OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marsden Hartley

Marsden Hartley (Lewiston, Maine, els Estats Units, 1877 - Ellsworth, Maine, els Estats Units, 1943) fou un pintor i escriptor estatunidenc, l'obra del qual va representar una resposta anticipada a les tendències modernistes de l'art europeu.

## Biografia

De pares anglesos, Hartley va començar la seua formació artística al Cleveland Institute of Art després que la seua família es va traslladar a Cleveland (Ohio) el 1892. Més tard va guanyar una beca per a estudiar a la Cleveland School of Art. El 1898, als 22 anys, Hartley es va traslladar a Nova York per a estudiar pintura a la New York School of Art amb William Merritt Chase i després va assistir a la National Academy of Design de la mateixa ciutat.
Va tornar a Maine el 1937 després de declarar que volia ésser el pintor de Maine i representar la vida nord-americana a un nivell local. Aquest desig el va fer alinear amb el regionalisme, un moviment de la pintura estatunidenca que es concentrava en la representació realista d'escenes i de tipus. Va continuar pintant a Maine (principalment escenes de la rodalia de Lovell i la costa de Corea a Gouldsboro) fins a la seua mort a Ellsworth el 1943. Les seues centres foren escampades al riu Androscoggin.

## Galeria

* The Ice Hole (1908)
* Hall of the Mountain King (1909)
* Mountain Lake (cap al 1910)
* Painting No. 48 (1913)
* Berlin Ante War (1914)
* Portrait of a German Officer (1914)
* Handsome Drinks (cap al 1916)
* Sextant (1917)
* El Santo (1919)
* Flowers in a Goblet (1923)
* Blueberry Highway, Dogtown (1931)
* Flower and Star on Window (1941)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Roberts, Norma J., ed., 1988. The American Collections, Columbus Museum of Art, pàg. 78. ISBN 0810918110
* ↑ Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàg. 372.
* ↑ Sullivan Goss - An American Gallery (anglès)
* ↑ Marsden Hartley - Bio - The Phillips Collection Arxivat 2017-05-06 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Maine State Library (anglès)

## Bibliografia

* Jonathan Weinberg, 1993. Speaking for Vice. Homosexuality in the Art of Charles Demuth, Marsden Hartley, and the First American Avant-Garde. New Haven i Londres: Yale University Press (Yale Publications in the History of Art). ISBN 0300053614.
* Ludington, Townsend, 1992. Marsden Hartley: The Biography of an American Artist. Ithaca: Cornell University Press.
* Hole, Heather, 2007. Marsden Hartley and the West: The Search for an American Modernism. New Haven: Yale University Press.
* Scott, Gail R., 1988. Marsden Hartley. Nova York: Abbeville Press.

## Enllaços externs

* Artcyclopedia (anglès)
* Artnet (anglès)
* 0 Marsden Hartley Gets His Due in Berlin - The New York Times (anglès)
# José Perera i Garriga

José Perera i Garriga (19/09/1917, Balaguer, Lleida - 13/02/2015, Barcelona). Fundador de l'Arxiu Gràfic Documental Evangèlic l'any 1996. Va ser el responsable dels campaments espanyols sota el paraigües de la Fondatión le Gráin de Blé de Lausana, Suïssa, el primer campament evangèlic a Espanya però amb les seves activitats a Suïssa. L'octubre de 1996 va fundar Archivo Gráfico Documental Evangélico.

## Referències

* ↑ «JOSEP PERERA GARRIGA : Fallecimiento». [Consulta: 13 desembre 2020].
* 1 2 «L'arxiu protestant més important de l'estat és a Nou Barris», 14-01-2019. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «¿QUIENES SOMOS?» (en castellà). [Consulta: 13 desembre 2020].

## Bibliografia

* "Apuntes de mis memorias I 1917-1943". José Perera i Garriga
* "Apuntes de mis memorias II 1943-2015". José Perera i Garriga
* "En España por amor al Señor" Ken Barret. Centro Evangélico de Formación Bíblica. ISBN 978-84-120474-2-4
# EADS HC-144 Ocean Sentry

L'EADS HC-144 Ocean Sentry és un avió turbohèlice de patrulla marítima i recerca i rescat, construït per EADS CASA (posteriorment Airbus Military), i desenvolupat a partir del CN-235-300 MP Persuader. Aquest aparell és emprat per la Guàrdia Costanera dels Estats Units, que també el denomina Medium Range Surveillance Aircraft (MRSA).

