OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estructura quaternària de les proteïnes

L'estructura quaternària és un grau superior d'organització espacial. És la que posseeixen les proteïnes que consten de 2 o més cadenes polipeptídiques, iguals o diferents. Una proteïna amb estructura quaternària seria, per tant, un oligòmer constituït per diverses cadenes polipeptídiques anomenades monòmer. L'estructura quaternària inclou organitzacions des de dímers simples fins a grans homooligòmers i complexos amb nombres definits o variables de subunitats.
Les diferents cadenes polipeptídiques s'uneixen entre si mitjançant interaccions del mateix tipus que les existents en l'estructura terciària com enllaços d'hidrogen, forces de Van der Waals o interaccions electroestàtiques. Cal destacar els ponts disulfur menys freqüents però molt eficaços, perquè es tracta d'una unió covalent.

## Referències

* ↑ «Section 3.5Quaternary Structure: Polypeptide Chains Can Assemble Into Multisubunit Structures». A: Biochemistry. 5. ed., 4. print.. New York, NY [u.a.]: W. H. Freeman, 2002. ISBN 0-7167-3051-0.
# Estuari de Reloncaví

L'Estuari de Reloncaví és un estuari a la regió de Los Lagos, Xile, en ell hi desemboquen els rius Petrohué, Cochamó i Puelo. Aquest estuari es troba al final del fiord de Reloncaví, i prop d'ell es troben diversos parcs nacionals xilens. La majoria dels geògrafs consideren que el límit nord de la Patagònia xilena està marcat per l'estuari de Reloncaví Dins la geografia xilena, aquest estuari marca el final de la Depresión Intermedia, i també l'inici de la Carretera Austral, que uneix Puerto Montt amb Villa O'Higgins.
El seu clima és temperat humit amb una pluviometria anual d'entre 3.300 i 4.500 mm. La temperatura mitjana fluctua entre els 7C de l'hivern i els 20 °C de l'estiu (gener).
En aquest estuari s'hi navega, es fa turisme i esport a més de l'aqüicultura de salmons.
Els jesuïtes van ser els iniciadors de l'evangelització de les comunitats del seno de Reloncaví.

## Referències

* ↑ Ciudadanía, territorio y desarrollo endógeno: resistencias y mediaciones de las políticas locales en las encrucijadas del neoliberalismo. Pág. 205. Autores: Rubén Zárate, Liliana Artesi, Oscar Madoery. Editor: Editorial Biblos, 2007. ISBN 950-786-616-7, 9789507866166
* ↑ Icarito. «Décima Región: Los Lagos». Arxivat de l'original el 2010-07-06. [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ CONAF. «Parque Nacional Alerce Andino». Arxivat de l'original el 2011-03-08. [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ «Chile: denuncian desastre ambiental por masivo escape de salmones», diciembre 2003. Arxivat de l'original el 2008-12-02. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ La Tercera. «Tras la Ruta Jesuita», 11-12-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 6 abril 2011].
# Estudi electrofisiològic

L'estudi electrofisiològic és una prova mèdica que serveix per al diagnòstic de pacients que tenen o poden tenir alteracions del ritme cardíac (arrítmies). Aquesta prova permet conèixer el tipus i la gravetat de les arrítmies, l'indret del cor on s'originen i els trastorns que produeixen. La prova serveix a més per enfocar millor el tractament que s'ha d'aplicar a aquestes arrítmies en cas d'existir.
Un estudi d'electrofisiologia cardíaca (en anglès: Electrophysiology Studies) (EPS) és un procediment mínimament invasiu que avalua el sistema de conducció elèctrica del cor per avaluar l'activitat elèctrica i les vies de conducció del cor. Durant l'EPS es registra el ritme sinusal i les arrítmies supraventriculars i ventriculars dels intervals cardíacs inicials. L'estudi està indicat per investigar la causa, la ubicació d'origen i el millor tractament per diversos ritmes cardíacs anormals. Aquest tipus d'estudi el realitza un electrofisiòleg i utilitza un catèter únic o múltiple situat dins del cor a través d'una vena o artèria.
És important que els pacients no mengin ni beguin des de 12 hores abans del procediment. Això es fa per prevenir el vòmit. L'incompliment d'aquesta simple preparació pot tenir conseqüències perilloses. En general, petites quantitats d'aigua es poden consumir fins a dues hores abans de l'examen. Els pacients han de fer la prova quan tenen símptomes i no han de conduir durant dos a tres dies.

