OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Imperi Galàctic

L'Imperi Galàctic és un hipotètic règim polític totalitari que abraça diversos planetes o sistemes solars. És un tema comú en la ciència-ficció.
Molts autors de novel·les, còmics, videojocs o pel·lícules de ciència-ficció han usat un imperi galàctic com a rerefons o bé han escrit sobre el creixement o el declivi d'algun d'aquests imperis. La idea dels imperis galàctics està basada generalment en l'Imperi Romà, el model que va prendre Isaac Asimov, en la sèrie de La Fundació i que va inspirar els posteriors imperis d'escriptors i directors de cinema. Cal tenir present que Isaac Asimov havia escrit dos llibres sobre la història de l'imperi Romà (una primera part sobre els orígens i l'època republicana i una segona part sobre l'època imperial). Asimov va descriure detalladament com una república va passar a ser un imperi, o com va gestionar-se l'imperi amb dificultats militars i econòmiques durant el seu declivi.
El més conegut pel públic en general és probablement l'Imperi de la saga de La Guerra de les Galàxies, al seu torn derivat de la República Galàctica. Precisament el seu creador, George Lucas, va explicar que per a narrar el pas de la república a l'imperi galàctic va inspirar-se en tres casos històrics: l'imperi Romà, el Primer Imperi Francès (segle xix) i el Tercer Reich d'Alemanya (segle XX). En còmics, especialment mangues, hi ha també molts casos d'imperis galàctics. Generalment l'imperi sol ser un enemic a batre per part dels personatges que lluiten per la llibertat.

## Referències

* ↑ Meehan, Paul. Cinema of the Psychic Realm: A Critical Survey (en anglès). McFarland, 2009, p.162. ISBN 0786439661.

## Vegeu també

* Imperi galàctic en la saga de "La Fundació"
* Imperi galàctic en "La Guerra de les Galàxies"

## Enllaços externs

* Conceptes d'astrofísica de l'Imperi Galàctic de La Guerra de les Galàxies (anglès)
# Oreneta eriçada septentrional

L'oreneta eriçada septentrional (Stelgidopteryx serripennis) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a bona part d'Amèrica central i per la zona temperada d'Amèrica del Nord. El seu hàbitat natural principal són els manglars, els cursos d'aigua, les zones humides i els roquissars. També frequenta les terres llaurades i les zones acuàtiques artificals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.3, juliol 2023) l'oreneta de Tahití té sis subespècies. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), consideren que la subespècie de la península del Yucatán (S. serripennis ridgwayi) constitueix una espècie apart. Seguint aquest darrer criteri, la taxomia seria la següent:
* (Stelgidopteryx serripennis) stricto sensu - oreneta eriçada septentrional.
* (Stelgidopteryx ridgwayi) - oreneta eriçada de Yucatán.

## Referències

* 1 2 «Oreneta eriçada septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 611. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Northern Rough-winged Swallow. Stelgidopteryx serripennis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «oreneta eriçada de Yucatán». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2023].
# Oreneta gorjablanca

L'oreneta gorjablanca (Hirundo albigularis) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a Angola, Botswana, República Democràtica del Congo, Eswatini, Lesotho, Malawi, Moçambic, Namíbia, Sud-àfrica, Zimbàbue i Zàmbia. Els seus hàbitats principals són la sabana seca, els herbassars tropicals i subtropicals (humids i inundables), els herbassars temperats, els cursos d'aigua, els llacs i embassaments, els jardins rurals i les àrees urbanes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta gorjablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-throated Swallow. Hirundo albigularis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Staphylinochrous holotherma

Staphylinochrous holotherma és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És endèmica de Kenya.

## Referències

* ↑ «Funet - Staphylinochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Orfeó Laudate

L'Orfeó Laudate és una societat coral fundada a Barcelona, el 18 de juny de 1942 pel mestre Àngel Colomer i del Romero. Des de la seva creació s'ha dedicat al cultiu i desenvolupament de la música coral polifònica, així com de la música coral en general, posant especial èmfasi a promocionar la cançó popular catalana i d'arreu del món. És membre de la Federació Catalana d'Entitats Corals (FCEC), està integrada per una seixantena de veus mixtes.

