OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# PC Tools

PC Tools va ser un programari d'utilitats venut per Central Point Software, inicialment com a gestor de fitxers per a l'Apple II, encara que més tard arribaria a ser molt popular dins l'entorn de MS DOS.
PC Tools va sortir, al juny de 1981, per a l'Apple II amb el nom "Copy II plus" com emulació del gestor de fitxers que venia de fàbrica amb l'Apple ///, que havia trencat els motlles establerts en treure's del magí la idea de partir la pantalla en dues meitats, "directori origen" / "directori destí".
Les característiques del PC Tools van evolucionar al llarg de la seva vida. La primera versió 1.0 per a MS DOS (1986) només permetia copiar, moure, esborrar, analitzar fitxers, però era especialment interessant per a recuperar fitxers esborrats.
Una de les últimes versions (la 7.0) incorporava un antivirus, una eina de còpia de seguretat, un editor de discos, una eina de xifrat, un petit gestor de base de dades.
El 1994, Central Point Software va ser comprat per la companyia Symantec, que comercialitzava el seu famós rival Norton Utilities fet que propiciaria que PC Tools acabés caient al forat de l'oblit de la Història dels Computadors.

## Gestors de doble panell

* Pc Tools (Central Point Software) per l'Apple II i després per a MS-DOS
* Norton Commander (Symantec), primer per a MS-DOS i després per a Windows.
* Total Commander, clon de Norton Commander per a Windows.
* Double Commander, clon de codi obert del TC, per a Windows, Mac OSX i Linux.
* Krusader sota KDE
* Midnight Commander o mc per a la línia d'ordres de Linux.

## Referències

* ↑ The pc museum
* ↑ InfoWorld Media Group, Inc.. «InfoWorld» p. 36–, 07-07-1986. [Consulta: 17 maig 2012].
* ↑ Total Commander (a.k.a. Windows Commander) WineHQ app db
# Sant Bartomeu de Sirès

Sant Bartomeu de Sirès és una ermita romànica del segle xii situada al municipi de Bonansa, a la comarca de la Ribagorça, a la Franja de Ponent. Les ruïnes d'aquesta capella estan situades en un contrafort del Tossal des Fogueres, a 1.241 m d'altitud.

## Accés

Des de la localitat de Sirès, cal seguir un camí costerut que, des de l'església de Sant Cristòfol de Sirès, remunta en direcció oest cap al Tossal des Fogueres. S'hi arriba en uns 30 minuts a peu.

## Descripció

Es tracta d'una església d'una sola nau, la qual fou posteriorment ampliada cap al costat oest. Aquest fet dona a l'edifici actual un aspecte allargassat molt desproporcionat. Presenta un absis semicircular al costat est i una capella oberta al mur del costat sud, que va ser afegida més tardanament, tal com evidencia el canvi d'aparell. El parament exterior de l'absis es troba parcialment derruït, fet que permet observar el rebliment intern dels murs, amb la cimentació d’argamassa de calç i sorra. Una volta de quart d’esfera formada per carreus de pedra tosca cobreix l'absis. D'altra banda, la capella lateral i la nau són cobertes amb volta de canó, de travertí en el primer cas i de carreus de gres disposats a plec de llibre en el segon. El teulat de les parts més antigues està format per lloses imbricades, mentre que el sector ampliat a l'oest estava cobert per teula romana.

## Història

No se'n tenen referències històriques i depenia de l'església parroquial de Sant Cristòfol de Sirès. Tot i això, les seves característiques mostren que el sector més antic, situat a l'est, correspon al segle xii.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 3 Adell i Gisbert, Joan-Albert et al. Sant Bartomeu de Sirès (Bonansa), a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Enciclopèdia Catalana, 1996. ISBN 84-412-2511-7.
* 1 2 3 «Ermita de San Bartolomé / Huesca - Ribagorza - Bonansa - Cirés» (en castellà). Sistema de Información del Patrimonio Cultural Aragonés. [Consulta: 24 febrer 2025].
# Incendis forestals a Xile de 2023

Els incendis forestals a Xile de 2023 són una sèrie d'incendis forestals que es van produir a l'inici del 2023 a Xile.

