OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apache OpenOffice Writer

L'Apache OpenOffice Writer (conegut com a OpenOffice.org Writer fins al desembre del 2011) és un processador de textos que forma part del paquet ofimàtic Apache OpenOffice i es pot descarregar lliurement des d'Internet. Suporta gairebé del tot el format propietari .doc de Microsoft Word, a més d'altres formats clàssics de documents. L'OpenOffice utilitza com a format natiu l'OpenDocument, establert com a estàndard internacional ISO/IEC 26300:2006. Pot exportar directament documents a fitxers PDF. És multiplataforma com la suite ofimàtica OpenOffice.org, de la qual forma part.
El Writer és també un potent editor d'HTML, tan fàcil d'usar como un document de text. Tan sols en accedir al menú Visualitza i seleccionar "Format web", canvia el format del quadre de text fent-lo similar al d'una pàgina web, que es pot editar igual que ho faríem en un processador de textos. Amb ell també es poden crear etiquetes o targetes de presentació fàcilment, sense haver de modificar el format d'un document de text per fer-ho. Fins i tot inclou una galeria d'imatges, fons, pics... i una ajuda bastant completa.
És totalment modificable i ens permet canviar qualsevol configuració; ja sigui de la barra d'eines (afegir i suprimir botons), dels menús, del programa en general, etc.
A més, pot protegir documents amb contrasenya, desar versions del mateix document, inserir imatges, objectes OLE, signatures digitals, símbols, fórmules, taules de càlcul, gràfics, enllaços, marcadors, formularis, etc.

## Formats de fitxer admesos

L'OpenOffice Writer permet treballar en els següents formats de fitxers de text:
* Formats d'OpenDocument (.odt, .ott, .oth, i .odm), usuals de Writer
* Microsoft Word 6.0/95/97/2000/XP) (.doc i .dot)
* Microsoft Word 2003 XML (.xml)
* Microsoft Word 2007/2010 XML (.docx, .docm, .dotx, .dotm)
* Microsoft WinWord 5 (.doc)
* Document WordPerfect (.wpd)
* WPS 2000/Office 1.0 (.wps)
* Rich Text Format (.rtf)
* Text CSV (.csv i .txt)
* Formats de StarWriter (.sdw, .sgl, .vor)
* DocBook (.xml)
* Text d'Unified Office Format (.uot, .uof)
* Ichitaro 8/9/10/11 (.jtd and .jtt)
* Hangul WP 97 (.hwp)
* Document T602 (.602, .txt)
* AportisDoc (Palm) (.pdb)
* Pocket Word (.psw)
* Document HTML (.htm, .html)
A més permet exportar:
Directament:
* Portable Document Format (.pdf)
* XHTML
Amb extensions:
* BibTex (Writer2LaTeX)
* LaTeX (Writer2LaTeX)
* MediaWiki (Sun Wiki Publisher)

## Referències

* ↑ «ISO and IEC approve OpenDocument OASIS standard for data interoperability of office applications». ISO Press Releases. ISO, 08-05-2006. Arxivat de l'original el 2006-08-20. [Consulta: 24 agost 2006].
* ↑ Appendix B. Background Information

## Vegeu també

* LibreOffice Writer

## Enllaços externs

* Apache OpenOffice Writer - Lloc web oficial
* Manuals i tutorials de l'OpenOffice.org en català Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Apalis de Gosling

L'apalis de Gosling (Apalis goslingi) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae pròpia d'Àfrica central. El nom comú i científic commemoren l'explorador G. B. Gosling.

## Distribució i hàbitat

Es troba a Angola, Camerun, República Centreafricana, República del Congo, República Democràtica del Congo i Gabon.
L'hàbitat natural és el bosc humit tropical de terres baixes.

## Referències

* ↑ «Apalis de Gosling». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 17/01/2023(català)
* ↑ Whose Bird? Men and Women Commemorated in the Common Names of Birds. Londres: Christopher Helm. 2003. p. 144.
# Apegalosa

L'apegalós, apegalosa, amor de l'hortolà, o rèvola (Galium aparine) és una planta amb flors de la família de les rubiàcies.

## Etimologia

Aquesta planta rep els següents noms comuns:
* Apegalosa, apegalós, amor d'hortolà, rèvola, rèbora i herba de gallina.