## Referències

* ↑ «Orfeó Laudate». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Celebració del 70è aniversari de l'Orfeó Laudate». web. Revista Musical Catalana. [Consulta: 18 gener 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Orfeó Laudate
# Organització Meteorològica Internacional

L'Organització Meteorològica Internacional (1873-1951), coneguda també com a OMI, va ser la primera organització a nivell mundial formada amb el propòsit d'intercanviar informació sobre el temps entre els diferents països del món. Va néixer de la constatació que els sistemes meteorològics es desplacen a través de les fronteres dels països i el coneixement de la pressió, la temperatura, les precipitacions i altres variables meteorològiques a tota la Terra és necessària per a la predicció meteorològica. L'any 1951 va ser substituïda per l'Organització Meteorològica Mundial.

## Història

Arran dels avenços en el camp de la meteorologia durant la primera part del segle xix, Matthew Fontaine Maury de la Marina dels EUA va estar treballant per convèncer els diferents serveis meteorològics existents de l'emergent necessitat de la cooperació internacional entre ells. Finalment, el 23 d'agost de 1853 es va aconseguir realitzar una primera reunió entre diferents serveis meteorològics del món que es va dur a terme a Brussel·les. En aquesta reunió van participar representants de deu països: Bèlgica, Dinamarca, Estats Units, França, Gran Bretanya, Noruega, Països Baixos, Portugal, Rússia i Suècia. L'objectiu principal d'aquesta reunió era millorar i estandarditzar la presa de dades meteorològiques i oceàniques.
La reunió de Brussel·les de 1853 va ser l'embrió de la futura OMI que va quedar establerta oficialment a la conferència a Viena de setembre de 1873, en la seva sessió de l'11 de setembre. Els membres de l'OMI van ser els directors dels serveis meteorològics nacionals. Es va establir també un Comitè Meteorològic Permanent presidit per Buys Ballot, director del Servei Meteorològic Holandès .
El 1951, l'Organització Meteorològica Mundial, els membres de la qual són els països i no els serveis meteorològics, va succeir a l'OMI.

## Presidents

* Christophorus Henricus Didericus Buys Ballot (Holanda), 1873-1879
* Heinrich von Wild (Rússia), 1879-1896
* Éleuthère Mascart (França), 1896-1907
* William Napier Shaw (R.U.), 1907-1923
* Ewoud van Everdingen (Holanda), 1923-1935
* Theodor Hesselberg (Noruega), 1935-1946
* Sir Nelson King Johnson (R.U.), 1946-1951

## Referències

* ↑ Charles De Groote. «First International Maritime Conference Held At Brussels In 1853 For Devising An Uniform System Of Meteorological Observations At Sea. Official Report.». Wikisource. [Consulta: 23 febrer 2010]. (anglès)
* ↑ Report of the proceedings of Meteorological congress at Vienna. Protocols and Appendices.. Londres: E Standford, Charing Cross, 1874, p. 27 [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ E. I. Sarukhanian and J.M. Walker. «The International Meteorological Organization (IMO) 1879-1950». WMO. [Consulta: 4 juny 2011]. (anglès)
# Organització Nacional Democràtica Turcman Iraquiana

L'Organització Nacional Democràtica Turcmana Iraquiana ("Irak Milli Demokratik Türkmen Örgütü") és una organització política dels turcmans de l'Iraq fundada el 1981 en resposta a les execucions de diversos turcmans el novembre de 1980. Fou la primera gran organització unitària dels turcmans. Formà part del Front Nacional Democràtic creat per l'oposició iraquiana. Va establir la seva primera base militar a Sinat, al nord de l'Iraq el mateix 1981, i una segona a la regió de Navzang el 1982. El 1983 en una reunió de les organitzacions opositores iraquianes, els drets dels turcmans foren reconeguts. El 1985 el canvi de conjuntura política va fer que l'Organització Nacional Democràtica Turcman Iraquiana es dissolgués. Fou en part origen del Partit Nacional dels Turcmans Iraquians el 1988.

## Referències

* Organització política dels turcmans Arxivat 2011-05-16 a Wayback Machine.
# Organització d'Estudiants Republicans Balutxis

L'Organització d'Estudiants Republicans Balutxis (BRSO) és un sindicat d'estudiants que defensa els drets del poble balutxi a la província pakistanesa del Balutxistan Oriental i a altres zones del Balutxistan. Es va formar l'any 2008 després de separar-se de la Federació d'Estudiants de Watan, formada originalment per Akbar Bugti. La primera sessió del consell de l'organització es va celebrar l'any 2009 a la Universitat del Balutxistan a Quetta. El BRSO és l'ala estudiantil del Partit Republicà Balutxi encapçalat per Brahumdagh Bugti.