## Fets

Els incendis forestals van començar al tram final del gener d'aquell any i fins al 4 de febrer van afectar almenys 47 000 hectàrees. Segons les autoritats xilenes, va haver-hi més de 200 incendis diferents, que van originar 22 morts, 20 ferits i la destrucció d'un centenar d'habitatges.
Les comarques on la catàstrofe natural en qüestió va tenir més impacte van ser Biobío, Ñuble i l'Araucania.
L'envergadura dels incendis va empènyer les autoritats a decretar a les zones més afectades el 17 de febrer del 2023 el toc de queda, que va de mitjanit a les 5 de la matinada.
Aquests fets van ocórrer en un context d'extrema sequera a l'Estat, accentuada pel fet que l'hemisferi sud es trobava en ple estiu.

## Resposta institucional

D'una banda, el president de Xile Gabriel Boric va declarar estat d'emergència i va adreçar el següent missatge a la ciutadania mitjançant X: «La protecció de les famílies és la nostra prioritat. Treballem de manera coordinada amb les autoritats locals i nacionals per a combatre els incendis forestals que afecten les regions del Maule, Ñuble, Biobío i l'Araucania».
Endemés, la ministra de l'Interior Carolina Tohá va anunciar que el govern havia declarat catàstrofe com la regió veïna de Ñuble, cosa que el president Boric havia anunciat la nit del dijous i que va permetre el desplegament de soldats i recursos addicionals amb la finalitat de contrarestar els efectes dels incendis. De fet, la portaveu del govern Camila Vallejo va demanar la col·laboració privada amb aquest fi.

## Referències

* ↑ «Més de 200 incendis forestals a Xile deixen 22 morts». CCMA, 04-02-2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Almenys 22 morts en els incendis de Xile». El Punt Avui, 05-02-2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Incendies au Chili: couvre-feu décrété dans les zones les plus touchées» (en francès). Le Figaro, 09-02-2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ Mayer, Nathalie. «Des méga-incendies ravagent le Chili en proie à sa plus grande sécheresse depuis 1 000 ans» (en francès). Futura. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Boric habla de incendios en zona centro-sur desde sus vacaciones: "Dispondremos de todos los recursos"» (en castellà). Radio Biobío, 02-02-2023. Arxivat de l'original el 3 febrer 2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Chile widens state of emergency as raging wildfires leave at least 13 dead» (en anglès). The Guardian. Arxivat de l'original el 3 febrer 2023. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «"No es sólo tarea del Estado": Ministra Vallejo pide colaboración a privados en incendios forestales» (en castellà). Radio Biobío, 05-02-2023. Arxivat de l'original el 5 febrer 2023. [Consulta: 5 febrer 2023].
# Regió de Maloja

La Regió de Maloja és un antic districte administratiu del cantó de Graubünden (o Grigioni), Suïssa. Tenia una superfície de 973,28 km² i tenia 18.698 el 2015. Va ser substituïda per la Regió de Maloja l'1 de gener de 2017 com a part d'una reorganització del Cantó. És una de les 11 regions del cantó dels Grisons (Suïssa). És una regió trilingüe (alemany, italià i romanx) i està formada per 16 municipis repartits en 2 cercles comunals. Té una població de 18035 habitants i una superfície de 973,61 km².

## Municipis

Cercle de Bergell :
| Nom | Població (Des. 2007) | Superfície in km² | Núm. OFS |
| Bondo | 199 | 28.28 | 3771 |
| Castasegna | 194 | 6.78 | 3773 |
| Soglio | 173 | 67.57 | 3774 |
| Stampa | 570 | 94.82 | 3775 |
| Vicosoprano | 450 | 54.00 | 3776 |
Cercle d'Oberengadin :
| Nom | Població (Des. 2007) | Superfície in km² | Núm. OFS |
| Bever | 641 | 45.75 | 3781 |
| Celerina/Schlarigna | 1402 | 24.02 | 3782 |
| La Punt-Chamues | 731 | 63.27 | 3785 |
| Madulain | 183 | 16.28 | 3783 |
| Pontresina | 1942 | 118.19 | 3784 |
| Sankt Moritz | 5062 | 28.69 | 3787 |
| Samedan | 2823 | 113.80 | 3786 |
| S-chanf | 672 | 138.03 | 3788 |
| Sils im Engadin/Segl | 747 | 63.57 | 3789 |
| Silvaplana | 1000 | 44.77 | 3790 |
| Zuoz | 1246 | 65.79 | 3791 |