## Referències

* ↑ «www.san.gva.es/». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 24 novembre 2017].
* ↑ www.fundacióndelcorazón.com/
# Esturió sevruga

L'esturió sevruga (Acipenser stellatus) és una espècie de peix actinopterigi de l'ordre dels acipenseriformes, molt apreciada pel seu caviar que viu a la mar Negra, el Mar d'Azov i la mar Càspia. És rar trobar-lo al mar Adriàtic. Arriba a fer 220 cm i pesar uns 80 kg. La màxima longevitat que es coneix és de 27 anys.
Proporciona una de les tres espècies més valorades pel seu caviar junt amb l'esturió Beluga i l'esturió persa. La seva carn també es considera una delicadesa.
Menja principalment peixos, mol·luscs, crustacis i cucs.

## Bibliografia

* Belyaeva V.N., Kazancheev E.N. i Raspopov V.M., 1989. Caspian Sea. Ichthyofauna and commercial stocks. Nauka Press, Moscou.
* Dovgopol G.F., Veshev P.V., Veshev P.V. i Ozeryanskaya T.V., 1992. Abundance of stellate sturgeon generation under the Volga River flow regulation. Increase of fish productivity of the internal water bodies of the Astrakhan region. Astracan.
* Economidis, P.S., Koutrakis, E.Th. i Bobori, D.C., 2000. Distribution and conservation of Acipenser sturio L., 1758 and related species in Greek waters. Bol. Inst. Esp. Oceanogr. 16: 81-88.
* Khodorevskaya, R.P., Ruban, G.I. i Pavlov, D.S., 2007. Behavior, migration, distribution and sturgeons stocks in the Volga-Caspian basin. Partnership of scientific publication. KMK.
* Khodorevskaya, R.P., Ruban, G.I. i Pavlov, D.S., 2009. Behaviour, migrations, distribution and stocks of sturgeons in the Volga-Caspian basin. Books on Demand GmbH, Norderstedt, Alemanya.
* Legeza, M.I., 1970. Quantitative distribution of sturgeons (family Acipenseridae) in the Caspian Sea. Central scientific-research institute of sturgeons.
* Peseridi N.E., Mitrofanov V.P. i Dukravets G.M., 1986. Fish of Kazakhstan. Almati.
* Pikitch, E.K, Doukakis, P., Lauck, L., Chakrabarty, P. i Erickson, D.L., 2005. Status, trends and management of sturgeon and paddlefish fisheries.
* Veschev P., 1995. Natural reproduction of Volga Stellate sturgeon Acipenser stellatus under new fishing regulations. Journal of Ichthyology 37(6): 788-795.
* Vlasenko A.D., Levin A.V., Raspopov V.M., Khodorevskaya R.P., Zhuravleva O.L., Dovgopol G.F., Kalmykov V.M., Ivanova L.A., Ozeryanskaya T.V., Kalmykova T.V., Trusova L.P., Abubikerova R.N., Shabanova N.V. i Penkova I.V., 2003. State of commercial stocks of sturgeons migrating into the rivers of Russia and forecast of possible value of sturgeons by-catch for 2004. Fisheries research on the Caspian Sea. The Caspian Fisheries Research Institute (KaspNIRKh), Astracan.
* Vlasenko A.D., Pavlov A.V., Sokolov L.I. i Vasil'ev V.P., 1989. General introduction to fishes - Acipenseriformes. A: Holcík, J. (ed.), The freshwater fishes of Europe. Vol. 1, Part II., pp. 345. Aula, Wiesbaden.
# Esturió siberià

L'esturió siberià (Acipenser baerii) és una espècie de peix actinopterigi pertanyent a la família dels acipensèrids.

## Descripció

* Fa 200 cm de llargària màxima i 210 kg de pes.
* Dors de color gris clar a marró fosc.
* El color del ventre varia des del blanc fins al groc clar.
* Presenta quatre barbetes a la part davantera de la boca.