## Referències

* ↑ «Baloch political parties have recorded worldwide protest on human rights day | Official website of BRSO», 07-03-2017. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «In Berlin, Baloch Republican Students Organization raises voice against Pak atrocities on Civilians in Balochistan» (en anglès), 18-09-2016. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Student activists in Berlin protest Pakistan's atrocities in Balochistan» (en anglès), 18-09-2016. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Baloch Republican students protest against killings in Dera Bugti», 18-09-2016.
# Organització de l'Exèrcit Secret

L'Organització de l'Exèrcit Secret (OES) (en francès: Organisation armée secrète o Organisation de l'armée secrète, OAS) va ser una organització polític-militar clandestina d'extrema dreta i nacionalista francesa, creada en l'11 de febrer de 1961 per a la defensa de la presència francesa a Algèria, per qualsevol mitjà, inclòs el terrorisme àmpliament. Estava vinculada a l'Operació Gladio.
Es va crear a Madrid, un any després del fracàs de la setmana de barricades, mentre que el govern francès volia clarament desplegar a Algèria, durant una reunió entre dos activistes importants, Jean-Jacques Susini i Pierre Lagaillarde, reunint militars a partir de llavors més gran, entre ells el general Raoul Salan. La sigla «OES» es va referir voluntàriament a l'Exèrcit Secret de Resistència. Apareix en les parets d'Alger sobre el 16 de març de 1961, i després s'estén a Algèria i a França, vinculada a diversos lemes: «Algèria és francesa i es mantindrà», «l'OES vencerà» «l'OES colpeja on vol i quan vol», etc.
El 21 de maig de 2013, Dominique Venner, un dels principals ideòlegs del grup, se suïcidà a l'altar de la Catedral de Notre-Dame de París en un acte de rebuig a la legalització del matrimoni homosexual i la immigració a França.
Segons un document desclassificat el 2020 per l'Agència Central d'Intel·ligència dels Estats Units (CIA), el president de govern espanyol Felipe González va ser l'artífex de «la formació d'un grup de mercenaris, controlat per l'exèrcit, per combatre fora de la llei els terroristes», en referència als Grups Antiterroristes d'Alliberament (GAL), els quals van tenir «connexions amb l'hampa, l'Organització de l'Exèrcit Secret (OAS) i la Legió estrangera francesa».

## Vegeu també

* Guerra d'Algèria

## Referències

* ↑ Pérez, Moisés. «Terrorisme ultradretà al servei de les clavegueres policials». ElTemps.cat, 09-07-2019. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «Un ideòleg d'extrema dreta se suïcida a l'altar de la catedral de Notre-Dame». Ara.cat, 21-05-2013. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «La CIA diu que González va acordar la creació dels GAL». ElPuntAvui.cat, 15-06-2020. [Consulta: 10 gener 2022].
# Organització de les Nacions Unides per al Desenvolupament Industrial

L'Organització de les Nacions Unides per al Desenvolupament Industrial, per les seves sigles ONUDI, (en anglés: United Nations Industrial Development Organisation, UNIDO) és un organisme especialitzat de les Nacions Unides, que va ser establida per l'Assemblea General en 1966 com òrgan encarregat de promoure i accelerar la industrialització en els països en desenvolupament.
La condició d'organisme especialitzat es concretà en 1979, però passà a ser un organisme plenament autònom l'1 de gener de 1986.
L'ONUDI fomenta la cooperació entre els països industrialitzats i els països en desenvolupament per a accelerar el desenvolupament industrial, estimulant activitats de foment de les inversions i transferència de tecnologia.
Els països industrialitzats i en desenvolupament examinen conjuntament els mitjans per a accelerar la industrialització, encoratjant la participació del govern i del sector industrial. Sobre la base d'enquestes i estudis, l'ONUDI crea i perfecciona conceptes i enfocaments de desenvolupament; contribueix a formular els plans dels sectors públic, cooperatiu i privat, inclòs el foment a la cooperació entre les empreses interessades en eixos sectors.
A més a més, organitza programes de capacitació industrial, ofereix serveis d'assessorament i ajuda als països a obtenir finançament extern en condicions equitatives i justes, i reuneix, analitza, pública, normalitza i perfecciona les estadístiques industrials.
La sede d'aquesta entitat que pertany al sistema de les Nacions Unides es troba a Viena i és present de manera permanent en més de 60 països. A partir d'abril de 2019, la ONUDI està formada per 170 Estats membres, que estableixen conjuntament les polítiques, els programes i els principis de l'organització a través de la Conferència General bianual.