## Referències

* ↑ Swiss Federal Statistical Office - Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz - Mutationsmeldungen 2016 accessed 16 February 2017

## Vegeu també

* Regions del Cantó dels Grisons
# Maria Bohigas Sales

Maria Bohigas Sales (París, 1969) és una traductora i editora franco-catalana, filla del físic Oriol Bohigas i Martí i de la historiadora Núria Sales i Folch, i néta de l'erudit Pere Bohigas i Balaguer i de l'editor Joan Sales i Vallès. Des del 2005 dirigeix el Club Editor, l'editorial que va crear el seu avi el 1959.
Des de París va traduir al català Els miserables de Victor Hugo, Il·lusions perdudes i El vell Goriot de Balzac, El foc follet de Drieu La Rochelle, Les partícules elementals de Michel Houellebecq o Moderato cantabile de Marguerite Duras. També va traduir La caiguda d'Albert Camus, però no en reconeix com a propi el text imprès per Empúries de tant que hi va intervenir un corrector sense saber-ho ella. Des de Santiago de Xile va traduir al francès Incerta glòria (Gloire incertaine) de Joan Sales a quatre mans amb Bernard Lesfargues: la primera part de la novel·la feta d'ell, la segona i tercera, així com El vent de la nit, fetes d'ella. També des de Xile va traduir Els vençuts (Les Vaincus) de Xavier Benguerel.
Bohigas va viure a París i a Santiago de Xile fins al 2008, any en què es va establir a Barcelona per dirigir l'editorial Club Editor, que havia comprat el 2005 al grup Planeta. Entre el 2005 i el 2013 va ocupar-se'n juntament amb l'editor Josep Cots. D'ençà d'aleshores l'editorial torna a tenir la seu a la Muntanya Pelada de Barcelona i s'hi ha incorporat Alejandro Dardik.
L'any 2019 li fou atorgat el Premi Nacional de Cultura.

## Referències

* ↑ BASSAS, Antoni, Un escriptor no està al servei de la llengua, Diari Ara, 23 abril del 2017
* ↑ «Maria Bohigas: «Que un escriptor denigri un altre escriptor és ridícul»», 20-05-2022. [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ «Maria Bohigas: l'edició com a forma de viure». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 01-06-2015. [Consulta: 23 abril 2017].
* ↑ «De Joan Sales a Maria Bohigas». Ara.cat, 26-10-2011 [Consulta: 23 abril 2017].
* ↑ «Maria Bohigas, Jaume Cabré i Carme Ruscalleda, entre els guardonats pels Premis Nacionals de Cultura». VilaWeb, 04-07-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
# Săveni

Săveni (en hongarès: Szöven) és una petita ciutat situada al comtat de Botoșani a la regió de Moldàvia Occidental, al nord-est de Romania. Hi ha un museu d'arqueologia situat a la ciutat.
A prop de Săveni, a 47 ° 56′2.27 ″ N 26 ° 50′19.58 ″ E, hi ha un mastell de 210 metres d'alçada per a la difusió de TV / FM. La ciutat compta amb dues esglésies ortodoxes, l'església de "Sant Nicolau" i l'església de "Sant Jordi".
Segons estimació 2012 comptava amb una població de 8 625 habitants.
La ciutat administra cinc pobles: Bodeasa, Bozieni, Chișcăreni, Petricani i Sat Nou.
Els principals centres educatius de la ciutat són l'escola primària i mitjana "Școala Gimnazială Nr.1 Săveni", amb un antic edifici decrèpit de principis del 1900 que funcionava com a escola jueva i el "Liceul Teoretic Dr. Mihai Ciucă", que és una escola primària i secundària.
L'"Spitalul Orășenesc Săveni" és l'hospital local. L'antic cinema “Patria” es va rehabilitar recentment amb fons i s'ha convertit en una moderna “Casă de Cultură”.
* Església Sfântul Nicolae
* Museu
* Ajuntament
* Sinagoga
* Cinema Patria
* Hospital

## Referències

* ↑ World gazetteer.
# Església dels Sants Joans de Meliana

L'església Parroquial dels Sants Joans, és un temple catòlic situat a Meliana. El temple data de la segona meitat del segle xvii.
El temple té la condició de Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13.02.2001).