## Reproducció

Els mascles arriben a la maduresa sexual entre els 9-15 anys, mentre que les femelles ho fan entre 16 i 20.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; demersal; anàdrom i de clima temperat (10 °C-20 °C; 74°N-46°N, 64°E-162°E).

## Distribució geogràfica

És autòcton de la Xina, Mongòlia i Rússia, incloent-hi els rius Obi, Irtix, Ienissei, Lena i Kolimà. Ha estat introduït a Albània, Finlàndia, França, Alemanya, Letònia, Lituània, Polònia, l'Estat espanyol, Suècia, l'Uruguai i l'Uzbekistan.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 60 anys.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la sobrepesca, la construcció de preses als rius (sobretot, a l'Obi, l'Angarà i el Ienissei) i la caça furtiva. A més, la reproducció d'aquesta espècie al riu Obi ha minvat a causa d'un alt nivell d'anomalies en el seu sistema reproductor a causa de la contaminació de l'aigua.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2012-03-30 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Esturió siberià» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Keith, P., J. Allardi i B. Moutou, 1992. Livre rouge des espèces menacées de poissons d'eau douce de France et bilan des introductions. Muséum national d'Histoire naturelle, París, Secrétariat de la Faune et de la Flore, Conseil Supérieur de la Pêche, CEMAGREF and Ministère de l'Environment, 111 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Kozhin, N.I., 1964. Osetrovye SSSR I ikh vosproizvodsvo. TR. VNIRO 52:21-57.
* ↑ Ruban, G.; Mugue, N. (2022). "Acipenser baerii." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 3 abril 2023]
* ↑ Ruban, G.I., 2005. The Siberian sturgeon, Acipenser baerii Brandt: Species structure and ecology. World Sturgeon Conservation Society - Special Publication Núm. 1. 203 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estàtua d'Horemheb i Amenia

L'Estàtua d'Horemheb i Amenia és una estàtua doble del faraó Horemheb i la seua esposa Amenia, que es va trobar a Saqqara, Egipte. Fou traslladada al Museu Britànic i encara hi és. Durant molts anys la identitat de la parella fou desconeguda fins que un equip d'arqueòlegs holandesos i britànics va descobrir un fragment desaparegut de l'estàtua a la tomba d'Horemheb de Saqqara.

## Descobriment

L'estàtua fou adquirida pel Museu Britànic el 1839 de la col·lecció Anastasi. La procedència era atribuïda a Tebes o Saqqara. L'opinió erudita, però, tendia a afavorir l'opció de Saqqara, ja que Anastasi era més actiu a la regió de Memfis que a l'àrea tebana, i un grup d'estàtues dobles semblants (la més famosa l'estàtua de Maia i la seua dona ara traslladada a Leiden) provenen de tombes properes a aquest lloc antic.

## Evidència recent

El 2009, es va trobar evidència que demostrava que l'estàtua era d'Horemheb i la seua dona Amenia, treta de la seua tomba de Saqqara. El 1976, un equip multinacional d'excavadors dels Països Baixos i del Regne Unit descobriren una peça que manca d'una estàtua a la cambra funerària d'Horemheb que semblava mostrar tres mans juntes. El 2009, es feu un motle de guix de la peça i es va mostrar que encaixava en la part desapareguda de l'estàtua doble que havia estat traslladada al Museu Britànic.

## Descripció

La parella s'asseu de cos sencer en un tron amb potes de lleó. Tots dos vesteixen perruques i túniques llargues, de moda durant la Dinastia XVIII d'Egipte. L'home duu mànigues curtes folgades i sandàlies. La dona va descalça i la seua túnica és més llarga i cenyida. L'estàtua doble és molt inusual: ací mostra l'esposa sostenint la mà del marit amb les seues. L'estàtua primigèniament estava pintada en colors intensos, però la major part de la policromia ha desaparegut. A part del mal menor, l'estàtua està en perfectes condicions, transmet brillantment la serena elegància de l'aristocràcia egípcia de l'Imperi Nou. Aquesta estàtua doble ha estat també una inspiració per a l'escultor anglés Henry Moore, que la utilitzà com a model per a moltes de les seues obres en bronze.