## Disseny i desenvolupament

L'EADS HC-144 Ocean Sentry fou seleccionat per substituir l'HU-25 Guardian en el cos de la Guàrdia Costanera dels Estats Units. Forma part del programa Deepwater de recapitalització i adquisició de nou equipament per als guardacostes. Es basa en el CN-235-300 MP Persuader, una versió de patrulla marítima de l'avió de transport tàctic CASA CN-235. Ofereix una major durada de servei que els HU-25 Guardian que substitueix, així com millors capacitats en missions d'observació a baixa altitud.
Està equipat amb un radar de cerca, càmeres electroòptiques i infraroges, un sistema d'identificació automàtica per a la recol·lecció de dades de bucs al mar i una zona de comunicacions instal·lada per Lockheed Martin, que es connecta a la resta de sistemes de l'aeronau després de la seva instal·lació. Aquest equipament de l'HC-144A és similar al que porten els HC-130J Hercules dels Guardacostes, cosa que permet reduir els costos de manteniment i entrenament.

## Referències

* 1 2 3 4 «MRS: Project Description» (en anglès). USCG:HC-144A "Ocean Sentry" Maritime Patrol Aircraft. Guàrdia Costanera dels Estats Units, 05-05-2010. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2010. [Consulta: 7 gener 2011].
* ↑ «Acquisition Update: HC-144A Maritime Patrol Aircraft Project Achieves Initial Operational Capability» (en anglès). USCG:Acquisition Directorate Newsroom, 22-04-2009. [Consulta: 7 gener 2011].
# Allgäuer Bergkäse

L'allgäuer bergkäse (literalment, «formatge de muntanya d'Allgäu») és un formatge de pasta premsada cuita elaborat amb llet crua de vaca, típic de muntanya que s'elabora als Alps. Són una de les escasses denominacions d'origen protegides de formatges alemanys. S'assembla a altres formatges de muntanya que es produeixen als Alps, com l'emmental, però amb un sabor més fort. Aquest formatge només pot produir-se en una àrea molt concreta de Baviera, amb llet de les zones d'Oberallgäu, Allgäu oriental, Unterallgäu, Ravensburg i Bodensee.
Allgäu és coneguda pels seus formatges d'estil suís, introduïts el 1841 per dos formatgers suïssos. El bergkäse s'aproxima a l'emmentaler, elaborat antigament en cabanyes alpines a finals de primavera i a l'estiu. Dens, amb petits forats, de sabor dolç a mantega que es va intensificant i tornant una mica salat.
Són produïts per petits formatgers als baixos de petits xalets de la zona dels Alps d'Allgäu a altituds d'entre 900 i 1.800 m. En les millors versions, els aromes d'anous i plantes medicinals s'han millorat amb notes de fruita madura. A partir dels 12 mesos de curació, el sabor és molt més intens i complex, cosa que el fan veritablement un formatge molt especial.
És perfecte per a un brotzeit o per a l'entrepà, o amb salsitxes a rodanxes, bacó i pa negre. S'utilitza per a fondue o cuinar. Es pot gaudir amb una cervesa bavaresa de qualitat.

## Referències

* 1 2 Harbutt, Juliet. World cheese book. Gran Bretanya: Dorling Kindersley Ltd, 2009. ISBN 978-1405336819.
* ↑ Miller, Laurel; Skinner, Thalassa. Cheese For Dummies. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 9781118145524.
# Habitatge a l'avinguda de la Generalitat, 12

L'Habitatge a l'avinguda de la Generalitat, 12 és una obra noucentista de Mollerussa (Pla d'Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i pis, amb jardí posterior. Façana d'estructura clàssica, i de senzilla però de subtil composició. A causa de la poca cura perd qualitat a la façana i al jardí.
# N-230