## Campanar

Compta amb un campanar de planta quadrada rematat amb una creu amb penell.

## Referències

* 1 2 «Fitxa BRL: Església Parroquial dels Sants Joans». Cult.gva.es. [Consulta: desembre 2015].
* 1 2 «Parròquia dels Sants Joans». Campaners.com. [Consulta: desembre 2015].
# Entusiasme

L'entusiasme és una emoció caracteritzada per una alegria intensa, propera a l'eufòria. És un gaudi, interès, o aprovació intensos. Originàriament la paraula es va usar per referir-se a una persona poseïda per la divinitat, però en el seu ús modern s'assimila a una passió lligada a la voluntat d'actuar o bé a una recepció exaltada d'una experiència. L'entusiasme pot ser endogen o exogen, segons el factor que el desencadena sigui intern o aliè al subjecte.
Seria així un component essencial de la felicitat, en tant que porta a viure amb optimisme i una actitud vital. Ajuda a tenir una alta motivació.

## Ús històric

La paraula s'origina del grec ἐνθουσιασμός de ἐν i θεός i οὐσία, que significa "posseït per l'essència de Déu". Era aplicada pels grecs a manifestacions de la possessió divina, per Apol·lo (com en el cas de la Pythia), o per Dionís (com en el cas dels bacants i mènades). El terme entusiasme també es va utilitzar en un sentit transferit o figuratiu. Sòcrates va ensenyar que la inspiració de poeta és una forma d'entusiasme. El terme es va limitar a una creença en la inspiració religiosa, o amb un intens fervor religiós o emoció.
Per això, una secta sirià del segle IV es coneixia com els entusiastes. Van creure que per la pregària perpètua, les pràctiques ascètiques i la contemplació, l'home podia convertir-se en inspirat per l'Esperit Sant, malgrat l'esperit malvat governant. Per la seva creença en l'eficàcia de l'oració, també es van conèixer com Euquites.
També se'n diu entusiastes de diverses denominacions protestants que van sorgir als segles xvi i xvii, especialment aquelles que practiquen les Reunions de Reavivament. Durant els anys immediatament després de la Revolució Gloriosa, entusiasme era a Gran Bretanya un terme pejoratiu referit a la promoció de qualsevol causa política o religiosa en públic, és a dir, el fanatisme. S'entenia que aquest "entusiasme" era la causa de la guerra civil del segle anterior i les seves atrocitats subsegüents i, per tant, era un pecat social el recordar als altres la guerra. Els estatuts de la Royal Society establien que qualsevol que duscutís de religió o de política en una reunió de la Societat havia de ser expulsat per ser un entusiasta".

## Referències

* ↑ ALBUQUERQUE, Jamil. A Lei do Triunfo para o século 21. São Paulo: Napoleon Hill, 2009. ISBN 978-85-63149-00-8
* ↑ Russell, Bertrand. The Conquest of Happiness. Liveright, 1996. ISBN 9780871401625.
Viccionari
# José Ángel Fuentes Gago

José Ángel Fuentes Gago (Santander, 1971) és un inspector en cap de la Policia Nacional d'Espanya conegut per la seva implicació en diverses operacions controvertides durant el govern del Partit Popular. Va ser estret col·laborador d'Eugenio Pino, director adjunt operatiu de la Policia entre 2012 i 2016, i se l'ha relacionat amb la denominada "brigada patriòtica" o "policia política".
Abans de la seva implicació en aquestes operacions, Fuentes Gago va treballar a la Brigada Provincial d'Informació a Biscaia durant els anys noranta, combatent l'activitat d'ETA. Posteriorment, va liderar el Sindicat Professional de Policia (SPP), representant els comandaments, i va col·laborar activament amb el Partit Popular en matèria de seguretat.
Durant la seva etapa a la Direcció Adjunta Operativa, Fuentes Gago va participar en operacions destinades a obtenir informació que pogués perjudicar partits polítics de l'oposició, com Podemos. El 2016, va viatjar a Nova York per intentar aconseguir testimonis que vinculessin aquest partit amb el govern veneçolà.
Després del canvi de govern el 2018, va ser cessat del seu càrrec com a agregat d'Interior a l'Haia i assignat a tasques burocràtiques a Madrid. El 2019, va intentar ascendir a comissari, però no va superar les proves de selecció.
El 2024, Fuentes Gago va declarar com a investigat a l'Audiència Nacional en relació amb presumptes investigacions irregulars a membres de Podemos. Durant la seva declaració, va negar haver investigat càrrecs d'aquest partit.