## Ecologia

És una herba anual, nadiua d'Europa i de l'Amèrica del Nord.
Les seves fulles són un dels aliments preferits de les erugues del bufaforats.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ «Llibre conxita pijoan» (en anglès), 01-12-2011. [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ «Termcat - Noms de plantes». Arxivat de l'original el 2010-02-15. [Consulta: 18 gener 2010].
# Apocalipsi d'Abraham

L'Apocalipsi d'Abraham és un llibre d'origen jueu basat en personatges de l'Antic Testament però considerat com a apòcrif, donat que probablement va ser escrit durant el segle i. El llibre ha sobreviscut únicament en la seva versió en antic eslau en sis manuscrits medievals i conté possibles alteracions per part dels bogomils.

## Argument

Es narra la vida d'Abraham de nen quan intentava convèncer el seu pare Tèrah que adorar ídols era inútil, ja que no tenien autèntic poder. Déu li mana deixar casa seva seguint les ordres de l'àngel Yahoel i fer un sacrifici per conèixer l'única divinitat veritable. Pel camí és temptat per Azazel, però resisteix i és premiat amb un ascens al cel. Allà veu unes figures humanes canviants que preguen davant un tron envoltat pels animals del tetramorf i unes rodes que giren sense aturador. Llavors Déu el guia per contemplar tota la creació, veient de nou l'escena de l'expulsió del Paradís terrenal, altres passatges bíblics del passat i per acabar el futur. Arriben a veure la fi dels temps, on el Messies s'imposa de manera definitiva als pagans.

## Anàlisi

L'original perdut estaria en hebreu, el qual s'hauria traduït al grec i posteriorment a l'antic eslau. Aprofita elements de diverses tradicions. Per exemple l'èmfasi en la divisió entre el costat dret (pur) i esquerre (malvat) de les imatges es deu al corrent del gnosticisme, que subratlla l'oposició entre la llum i les tenebres tradicionals. Les escenes de l'apocalipsi provenen del Llibre d'Henoc i de diversos passatges bíblics. L'èmfasi posat en els rituals duts a terme per Abraham i les reflexions sobre els autèntics i els falsos temples es deuen a les addicions de la tradició sacerdotal, mentre que la tradició dels set cels beu de les fonts rabíniques i la literatura apocalíptica.

## Referències

* ↑ R. Rubinkiewicz Apocalypse of Abraham, a new Translation and Introduction in ed. James Charlesworth The Old Testament Pseudepigrapha, Vol 1 ISBN 0-385-09630-5 (1983)
* ↑ «APOCALYPSE OF ABRAHAM». Jewish Encyclopaedia. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ Box, G. H.. The apocalypse of Abraham. Society for Promoting Christian Knowledge, 1919 [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ Orlov, Andrei. Heavenly Priesthood in the Apocalypse of Abraham. Cambridge University Press, 2013. ISBN 9781107470996 [Consulta: 15 febrer 2015].
# Apocolocyntosis divi Claudii

L'Apocolocyntosis divi Claudii («La transformació en carabassa del diví Claudi») és una obra satírica escrita per Luci Anneu Sèneca (4 aC - 65) a manera d'invectiva contra el difunt emperador Claudi, que l'havia condemnat a un exili a l'illa de Còrsega. El terme apocolocyntosis, d'origen grec, significa «transformació en carabassa», i està usat irònicament en contraposició al terme apotheosis, que significava «transformació en déu» o, en altres paraules, «divinització» o «deïficació» (que es creia que era el que succeïa als emperadors romans quan morien). L'estil de l'obra és el de la sàtira menipea, que combina prosa amb vers.