L'N-230, que serà parcialment substituïda per l'A-14, és una carretera estatal que uneix Lleida amb la Vall d'Aran, seguint el curs de la Noguera Ribagorçana. Comença en el Pont Nou i el Gran Passeig de Ronda, de Lleida i finalitza en el quilòmetre 187, just a la frontera amb França a Bausen.
Passa per les comarques catalanes del Segrià, l'Alta Ribagorça i la Vall d'Aran i les comarques aragoneses de la Llitera i la Ribagorça, i pel seu estat de conservació i la densitat de trànsit és una carretera amb una alta sinistralitat. Des d'Alfarràs fins al Pont de Montanyana va més cap a l'oest, passant per Benavarri. Des de Sopeira fins al Pont de Suert, hi trobem l'embassament d'Escales, fet que provoca que l'N-230 tingui molts revolts. L'accés a la Vall d'Aran es fa a través d'un túnel inaugurat el 2007, amb una nova denominació (Túnel de Viella/Joan Carles I), deixant pas a l'anterior (Túnel de Vielha/Alfons XIII), considerat el més perillós d'Europa. Aquest túnel té tres carrils (dos en direcció Lleida) i passadís d'emergència.
La carretera A-14, en alguns trams encara no reformada respecte de l'N-230, que és el seu precedent immediat, és utilitzada per moltes persones per accedir al Pirineu i a França, i sobretot a l'hivern, per anar a esquiar a les estacions d'esquí de la Vall d'Aran i del Pirineu aragonès. El tram entre Benavarri i Sopeira, que en 2021 l'estat va descartar transformar en autovia, s'ha de dotar d'un tercer carril per facilitar els avançaments i guanyar seguretat.
Amb la denominació N-230, d'antuvi es volia integrar la carretera que havia d'anar de Tortosa cap a Lleida i continuar fins a Les, però finalment el primer tram de Tortosa a Lleida es va fer amb el nom primer de C-230, i actualment C-12, deslligant-la així de l'N-230 o A-14. En els trams on no s'ha produït la reforma estructural que converteix la carretera estatal en autovia, encara s'utilitza la denominació N-230, però quan s'hagin acabat les reformes, es perdrà del tot la denominació antiga per passar a ser una autovia, amb la numeració ja expressada d'A-14.
Ja sigui amb la denominació antiga o amb la moderna, aquesta carretera travessa els termes municipals de Lleida, Torrefarrera, Rosselló, Alguaire i Almenar, al Segrià, Albelda i Baells a la Llitera, Benavarri, Tolba, Viacamp i Lliterà, el Pont de Montanyana, Areny de Noguera, Sopeira, a la Baixa Ribagorça, el Pont de Suert, Bonansa, altre cop el Pont de Suert, Vilaller i Montanui, a l'Alta Ribagorça, i Vielha e Mijaran, es Bòrdes, Bossòst, Les i Bausen, a la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Lluvich, Marta. «Clam al Pirineu per l'alta sinistralitat de l'N-230». El Punt Avui, 07-06-2014. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ «túnel de Viella | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ Dario Núñez, Ruben. «El Ministerio anuncia que la autovía de la Ribagorza solo llegará hasta Benabarre» (en castellà). Heraldo, 15-01-2021. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ R.R. /X. R. «L'Estat projecta ara un tercer carril per avançar a l'N-230 de Benavarri i Sopeira». Segre, 24-06-2022. [Consulta: 4 setembre 2022].
# Equivalent de diòxid de carboni

L'equivalent de diòxid de carboni o equivalent de CO₂ és una magnitud que permet determinar el potencial d'escalfament global (PEG) dels gasos amb efecte d'hivernacle a partir de la seva equivalència en diòxid de carboni. L'equivalent de diòxid de carboni serveix per determinar el preu del crèdit de carboni o dret d'emetre una tona de diòxid de carboni o el seu equivalent d'un altre gas amb efecte d'hivernacle. Les sis principals gasos amb efecte hivernacle són diòxid de carboni, metà, òxids de nitrogen, clorofluorocarboni hidrogenat, hexafluorur de sofre i fluorocarbonis (PFC).
Per obtenir l'equivalent de diòxid de carboni d'un gas cal multiplicar la quantitat de gas pel PEG associat. Se sol expressar en tones o milions de tones mètriques. Per exemple, el PEG del metà és de 21. Això significa que l'emissió d'un milió de tones mètriques de metà equivalen a l'emissió de 21 milions de tones mètriques de diòxid de carboni. Implica que per compensar l'emissió d'una tona de metà, l'empresa emissora ha de comprar vint-i-un crèdits de carboni.