## Referències

* 1 2 Águeda, Pedro. «Fuentes Gago: de “chico de los recados” del PP en la Policía a espía contra Podemos con “mandato” de Rajoy». El Diario. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ López-Fonseca, Óscar. «El policía de la ‘brigada patriótica’ que espió a Podemos se queda sin ascenso». El País. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Uno de los policías de las cloacas se queda sin ascenso al no presentarse a las pruebas». Público.
* ↑ «El exDAO de la Policía Nacional y un inspector jefe niegan en la AN que investigasen a cargos de Podemos». Infobae. [Consulta: 20 gener 2025].
# Àrea arqueològica d'A Caeira

L'àrea arqueològica de Caeira és un conjunt de gravats rupestres a l'aire lliure situat al vessant de la Muntanya Tomba, a Boa Vista, ajuntament de Poio, província de Pontevedra. La integren més d'una vintena de gravats i petròglifs, tres dels quals tenen la distinció de Monument historicoartístic. Formen part del conjunt d'art rupestre de Terres de Pontevedra.
Els petròglifs i gravats a l'aire lliure de Caeira, tallats tots ells sobre roca granítica, són coneguts des de principis del s. XX gràcies al treball de l'intel·lectual de Pontevedra Ramon Sobrino Buhigas.
Als voltants d'aquests petròglifs s'han trobat a més indicis de la possible existència d'un poblat de l'edat de bronze, per la qual cosa es creu que aquests gravats es plasmaren en aquesta època. La seua temàtica s'agrupa en dos grans blocs: geomètric i naturalista, amb l'existència d'una gran varietat de representacions tals com cérvols, cassoles, combinacions circulars i diverses figures antropomòrfiques.

## Característiques

A A Caeira hi ha petròglifs senzills amb pocs motius repartits per diverses zones, però són dues estacions compostes per sengles pedres de grans dimensions les que detenen un paper més important en aquest conjunt.
* La Pedra Grande de Montecelo està integrada per un nombrós conjunt de combinacions circulars i constitueix un dels exemples més sorprenents dels motius geomètrics dels petròglifs del Grup Galaic d'Art Rupestre.
* La Laxe das Lebres és un gran plafó amb representacions de cérvols. Dos d'aquests animals, possiblement mascle i femella, disposats en simetria de mirall en constitueixen l'element principal. A banda i banda s'aprecien sengles figures antropomòrfiques com un genet.
L'ajuntament de Poio inclou també conjunts rupestres a Outeiro da Burata i la Muntanya Cruceiro, tots dos a la parròquia de Samieira. A més, el petròglif de Pozo Ventura no pertany a aquesta àrea arqueològica, però n'és molt a prop, a la Muntanya Liñares. La seua superfície és plena de motius geomètrics, però la seua singularitat li ve d'uns motius que recorden fulles d'alabarda.

## Centre d'interpretació

El Centre d'Interpretació Arqueològica de Caeira s'inaugurà el 18 de juny de 2009. És a la parròquia de San Salvador, just darrere del conegut com a Casal de Ferreirós. Alberga un projecte expositiu en què els visitants poden observar i conéixer de manera detallada les característiques dels petròglifs existents al municipi.
A més, el centre inclou una rèplica exacta del petròglif Pozo Ventura, d'unes característiques excepcionals en l'art rupestre d'aquesta zona de la península, i que recorda més aviat altres peces trobades a Irlanda o a la Bretanya de l'estat francés.

## Vegeu també

* Art prehistòric.
* Art esquemàtic ibèric.
* Art rupestre de Terres de Pontevedra.

## Referències

* ↑ «L'àrea arqueològica d'A Caeira obri les portes després de dos anys de treball».