## Referències

* ↑ «UNIDO in brief | UNIDO».
* ↑ «A brief history | UNIDO».
* ↑ «UNIDO Worldwide | UNIDO».
* ↑ «Member States». UNIDO. Arxivat de l'original el 1 octubre 2019.

## Vegeu també

* Organització de les Nacions Unides
* Consell Economic i Social (ECOSOC)

## Enllaços externs

* Pàgina Web oficial de l'ONUDI
* Organigrama de l'ONU en espanyol
# Thermochrous fumicincta

Thermochrous fumicincta és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És endèmica de República del Congo.

## Referències

* ↑ «Funet - Thermochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Entomofàgia

L'entomofàgia és la ingestió d'insectes i aràcnids, o artròpodes en general, com a aliment pels humans i els animals. Es tracta d'un costum alimentari molt estès en algunes cultures de la terra: Amèrica Central i del Sud, Àfrica, Àsia i Austràlia. En canvi, en altres cultures és poc habitual o fins i tot considerat tabú. L'entomofàgia és l'objecte d'estudi de l'etnoentomologia.
A Corea del Sud hi ha un hospital on serveixen des de març de 2016 un púding fet a partir d'insectes comestibles.
Una investigació demostrà que determinats insectes són més nutritius quant a l'absorció del calci, coure i zinc que la carn de bou.

## Referències

* ↑ Song, Michael «Insect Pudding Snacks May Be What the Doctor Ordered». Koogle.tv, 07-03-2016 [Consulta: 11 març 2016]. Arxivat 23 de març 2016 a Wayback Machine.
* ↑ Latunde-Dada, Gladys O.; Yang, Wenge; Vera Aviles, Mayra «In Vitro Iron Availability from Insects and Sirloin Beef». Journal of Agricultural and Food Chemistry, 64, 44, 2016, pàg. 8420-8424. DOI: 10.1021/acs.jafc.6b03286.
# Gandalla

La gandalla o barriola és una lligadura de malla de seda o d'un altre fil fi amb què es recollien els cabells les dones i en algunes èpoques els homes. Sembla que va poder ésser molt emprada a Catalunya durant a la baixa edat mitjana, època a la qual el cap i la seva ornamentació tenien una gran importància. Eren peces luxoses que es treballaven amb agulles, de vegades amb fil d'argent o d'or. Per exemple, se sap pels seus respectius inventaris que en Pere de Coromines en tenia quatre, tres de seda fina i una de fil trenat d'or; que en Jaume Duran en tenia una treballada amb or i que en Jofre Cardona en tenia una de seda verda i or, tan valuosa que la guardava en una capsa de carei. Més llarga o més curta, més rica o més humil, segons l'economia de cada casa, era una peça molt habitual, i indispensable a les festes majors. Més tard esdevindria una peça utilitzada pels bandolers, i de fet, el mot gandaia, que deriva de gandalla, s'usava al llenguatge col·loquial valencià dels segles xvii al xix com a sinònim de dropo.
Hom l'usa encara en el vestit pagès tradicional d'algunes comarques catalanes, com el Pla d'Urgell, el Camp de Tarragona i la Ribera d'Ebre.
Cal no confondre-la amb el ret, la bossa de malla que, des del segle xviii pertany al vestit popular català com a complement de les dones.

## Referències

* ↑ Isidra Maranges i Prat, La indumentària civil catalana: segles XIII-XV, pàg. 68, Institut d'Estudis Catalans, 1991. ISBN 8472831892
* ↑ Manuel Ríu, Carme Batlle i Gallart, Castells, guaites, torres i fortaleses de la Catalunya medieval de pàg. 258. Edicions Universitat Barcelona, 1987. ISBN 8460050122
* 1 2 3 4 «Gandalla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Entrada gandaia Diccionari històric del Valencià col·loquial dels segles XVII, xviii i xix (pàg. 278) de Joaquim Martí Mestre, Universitat de València, 2006. ISBN 8437062632
* ↑ «Gandalla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Església de Sant Olaf