## Referències

* ↑ «Equivalent de diòxid de carboni». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Portillo, Germán. «Crèdits de carboni: què són, per a què serveix i com s'utilitzen». Verds Renovables, 28-01-2020. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ Estalvi de les emissions de CO2 en els productes de la Xarxa Compra Reciclat (pdf). Barcelona: Agència de Residus de Catalunya - Xarxa Compra Reciclat, octubre del 2012.
* ↑ «carbon dioxide equivalent» (en anglès). EEA Glossary. Agència Europea del Medi Ambient, 2001. [Consulta: 4 novembre 2021].
# Equus africanus somalicus

L'ase salvatge somali (Equus africanus somalicus) és una subespècie de l'ase salvatge africà en greu perill d'extinció. Les seves últimes poblacions ocupen àrees disperses de Somàlia, Eritrea i Etiòpia.
Aquesta subespècie d'ase salvatge es caracteritza per tenir ratlles horitzontals en les potes, semblants a les de les zebres, que no apareixen en l'altra subespècie silvestre, l'ase salvatge nubià ( africanus africanus), ni en els ases domèstics (Equus africanus asinus).

## Referències

* ↑ Bonner, Jeffrey. «What's the Zoo to do with its Somali wild ass problem?» (en anglès). St. Louis Post-Dispatch & Saint Louis Zoo, 01-06-2008. Arxivat de l'original el 20 de maig 2014.
* ↑ «Seltene Schönheit - Somali-Wildeselfohlen bezaubert das Zolli-Publikum» (en alemany). Zoo de Basilea, 16-12-2010.
# Era Coma d'Arró

L'Era Coma d'Arró és una obra d'Arró al municipi d'Es Bòrdes (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era Coma d'Arró està feta en pedra del país. Té diferents refraccions de construcció que donen dues dates grabades en les pedres. La primera correspon a l'any 1847 i la segona data del 1869. L'estat actual és mitjà, ja que hi ha unes peces del depòsit que s'han trencat.
La Hiestra és construïda a partir de diferents peces reaprofitades. Aquesta està situada damunt de la coma, en una paret. Les pedres, en marbre del país, tenen grabades diverses inscripcions que, degut al seu mal estat de conservació, no s'han pogut llegir. Tot i així es pot distinguir la data de 1816.
Aquesta finestra dona a una habitació, de la qual es desconeix la seva utilitat. Per ella passen unes canonades.

## Història

En l'habitació on trobem la finestra, durant la Guerra Civil Espanyola, es varen amagar els Sants de l'església.

## Referències

* 1 2 3 4
# Era de la Gavarnera

L'Era de la Gavarnera és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà.
Es tracta d'un lloc que devia servir d'era per a batre els cereals collits a la zona de la Gavarnera, activitat que li donà el nom. Està situada a l'extrem sud-oriental del Serrat Gros, al sud-oest de l'extrem occidental de l'Obaga de la Cogulla i al nord-est de la Solana de la Gavarnera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Habitatge a la Riera, 85 (Mataró)

L'Habitatge a la Riera, 85 és una obra historicista de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal de planta baixa i tres plantes pis. Presenta dues obertures amb arc pla a la planta baixa, dos balcons longitudinals al primer i segon pis i dues finestres a la tercera planta. La façana acaba amb un acroteri horitzontal llis.
Destaca l'estucat lliscat a carreu en planta baixa i una parella de rostres petris sobre les obertures.

## Referències

* 1 2
# Nedèlia Petkova

Nedèlia Petkova (1826 - 1894) va ser una pionera de l'educació a Bulgària. El 1859 va començar a ensenyar a noies i va desembocar en la creació d'un sistema d'escolarització per a nenes de tota la Bulgària que formava part de l'Imperi Otomà, amb centenars de noies atenent a les classes.
També va ser coneguda com l'Àvia Nedèlia o Baba Nedèlia. Ella va estudiar a l'escola monestir de la "Santa presentació de la Santíssima Verge", un convent a la ciutat de Sopot.
Va iniciar la seva carrera de mestra a Sofia, Samokov, Prílep, Ohrid, i Veles. Més tard va fundar la primera escola búlgara per a nenes a Prílep, Bitola, Veles, i Tessalònica.
Els funcionaris governamentals van intentar aturar-la i la van detenir i van buscar a casa seva llibres sediciosos. Encara que va ser sotmesa a judici, va ser alliberada per manca d'evidències i va continuar la seva campanya per educar nenes i noies fins a la seva mort, el 1894.