## Referències

* ↑ British Museum Highlights.
* ↑ «Statue» (en anglés). British Museum. [Consulta: 28 febrer 2018].

## Bibliografia

* N. Strudwick, Masterpieces of Ancient Egypt (Londres, British Museum Press, 2006)
* G.T. Martin, The hidden tombs of Memphis (Londres, Thames and Hudson, 1991)
* T.G.H. James, Ancient Egypt: the land and its legacy (Londres, 1988)
# Estàtua d'Idrimi

A Pròxim Orient, l'estàtua d'Idrimi és una estàtua funerària del rei Idrimi d'Alalakh, que visqué al s. XVI ae, exhibida encara hui al Museu Britànic.
Figurat de forma sedent, el trobà al 1939 L. Wooley. Fa 1.04 m d'alçada i presenta 101 línies de text accadi distribuïdes per tota la superfície, i fins i tot, tres més a la galta. El contingut és de gran interés històric per conéixer el funcionament dels petits regnes que formaven l'Imperi hurrita. Es recull fins i tot el nom de l'autor dels texts, l'escriba Sharruwa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Lara Peinado, Federico; Cabrero Piquero; Cordente Vaquero; Pino Cano. Diccionario de instituciones de la Antigüedad. Fuenlabrada: Ediciones Cátedra (Grupo Anaya, Sociedad Anónima), 2009, p. 190. ISBN 9788437626123.
# Hospital de Sant Jaume (Olot)

L'Hospital de Sant Jaume és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici actual té una església i un gran pati, però no tenen cap interès especial, amb arcades de mig punt a un sol costat. Té una portada renaixentista reformada durant el barroc, molt deteriorada, d'arc de mig punt flanquejat per columnes. Sobre l'arc hi ha una imatge i una decoració que imita un frontó.

## Història

Durant l'Edat Mitjana a Olot ja existia un hospital, situat en els terrenys de la casa de la vila, on també hi havia la pia almoina. L'any 1553, una disposició testamentaria de Miquel Març instituïa el nou hospital construït en un carrer que s'articula en aquell moment. L'hospital nou entrà en servei vers l'any 1567. L'edifici actual té una església i un gran pati sense interès, amb arcades de mig punt a un costat, a més d'una portada renaixentista reformada durant el barroc i malmesa pel temps.

## Referències

* 1 2
# Emirat de Lapai

L'emirat de Lapai fou un estat històric i és avui dia un emirat tradicional de Nigèria a l'estat de Níger.
La regió estava habitada pel poble dels gbari (o gwari), que estaven subjectes al regne haussa de Zazzau i, després de 1804, a l'emirat fulani de Zaria (situat al nord). El 1825 els fulani va demanar a l'emir de Gwandu, el senyor dels emirats fulani occidentals, de crear a Lapai un nou emirat independent dels emirats de Zaria i Agaie (que estava a l'oest). L'emir de Gwandu ho va concedir i l'emirat de Lapai va ser fundat aquell mateix any. L'emirat va donar suport a l'emir de Bedde o Bida (a uns 80 km a l'oest) en contra de la companyia britànica del Níger (Royal Niger Company) el 1897, i en revenja els britànics van atacar l'emirat i van cremar la capital. L'emirat va quedar sota control britànic i fou incorporar a la província de Níger el 1908; el 1938, la seva seu tradicional es va traslladar a Badeggi-Lapai (ara Badeggi) a uns 14 quilòmetres a l'oest.

## Emirs

* 1825 - 1832 Da'udu Maza dan Jaura
* 1832 - 1835 Yamuza dan Jaura
* 1835 - 1838 Baji dan Jaura
* 1838 - 1874 Jantabu dan Jaura
* 1874 - 1875 Atiqu dan Jantabu
* 1875 - 1893 Bawa dan Jantabu
* 1893 - 1907 Abd al-Qadiri dan Jantabu
* 1907 - 1923 Ibrahim dan Jantabu
* 1923 - 1937 Aliyu Gana dan Abd al-Qadiri
* 1937 - 1954 Umaru dan Ibrahim
* 1954 - 2002 Muhammadu Kobo dan Aliyu Gana
* 2002 - Umaru Bago