## Resum de l'argument

Després d'haver mort, Claudi puja a l'Olimp per a convertir-se en déu, però a proposta de l'emperador August divinitzat, que exposa les accions vergonyoses de Claudi en vida, els déus rebutgen la seva admissió. Mercuri el condueix al món subterrani dels morts i el jutge dels morts el condemna amb motiu dels seus assassinats a jugar amb un gobelet foradat. A continuació, Calígula el reclama com a esclau i, finalment, acaba com a servent d'un llibert.
# App Store (iOS)

L'Apple App Store és una plataforma d'aplicacions de distribució digital per iOS desenvolupat i mantingut per Apple Inc El servei permet als usuaris navegar i descarregar aplicacions des de la botiga iTunes Store que s'han desenvolupat amb l'SDK de iOS publicada per Apple Inc
Depenent de l'aplicació, estan disponibles ja sigui de franc o amb un cost. Les aplicacions es poden baixar directament al dispositiu iOS, o descarregat en un ordinador personal (PC) o Mac a través d'iTunes. Aquestes aplicacions s'orienten generalment en un atribut particular de maquinari del dispositiu com els jocs de moviment es basen en els sensors de moviment del dispositiu, trucades de vídeo en línia es basa en la càmera frontal i molt més. El desenvolupament d'aplicacions per a iOS està atraient als desenvolupadors, que han trobat una manera de guanyar diners, així com la consciència de PPC i de marca. 30 per cent dels ingressos de la botiga va a Apple, i el 70 per cent es destina a la producció de l'aplicació (menys anualment USD $ 99,00 quota de desenvolupament d'Apple).
En 2021 disposava d'un catàleg de més d'un milió d'aplicacions de jocs i 3,74 milions d'aplicacions que no pertanyien als jocs disponibles. Fins al juny de 2017, s'havien baixat 180.000 milions de descàrregues d'aplicacions.

## Referències

* ↑ Ceci, L. «Number of active apps from the Apple App Store 2008-2021» (en anglès). Statista, 31 agist 2021. [Consulta: 30 desembre 2021].
# Appendix Vergiliana

L'Appendix Vergiliana és un recull de 33 cants o obres de diverses composicions mètriques atribuïdes a Virgili, probablement redactades entre el 44 i el 38 aC, entre Roma i Nàpols.

## Les fonts antigues

Les fonts biogràfiques principals es redueixen a un text pertanyent a una col·lecció de biografies atribuïda a Suetoni (segle II), avui conservada en fragments. Un extracte s'hauria transmès fins al present a les vides que s'atribueixen als gramàtics Donat i Servi (segle iv). Segons indiquen expressament la vida atribuïda a Donat, aquests poemes serien de l'autoria de Virgili: Catalepton, Priapea, Epigrammata, Diras, Ciris, Culex, als que el text de Servi hi afegeix Aetna i Copa.
Als títols indicats, s'hi ha de sumar:
* Un dístic transmès per Suetoni, que hauria estat redactat pel poeta a la seva joventut:
| « | monte sub hoc lapidum tegitur Ballista sepultus; nocte die tutum carpe viator iter. | :"Ballista està cobert i sepultat per aquest munt de pedres; caminant: ara sense por hi passa, de dia i de nit." | » |
* L'epitafi del poeta:
| « | Mantua me genuit, Calabri rapuere, tenet nunc Parthenope, cecini pascua, rura, duces. | :"Vaig ser engendrat per Màntua, robat pels càlabres, ara guardat per Partènop; vaig cantar de prats, camps i cabdills." | » |

## Referències

* ↑ Suetonius with an english translation by J. C. Rolfe. London: William Heinemann Ltd. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. 1901. Reproducción en Archive.org.
* ↑ P. Vergili Maronis Opera. Recognovit Gualtherus Ianell. Editio maior. Lipsiae: In aedibus B. G. Teubneri. 1920. Reproducción en Archive.org.
* ↑ Appendix Vergiliana sive Carmina minora Vergilio adtributa. Recognovit et adnotatione critica instruxit R. Ellis. Oxonii: E Typographeo Clarendoniano. [1907]. Reproducción en Archive.org.
# Apuntador (teatre)

L'apuntador o consueta és la persona que treballa amb una companyia de teatre i es dedica a ajudar els actors en una funció a dir les frases que no recorden en el moment en què les han de dir. L'apuntador es col·loca en el coverol o en un racó de l'escenari, on el públic no el pugui veure, amb el text de l'obra a mà. Alguns teatres no disposen de coverol i l'apuntador se situa als bastidors. Sempre ha d'estar pendent de tot, seguint en tot moment el text a mesura que els actors el van dient, i alhora fixar-se en el que fan els actors per poder-se adonar eficientment del moment en què han d'actuar.