## Referències

* ↑ Women's firsts. Detroit [u.a.]: Gale, 1997, p. 145. ISBN 0787601519.
* ↑ Neuburger, Mary C. Balkan smoke : tobacco and the making of modern Bulgaria. Ithaca, N.Y.: Cornell University Press, p. 24. ISBN 9780801450846.
* 19th Century Women Arxivat 2007-09-15 a Wayback Machine.. Vegeu-ne 1826.
* Nedelya Petkova (1826-94). Oficina d'Informació de Turisme de Bulgària. Persones historiques.
* Sopot Convent Arxivat 2008-03-11 a Wayback Machine. en Bulgaria Monasteries website.
# Hobgoblin

L'hobgoblin és una criatura d'una raça similar al goblin. Comparteix amb aquest l'aparença humanoide i la talla més petita que un home i major que la del follet però difereixen en el color de la pell (més gris o marró que verd). El seu caràcter és controvertit, hi ha obres que els situen com el revers bromista dels goblins, com a El somni d'una nit d'estiu, i d'altres que indiquen que són una espècie més forta i ferotge que els gòblins ordinaris, com El hòbbit. Són personatges freqüents en títols moderns de fantasia i guerra.

## Referències

* ↑ Charles C.P. Scott, "Hob Goblin", a Transactions and Proceedings of the American Philological Association, Volum 26, American Philological Association, 1895. (anglès)
# Hipacrosaure

L'hipacrosaure (Hypacrosaurus, "el llangardaix quasi més alt" del grec υπο-/hypo-, "menys"; i ακρος/akros, "alt"; ja que era quasi tan gran com el tiranosaure) és un gènere de dinosaure hadrosàurid (dinosaures de bec d'ànec) externament similar al coritosaure. Com el coritosaure, tenia una cresta alta, buida i arrodonida, tot i que no tan llarga i recta. Aquest animal es coneix a partir de restes de dues espècies que visqueren fa entre 76 i 68 milions d'anys, al Cretaci superior, en el que actualment és Alberta, Canadà, i Montana, Estats Units, i és l'últim bec d'anec amb cresta buida que es coneix de bones restes a Nord-amèrica. Fou un gènere obscur fins a la descprició de nius, ous, i postes pertanyents a H. stebingeri a la dècada de 1990.

## Referències

* ↑ Encara que les espècies s'han reassignat a diversos gèneres, el nom del gènere per si mateix és considerat un sinònim de Lambeosaurus ja que l'espècie tipus eventual de Procheneosaurus s'hi va assignar; L'esquelet de Matthew, tot i ser el primer espècimen anomenat Procheneosaurus, no és l'espècimen tipus degut a circumstàncies poc comunes. Vegeu Lambeosaurus i Procheneosaurus per a més informació.
* ↑ Brown, Barnum «A new trachodont dinosaur, Hypacrosaurus, from the Edmonton Cretaceous of Alberta». Bulletin of the American Museum of Natural History, 32, 20, 1913, pàg. 395–406. Arxivat de l'original el 2014-10-22 [Consulta: 2 maig 2007].
* ↑ Creisler, Benjamin S. «Deciphering duckbills». A: Carpenter, Kenneth (ed.). Horns and Beaks: Ceratopsian and Ornithopod Dinosaurs. Bloomington and Indianapolis: Indiana University Press, 2007, p. 185–210. ISBN 0-253-34817-X.
# Eremomela de collar

L'eremomela de collar (Eremomela atricollis) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae pròpia d'Àfrica central.

## Distribució i hàbitat

Es troba al nord d'Angola, el sud de la República Democràtica del Congo i Zàmbia.
L'hàbitat natural són els boscos tropicals secs i la sabana.

## Referències

* ↑ «Eremomela de collar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
# Erika

L'Erika era un petrolier de bandera maltesa (bandera de conveniència) construït el 1975 i propietat de Total-Fina-Elf. El desembre de 1999, en plena travessa entre Dunkerque i Livorno, provocà una catàstrofe ecològica en forma de marea negra sobre les costes de la Bretanya, amb un abocament al mar de 37.000 tones de petroli.