## Referències

* Enciclopèdia Britànica
# Agència Balear de l'Aigua i de la Qualitat Ambiental

L'Agència Balear de l'Aigua i de la Qualitat Ambiental (també coneguda com a ABAQUA) és un organisme autònom del Govern de les Illes Balears, adscrit a la Conselleria de Medi Ambient, que gestiona les infraestructures hidràuliques de l'arxipèlag.
Fou instituïda per la disposició addicional segona de la Llei 8/2004, de 23 de desembre, de mesures tributàries, administratives i de funció pública, en substitució de les empreses públiques IBASAN (Institut Balear de Sanejament) i IBAEN (Institut Balear de l'Aigua i l'Energia), que es varen extingir i cediren els seus drets i béns a la nova entitat.

## Funcions

* La promoció, construcció, explotació i manteniment de les infraestructures hidràuliques, incloses les instal·lacions i serveis connexos, de captació, conducció, potabilització i distribució d'aigües, per a qualsevol ús, tant superficials com subterrànies; les actuacions, obres i instal·lacions de sanejament i depuració d'aigües residuals; la conservació i millora del domini públic hidràulic, així com l'adquisició i millora del patrimoni hidràulic de les Illes Balears; i en general, qualsevol tipus d'actuació hidràulica, incloses les obres, instal·lacions, i serveis connexos, que siguin competència del Govern de les Illes Balears.
* Les actuacions, obres o instal·lacions relatives a qualitat ambiental, residus i litoral.
* L'estudi, redacció i proposta d'aprovació de plans i programes relatius a la captació, conducció i distribució d'aigües per a qualsevol ús, així com el sanejament i depuració d'aigües residuals.

## Enllaços externs

* Agència Balear de l'Aigua i de la Qualitat Ambiental
# Illa Charlton

L'illa Charlton Island és una illa deshabitada que es troba a la badia de James, a la regió de Qikiqtaaluk, Nunavut, Canadà. Situada al nord-est de la badia del riu Rupert, té una superfície de 308 km². És el punt més meridional del territori de Nunavut.
Thomas James, que va donar el seu nom a la badia de James, va hivernar-hi el 1631 i li va donar el nom en record al rei Carles. Els fundadors de Fort-Rupert (1668) l'hagueren de veure i Charles Bayly gairebé va fer-hi terra el 1674. Poc abans de 1679 Bayly va proposar fer de l'illa Charlton el centre d'operacions comercial al voltant de la badia de James. Després de l'expedició a la Badia de Hudson (1686) els francesos planejaren enviar-hi els presoners.
Pels volts de 1802 la Companyia del Nord-oest va enviar-hi l'Eddystone, un vaixell fortament armat, sota el comandament del capità Richards per reclamar-la per a la Companyia, fins aleshores en poder de la Companyia de la Badia de Hudson. A l'illa van construir el Fort St. Andrews, més dos forts en les desembocadures del riu Moose i Eastmain. L'objectiu era pressionar la Companyia de la Badia de Hudson en la concessió dels drets de trànsit de la Companyia del Nord-oest per la badia de Hudson.

## Referències

* ↑ «The Atlas of Canada - Sea Islands». Natural Resources Canada. Arxivat de l'original el 2 de juliol 2010. [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ Arthur S. Morton,"A History of the Canadian West",page 34
# Estació de Lloseta

L'estació de Lloseta és una estació de tren de Serveis Ferroviaris de Mallorca. Està situat a Lloseta, a la part baixa de la població. Consta de dues andanes laterals per on passen dues vies.
Línies que passen per aquesta estació :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Serveis Ferroviaris de Mallorca |||||
| Estació Intermodal-Plaça d'Espanya | Binissalem | Palma-sa Pobla | Inca | sa Pobla |
| Estació Intermodal-Plaça d'Espanya | Binissalem | Palma-Inca | Inca | Inca |
| Estació Intermodal-Plaça d'Espanya | Binissalem | Palma-Manacor | Inca | Manacor |
Mapa Línies SFM :
# Associação Atlética Coruripe

L'Associação Atlética Coruripe és un club de futbol brasiler de la ciutat de Coruripe a l'estat d'Alagoas.

