escut oficial de Santa Oliva té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un castell de sinople obert sobremuntat d'un ram d'olivera de sinople fruitat de sable. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1989.
S'hi veu el castell del poble (que, des del segle xvii, va esdevenir el santuari del Remei) i, al damunt, un senyal parlant: una branca d'olivera, que fa referència al nom de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Santa Oliva .» (pdf). DOGC num 1207, 03-10-1989. [Consulta: 25 juny 2010].