## Referències

* ↑ «consueta». GDLC. [Consulta: 1r febrer 2013].
* ↑ «Apuntador (teatre)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Aqüeducte d'en Caixa

L'aqüeducte d'en Caixa és un conducte que pouava aigua des del sud de Palafrugell mitjançant un molí aiguader. Estava situat entre els actuals carrer del Daró i la Creu Roquinyola, de Palafrugell, on hi havia l'horta de Francesc Estrabau, també coneguda com a horta d'en Caixa.
L'aqüeducte es va construir en una paret de tanca, sobre un seguit d'arcades. La paret és de pedra borda i morter i els arcs, de rajols en sardinell. Quan, pels pendents respectius de la canal i del carrer, disminueix prou l'alçada de l'aqüeducte, a la banda nord, desapareixen les arcades i la canal per on circulava l'aigua passa pel damunt d'una paret de tanca massissa. Per l'altre extrem, el de migdia, l'aqüeducte va ser seccionat per l'obertura de l'avinguda d'Espanya, de manera que a l'altre costat del vial hi queda el petit edifici on hi havia el molí de pouar aigua.
L'aqüeducte formava part dels sistemes de distribució i ús d'aigua per a reg o altres usos anteriors a l'actual xarxa d'aigua potable, que inclouen des de les rieres, als recs, els molins, pous, basses, fonts o safareigs. Amb l'aqüeducte d'en Caixa, l'aigua es dirigia per gravetat fins a la bassa, que es trobava a uns 250 metres al capdamunt de la construcció i que permetia regular els cabals i els temps d'irrigació de l'horta.
L'horta d'en Caixa és un dels exemples d'hortes palafrugellenques sempre situades a la vora de l'aigua, sigui d'una riera, com la de Vila-seca, o com en aquest cas, d'un aqüeducte. Aquesta horta, que forma una de les finques més grans del nucli urbà de Palafrugell amb gairebé 3 ha, continua a l'altra banda de l'avinguda d'Espanya amb el conjunt d'hortes que queden a Palafrugell i que constitueixen el límit meridional de la vila, enllaçant-la amb els plans de Santa Margarida.

## Referències

* 1 2 3 4 Arbat i Robles, Núria; Granés i Cortey, Josep Oriol. Palafrugell i l'aigua. Quaderns de Palafrugell 24, 2015, p. Ajuntament de Palafrugell i Diputació de Girona.
* 1 2 3 «Aqüeducte de l'horta d'en Caixa i horta d'en Caixa». Pla Especial de Protecció i Intervenció en el Patrimoni Històric de Palafrugell p. 174. Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2014. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ Bisbe, Elisa; Heras, Marc «La Creu Roquinyola». Revista de Palafrugell, 6-2012, p. 18.
# Aqüeducte de Bar

L'Aqüeducte de Bar (en serbi: Barski akvadukt) és un aqüeducte de pedra, situat a la part nord de Stari Bar, el nucli antic de Bar, (4 km al nord del centre de la ciutat de Bar), a Montenegro. L'aqüeducte és l'únic que queda a Montenegro, i un dels aqüeductes més grans i millor conservats dels tres de l'antiga Iugoslàvia, a saber, l'Aqüeducte de Dioclecià, prop de Split, Croàcia, i l'Aqüeducte de Skopje, prop de Skopje, a Macedònia del Nord.
L'aqüeducte va ser construït durant el govern de l'Imperi Otomà, al segle xvi, i inclou un pont sobre la vall. Va servir per al subministrament d'aigua del poble de Stari Bar, portant aigua a una distància de 3 km des d'un moll a la Muntanya Rumija fins al poble. L'estructura del pont-aqüeducte, consta de disset grans arcs de diferents amples, que reposen en divuit pilars massius.
Després del devastador terratrèmol (de magnitud 6,9) que va tenir lloc el 15 d'abril de 1979, a les 06:19 AM, l'aqüeducte que abastia d'aigua a la ciutat ser completament destruït. La població va ser abandonada, i la nova ciutat de Bar es va construir a la costa amb noves instal·lacions portuàries. Posteriorment l'aqüeducte va ser completament renovat, tornant-lo a utilitzar per abastir d'aigua el poble, provocant un lent retorn de gent al poble en l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «visitbar.org». Arxivat de l'original el 2016-02-21. [Consulta: 7 febrer 2016].
* ↑ Exploring Macedonia
* ↑ «Turistička organizacija Bar (revisat 2015-02-07)». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 7 febrer 2016].
* 1 2 ISC. «ISC-GEM Global Instrumental Earthquake Catalogue (1900-2009)». International Seismological Centre, 2015.