## Història

El club va ser fundat l'1 de març de 2003. El 2003 guanyà el campionat alagoano de segona divisió. El 2006 guanyà el seu primer campionat estatal en derrotar el CSA. Repetí títol el 2007 i el 2014.

## Palmarès

* Campionat alagoano:
** 2006, 2007, 2014
* Segona Divisió del Campionat alagoano:
** 2003
* Torneio Início do Alagoano:
** 2004

## Referències

* ↑ «Arquivo de Clubes». Arxivat de l'original el 2007-02-18. [Consulta: 22 juny 2014].
* ↑ Campeonato Alagoano Second Division 2003 at RSSSF
* ↑ Coruripe detona CSA e está a um empate do título - Esporte Alagoano website (June 17, 2006) Arxivat de setembre 28, 2007, a Wayback Machine. (consulta Juny 21, 2006)
* ↑ Nos pênaltis, Coruripe conquista o título 2006 - Esporte Alagoano website (June 21, 2006) Arxivat de setembre 28, 2007, a Wayback Machine. (consulta Juny 21, 2006)
* ↑ [ http://www.rsssfbrasil.com/tablesae/al2007.htm Campeonato Alagoano 2007 a RSSSF]

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2006-09-02 a Wayback Machine.
# Associação Cultural e Desportiva Potiguar

L'Associação Cultural e Desportiva Potiguar és un club de futbol brasiler de la ciutat de Mossoró a l'estat de Rio Grande do Norte.
El club va ser fundat l'11 de febrer de 1945, com a Esporte Clube Potuguar. Es fusionà amb l'Associação Desportiva Potiguar el 19 de juny de 1953. Guanyà el Campionat potiguar el 2004. Competí al Campeonato Brasileiro Série A el 1979, i a la Copa João Havelange el 2000.
Disputa els seus partits a l'estadi Nogueirão. Té una capacitat per a 25.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat potiguar:
** 2004, 2013

## Referències

* 1 2 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 227. ISBN 85-88651-01-7.
* 1 2 3 «Associação Cultural e Desportiva Potiguar» (en portuguès). Arquivo de Clubes. Arxivat de l'original el de gener 17, 2013. [Consulta: 6 juliol 2009].
* ↑ «Rio Grande do Norte State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «V Copa Brasil - 1979». RSSSF, 16-11-2007. [Consulta: 6 juliol 2009].
* ↑ «Brazil 2000 Championship - Copa João Havelange». RSSSF, 06-06-2008. [Consulta: 6 juliol 2009].
* ↑ «Nogueirão» (en portuguès). Templos do Futebol. [Consulta: 6 juliol 2009].
# Associação Esportiva Tiradentes

L'Associação Esportiva Tiradentes és un club de futbol brasiler de la ciutat de Fortaleza a l'estat de Ceará.

## Història

El club va ser fundat el 15 de setembre de 1961. El seu triomf més important fou la victòria al campionat estatal de l'any 1992.

## Palmarès

* Campionat cearense:
** 1992

## Estadi

L'Associação Esportiva Tiradentes juga els seus partits a l'Estadi Presidente Vargas. Té una capacitat per a 23.000 espectadors. També juga partits a l'Estadi Alcides Santos, amb capacitat per a 7.100 persones.

## Referències

* 1 2 3 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 44.
* 1 2 Placar Guia 2011, 1350-C, 1-2011, pàg. 61.
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: 10 març 2011].
# Astazu Occidental

L'Astazu Occidental o Petit Astazou o Marmoré del Cul Occidental, és una muntanya de 3.012 m d'altitud, amb una prominència de 47 m, que es troba al massís del Mont Perdut, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França). S'accedeix per la Vall de Pineta des del refugi de Pineta (1.240 m).

## Vegeu també

* Astazu Oriental

## Referències

* ↑ Benito Alonso, José Luis. «Vegetación del Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido (Sobrabe, Pirineo Central Aragonés)» (en castellà). Consejo de Protección de la Naturaleza de Aragón. [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ Millán, Vicente. «Pineta» (en espanyol europeu). Fam.es. [Consulta: 9 octubre 2017].