L'església de Sant Olaf (Ólavskirkjan en feroès) és una església medieval situada al poble de Kirkjubøur de l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe. Va ser construïda abans del 1200, cosa que la converteix en l'església més antiga de tot l'arxipèlag. Originalment va ser un temple catòlic consagrat a la Mare de Déu, i posteriorment va canviar la seva advocació a Sant Olaf.
Amb unes mides de 21,8 m de llarg per 7,5 m d'ample, va exercir de catedral de les Illes Fèroe durant el període catòlic. El bisbe Erlendur va intentar substutir-la per un temple més gran, la catedral de Sant Magnus, cap el 1300. Tanmateix aquest nou temple no es va acabar mai i l'església de Sant Olaf va continuar tenint les seves atribucions episcopals. Actualment s'utilitza com a temple de la parròquia de Kirkjubøar, que inclou les localitats de Kirkjubøur i Velbastaður.
Entre 1963 i 1966, es van dur a terme treballs arqueològics sota l'església que van demostrar l'existència prèvia d'un temple en aquest mateix lloc aparegut poc després de la cristianització de les Illes Fèroe per Sigmundur Brestisson.
L'església de Sant Olaf es troba al llindar de l'oceà. La raó per la qual l'església és tan a prop de l'aigua és per la pujada del nivell del mar. A l'Edat Mitjana, quan es va construir, era a 100 metres de la costa.

## Referències

* ↑ Johannessen, Steen Ulrik. Turen går til Færøerne (en danès). Copenhaguen: Politikens Forlag, 2005, p. 39. ISBN 87-567-7087-1.
* ↑ «Església de Sant Olaf» (en feroès). Fólkakirkjan (Església de les Illes Fèroe). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ «PICTURES FROM KIRKJUBØUR (The Parish Church)» (en anglès). faroestamps.com. Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 18 febrer 2018].
# Església dels Delmes

L'Església dels Delmes (en ucraïnès: Десятинна церква, Десятинна церква (Desyatinna tserkva), rus: Десятинная церковь rus,), destruïda per complet al segle xiii, és considerada com el més antic temple cristià de pedra construït a Kíev, al territori de Rus de Kíev i al món eslau orital (Belarús, Ucraïna i Rússia), fet que li fa ser considerada com un símbol en la història d'Ucraïna.
* Il·lustració d'Abraham van Westervelde en la qual apareixen les ruïnes de l'Església dels Delmes original (segle xvii).
* Peu2Il·lustració de l'església construïda al segle xvii.
* Església del segle xix.
* Catedral de la Transfiguració del Salvador de Txerníhiv (1036), construïda prenent com modela l'Església dels Delmes.
Va ser construïda per ordre del Gran Príncep Vladímir el Gran en el mateix lloc on es va produir la mort del protomártir Teodor el Varego i el seu fill Joan entre 989 i 996 en commemoració del baptisme de la Rus de Kíev. El primer nom que va tenir va ser Església de La nostra Senyora per la Dormició de la Theotokos. El nom d'Església dels Delmes es deu al fet que el príncep Vladímir va destinar una desena part dels ingressos estatals per la construcció i manteniment.

## Referències

* ↑ «EVOLUCIÓN DE LOS TEMPLOS RUSOS» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2017].
* 1 2 «Iglesia de los Diezmos» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ Santos Mártires Teodoro el Varego y su hijo Juan Arxivat 2012-07-26 a Wayback Machine. - Església Ortodoxa Russa-Patriarcat de Moscú (en rus)

## Enllaços externs

* Internet Encyclopedia of Ukraine (anglès)
* Lloc web del monestir dels Delmes (anglès)
* Dades sobre l'església al portal educatiu rus Arxivat 2013-08-01 a Wayback Machine. artclassic.edu.ru Arxivat 2013-08-01 a Wayback Machine. (en rus)
# Creu de Bergús

La Creu de Bergús és una creu de terme situada davant de l'església de Sant Joan de Bergús, al poble de Bergús, del municipi de Cardona (Bages).
Sobre una base de cinc graons, un pedestal i el fust, la creu representa a Crist crucificat i a l'altre costat la Mare de Déu. Al llibre 'Les creus al vent', d'Albert Bastardes, hi ha una foto de la creu, de 1917.

## Referències

* ↑ «La Creu de Sant Joan de Bergús de Cardona (Bages)». Terra, aigua i racons, 09-01-2025.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les Creus al Vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 333. ISBN 84-7304-083-X.