## Enllaços externs

* Àrea arqueològica d'A Caeira a la pàgina web de Turgalicia.
* Pàgina web de l'Ajuntament de Poio.
# Àrea verda

L'àrea verda és un sistema de regulació de l'estacionament al carrer implantat per l'Ajuntament de Barcelona a la ciutat l'any 2005. La implantació de l'àrea verda comporta, a més, un seguit de mesures per a millorar l'ordenació de l'espai viari en benefici dels vianants. Totes les places d'aparcament regulades als barris on s'ha implantat són de pagament, amb tarifes diferenciades per veïns i visitants.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Àrea verda
* Pàgina web de l'Ajuntament de Barcelona
# Àrtam de les Fiji

L'àrtam de les Fiji (Artamus mentalis) és una espècie d'ocell de la família dels artàmids.

## Hàbitat i distribució

És endèmica de les illes Fiji, a Oceania. Els seus hàbitats naturals són els boscos subtropicals o tropicals humits de baixa altitud.

## Referències

* ↑ «Àrtam de les Fiji». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Èmfasi

En retòrica, l'èmfasi és un trop que consisteix a emprar una paraula o expressió en un sentit més restringit i precís del que habitualment té en la llengua comuna, per tal d'intensificar un determinat sentit. Es pot considerar una forma de sinècdoque. Per exemple: en "és tot un home", la paraula home no designa l'ésser humà home, sinó al conjunt de qualitats pròpies de la virilitat. D'aquesta manera, l'aplicació d'aquesta frase a un home es fa per tal de subratllar la masculinitat de la persona en qüestió.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.197. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Portada/efemèride març 15

Eva Longoria
« 14 de març · 15 de març · 16 de març »
# Església dels arcàngels Miquel i Gabriel de Șurdești

L'església dels arcàngels Miquel i Gabriel és una església grecocatòlica del poble de Șurdești, a la comuna de Șișești, al comtat de Maramureș (Romania). Construït el 1721, és un dels vuit edificis que formen les esglésies de fusta de Maramureș, Patrimoni Mundial de la UNESCO, i també està catalogat com a monument històric pel Ministeri de Cultura i Afers Religiosos de Romania.

## Referències

* ↑ Wooden Churches of Maramureș at the UNESCO site
# Envuelto

L'envuelto, bollo, chuspado o chupado designa a una sèrie d'aliments d'origen americà a base de blat de moro, mandioca, plàtan, entre d'altres, que s'emboliquen en fulles de blat de moro o bananer principalment, i són cuinats en aigua bullent.

## Etimologia

El terme tamal prové del náhuatl tamalli, que significa 'embolicat'.
Chuspado pot tenir el seu origen en la paraula chuspa que en quechua significa 'taleca' o 'bossa'. La interpretació de Storni és: Chus, buit; pa, guardar. Una altra consideració fa Pedro José Ramírez Sendoya en definir chupado com a "Menjar per al viatge o el camí, del quetxua chupe, 'menja' ".

## Origen

Al llarg de tots els territoris d'Amèrica es fa ús d'aquest procés que utilitza fulles de vegetals com a empaquetatge per a la cocció de les viandes, que algunes vegades pot ser comestible. Per al segellament utilitzen fibres vegetals com la pita de fique.
Pertanyen a aquest mètode de preparació: el bollo, els envueltos en mandioca, blat de moro, choclo o plàtan, la humita, els insultos, la pamonha i el tamal.
Com molts dels desenvolupaments americans després de 1492, aquest procés de conservació d'aliments va ser rebatejat a les diferents regions d'Amèrica pels components addicionats en la presentació gastronòmica.

## Descripció

El propòsit d'aquesta fórmula gastronòmica és la conservació d'aliments, que després de complexes manipulacions,a consegueixen preservar-los per períodes variats per la modificació de les condicions: ambientals, protecció contra microorganismes i propietats organolèptiques dels aliments. Això en realitat augmenta el període durant el qual els aliments es conserven útils per al consum.

## Referències

* ↑ El sitio de las recetas. «Receta envueltos de Choclo». [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Recetas de doña Martha. «Rceta envueltos de; maiz». [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Arecetas. «Receta de Insulso». [Consulta: 4 agost 2010].

## Bibliografia

* Ramírez Sendoya, Pedro José. Diccionario Indio del Gran Tolima. Editorial Minerva LTDA, 1952. R498.6 R15d 19 ed. (Biblioteca Luis Ángel Arango)..