## Vegeu també

* Amoco Cadiz
* Exxon Valdez
* Prestige

## Enllaços externs

* Web del govern francès sobre el desastre de l'Erika Arxivat 2007-02-09 a Wayback Machine.. (francès)
* judici de l'Erika, Paris 2007 Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Erika». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Erionita

L'erionita és una sèrie de tres minerals: erionita-Ca, erionita-K i erionita-Na, tots tres aluminosilicats de la classe dels tectosilicats i, dins d'aquests, pertanyents al "grup de les zeolites". Va ser descoberta i descrita per primera vegada l'erionita-Na en mines d'òpal de foc a Oregon (EUA), més tard es van trobar mostres en què el calci i potassi eren el catió dominant. El nom d'aquests minerals prové de la paraula grega εριον (erion) que significa "llana", a causa del seu hàbit fibrós-sedós.

## Espècies minerals

El terme erionita es correspon amb tres minerals, que no són varietats del mateix mineral doncs són acceptats per l'Associació Mineralògica Internacional com tres espècies diferents:
* Erionita-Ca amb calci: Ca₅[Si$_{26}$Si$_{10}$O$_{72}$]·30H₂O
* Erionita-K amb potassi: K$_{10}$[Si$_{26}$Si$_{10}$O$_{72}$]·30H₂O
* Erionita-Na amb sodi: Na$_{10}$[Si$_{26}$Si$_{10}$O$_{72}$]·30H₂O
Entre aquests tres extrems es formarien sèries de solució sòlida, donant una família de minerals per substitucions parcials dels tres ions metàl·lics.
És molt difícil de distingir d'una altra zeolita, l'offretita, amb igual sistema cristal·lí hexagonal i fórmula química semblant però amb magnesi.

## Formació i jaciments

És un mineral que pot trobar-se en roques basalts. També pot aparèixer en riolites alterades i en roques sedimentàries lacustres formades per alteració de cendres vítries que van caure en llacs.
Sol trobar-se associat a altres minerals o roques tals com: altres zeolites, òpal, quars, celadonita, montmoril·lonita, dolomita o calcita.

## Carcinogen

S'ha comprovat que, a causa de la seva estructura fibrosa, la inhalació de la pols d'aquests minerals és carcinogènic en humans, fet comprovat per l'Agència Internacional de Recerca del Càncer en constatar una alta incidència de càncer en la població de regions de Turquia exposades a la pols d'erionita.

## Referències

* ↑ Dikensoy O «Mesothelioma due to environmental exposure to erionite in Turkey». Current Opinion in Pulmonary Medicine, 14, 4, juliol 2008. PMID: 18520266.
* Erionita, mindat.org.
* Erionita-Na, Erionit-K, Erionita-Ca, webmineral.com.
* Manual de erionita, Mineral Data Publishing.
# Eritema necrolític migratori

L'eritema necrolític migratori és una manifestació dermatològica en formació d'eritema ampul·lar vermellós. Afecta particularment la pell de l'àrea peribucal i dels extrems distals dels membres, però també pot aparèixer en el baix abdomen, en les natges, en el perineu i en els engonals.
Ben sovint, és una manifestació paraneoplàstica, ço és, una manifestació externa d'un càncer intern. El càncer associat a l'eritema necrolític migratori és, en la gran majoritat dels casos, un glucagonoma, una neoformació pancreàtica maligna caracteritzada per la producció de glucagó, una hormona antagonista de la insulina. Malgrat açò, també ha estat descrita l'associació de l'eritema necrolític migratori a altres malalties, com ara hepatopaties i malabsorció.

## Referències

* ↑ «Necrolytic migratory erythema: clinicopathologic study of 13 cases». International Journal of Dermatology, 43, 1, 1-2004, pàg. 12–8. DOI: 10.1111/j.1365-4632.2004.01844.x. PMID: 14693015.
* ↑ «Cutaneous manifestations of internal malignancy». CA – A Cancer Journal for Clinicians, 59, 2, 2009, pàg. 73–98. DOI: 10.3322/caac.20005. PMID: 19258446.
# Eriçó de Hugh

L'eriçó de Hugh (Mesechinus hughi) és una espècie d'eriçó originària de la Xina central i Manxúria. Prefereix les zones obertes, però se'l pot trobar a matollars i boscos.
És endèmic de la Xina. Se sap que en els dies plujosos busca aliment fins i tot de dia.