## Enllaços externs

* Local Tourism Organisation of Bar Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.
# Aqüeducte de Begís

L'Aqüeducte de Begís, denominat també Aqüeducte romà dels Arcs, es troba en el municipi de Begís, en la comarca valenciana de l'Alt Palància. Tradicionalment considerat d'origen romà, no és fins al segle xx quan es planteja la possibilitat que haja sigut construït a mitjan segle xvi.

## Descripció

Si bé inicialment l'aqüeducte tenia set arcs i una longitud de 125 metres incloent-hi la conducció d'aigües en canal sobre arcades, els dos murs extrems, així com les connexions amb el canal de proveïment i el subministrament al poble, actualment només compta amb cinc arcs i una longitud aproximada de 80 metres.
La tipologia de l'aqüeducte es correspon més amb la d'un pont a causa del sistema estructural utilitzat, ja que compta amb tallamars en tots els pilars, així com contraforts en els pilars imparells.
La fàbrica és de carreus en arcs i pilars que culminen en un coronament piramidal, mentre que en la resta de l'obra s'utilitza la maçoneria. L'aqüeducte va ser declarat Monument Nacional per Reial Decret 1648/83, publicat en el BOE amb data 18 de juny de 1983.

## Referències

* Aquest article pren com a referència el text del Bé d'Interés Cultural incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.
* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2299. Data de consulta: 30 octubre 2024.
# Aqüeducte de Cal Pla

L'Aqüeducte Cal Pla és una obra de Monistrol de Montserrat (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Obra d'enginyeria que consta de 14 arcs de pedra, desiguals en la llum de 2,30 m. a 2'72 m. Els arcs estan sustentats per pilastres de base rectangular. Destaquen els grans contraforts en les pilastres, que també són desiguals, així com la presencia de tres desaigües. Es pot diferenciar dos trams, formant un angle amb el vèrtex en el molí de Cal Gibert. Una petita cornisa marca l'arrencada dels arcs en els pilars.

## Història

Aquesta construcció està documentada des de principis del segle xvi (1530). Duia l'aigua de la Font Gran als molins d'oli del palau Prioral i de Can Gilbert.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Aqüeducte Cal Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Aqüeducte de la Séquia de Manresa

L'Aqüeducte de la Séquia de Manresa és una obra de Santpedor (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont Aqüeducte de la Séquia de Manresa de dos arcs. Un dels 3H ponts que té la séquia (a més dels 71 pontarrons). Té una pedra amb la data de la construcció. Sobre el Riu d'or o Riudor.

## Història

Grandesa y Antiguitats. Privilegi que obtingué la ciutat de Manresa del Rei Pere I. Fou donat a Barcelona el mes de setembre, any de la Nativitat del Senyor de 1339.

## Referències

* 1 2 «Aqüeducte de la Séquia de Manresa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Aragonario

L'Aragonario és un diccionari en línia castellà-aragonès i aragonès-castellà creat per Turismo d'Aragón i la Dirección Cheneral de Politica Lingüistica en el marc del projecte europeu LINGUATEC.
El nom d'Aragonario prové de la barreja dels mots aragonés («aragonès») i diccionario («diccionari»). És a dir, vol dir literalment «diccionari aragonès». Es basa en el Vocabulario básico bilingüe aragonés-castellano y castellano-aragonés d'Antón Martínez Ruiz.
Va començar a funcionar l'abril del 2019 amb 8.653 paraules. El juliol del 2019, se'n va llançar la versió 2.0, amb 17.808 paraules i que incorporava, a més, la traducció a l'aragonès benasquès. El desembre del 2019 tenia una mitjana de 1.000 visites diàries. El gener del 2020, se'n va llançar la versió 3.0, que tenia 23.212 entrades. La versió 4.0 va arribar el febrer del 2021 i tenia 40.481 entrades aragonès-castellà, 26.449 entrades castellà-aragonès i un conjugador de verbs.

## Referències

* ↑ «'Aragonario', el diccionario 'online' de la lengua aragonesa, añade un 'conchugador'». Heraldo de Aragón, 11-04-2021. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «EL PERIÓDICO estrena Aragonario, el diccionario de aragonés online». El Periódico de Aragón, 07-05-2019. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «La página web 'Lenguas de Aragón' supera el millón de visitas». Heraldo de Aragón, 21-12-2019. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «La tercera versión del 'Aragonario' incorpora 5.404 nuevas entradas en castellano y las variedades comarcales aragonesas». 20 minutos, 28-01-2020. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «El Aragonario crece con la incorporación de un "conchugador" y nuevas entradas en castellano». AraInfo, 11-04-2021. [Consulta: 27 febrer 2022].
# Espai natural de Gallifa

L'Espai Natural de Gallifa és un espai natural de característiques semblants a les dels cingles de Bertí. El conjunt de l'espai forma una gran mola rocosa de gran bellesa paisatgística, especialment representativa dels relleus i del paisatge de les serres prelitorals calcàries. Constitueix una unitat de relleu d'extrema singularitat dins el context de la serralada prelitoral catalana.
L'espai natural està constituït per un conjunt acinglerat al voltant d'un turó que sobrepassa els 900 metres d'altitud (cingles de Sant Sadurní). L'erosió dels gresos i conglomerats determina un relleu de cingles de blocs arrodonits.

## Referències

* 1 2 «Gallifa». Departament de Territori i Sostenibilitat. [Consulta: 4 març 2013].
# Emília Llorca Martin

Emília Llorca Martín (La Barceloneta, Barcelona, 12 de juny de 1948 - 8 de desembre de 2009) va ser una dirigent veïnal del barri de la Barceloneta de Barcelona, cofundadora i presidenta de la comissió de festes del carrer dels Pescadors i de l'associació de veïns de l'Òstia de la Barceloneta. També era coneguda com l'Emiliona.
Va néixer i va viure al carrer dels Pescadors. A la façana del número 49 podem veure la placa conmmemorativa que hi va posar l'ajuntament de Barcelona. Era la petita de tres germanes, filla d'Emília Martín Vega, cosidora, i de Francesc Llorca Ripoll, treballador de la drassana Nueva Vulcano i membre de la CNT. Va encapçalar reivindicacions i lluites, principalment contra l'especulació immobiliària. Cal destacar, sobretot, el pols que va mantenir amb el consistori barceloní quan aquest va voler endegar l'anomenat Pla dels Ascensors, que comportava l'eliminació d'un 20% dels habitatges de la Barceloneta i el consegüent trasllat forçós de veïns fora del barri.
La Barceloneta ha organitzat diversos homenatges per a preservar-ne la memòria, i el 17 d'abril de 2021 Barcelona li posà el nom a un carrer del barri de la Barceloneta en substitució del de l'Almirall Aixada en el nomenclàtor de la ciutat, en el marc de la política de feminització dels espais públics que promou l’Ajuntament de Barcelona. El març de 2023, va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones.

## Referències

* 1 2 «Barcelona dedica un carrer a l’activista veïnal Emília Llorca». Social.cat, 17-04-2021 [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ «Aquest diumenge, la Barceloneta recorda a la dirigent veïnal Emilia Llorca». Confacv. Confacv. Arxivat de l'original el 23 de juny 2015. [Consulta: 23 juny 2015].
* 1 2 «Mercè Homs assisteix a l'acte de col·locació d'una placa en record d'Emília Llorca». bcn.cat. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ «Emília Llorca, una activista veïnal de la Barceloneta encara molt present». BTV, 15-06-2015 [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ «L'Emiliona». elbarrishadedefensar.info. El documental. Arxivat de l'original el 23 de juny 2015. [Consulta: 23 juny 2015].
* 1 2 «Emília Llorca, un referente vecinal de la Barceloneta». El Periódico, 08-06-2015 [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ «La Barceloneta homenajea a la líder vecinal Emilia Llorca». El Periódico, 27-09-2010 [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 19 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones