OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heliantem maculat

L'heliantem maculat (Tuberaria guttata), és una espècie de planta cistàcia comuna a la Conca del Mediterrani que també es troba en alguns llocs de Gal·les i d'Irlanda. Aquesta planta es troba, localment, a tots els Països Catalans des del nivell del mar fins als 1.500 metres d'altitud.

## Noms vernacles

cincllagues, cinc llagues, estepa gotejada, heliantem tacat i tuberària tacada.

## Descripció

Planta anual de 5 a 40 cm d'alt; sèpals pilosos de 4-5 mm; fulles superiors estipulades; les basals, marcescents; inflorescència àfil·la (sense fulles). Les flors, 5 a 20 flors en cima unilateral. Els pètals són de color groc llimona sovint maculats (amb taques). Les flors són molt variables i tenen una taca a la base dels pètals de mida i colors molt diversos.

## Hàbitat

Pradells terofítics (de plantes anuals) sobre sòls oligotròfics (sòls pobres en nutrients) i silicis (àcids)

## Referències

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana». Termcat. [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
# Heliofília

L'heliofília, del grec Helio (sol) i filo (amic), es refereix a les plantes que necessiten molta quantitat de llum, o sia, el sol directe i una forta exposició a la llum del sol i en canvi no suporten les condicions d'ombra (les de les plantes anomenades esciòfiles).
Aquestes plantes en general provenen de les latituds baixes on l'angle de la llum solar durant l'estació de creixement de l'any és capaç de satisfer les demandes de les espècies botàniques. Aquestes condicions es verifiquen tant en les zones tropicals com en les regions temperades càlides, mentre que a les regions temperades fredes, la inclinació dels raigs solars només poden satisfer les necessitats de les plantes heliòfiles unes poques hores al dia.
Cal assenyalar, però, que les plantes amants de la llum també poden adaptar-se a les latituds altes, sempre que no estiguin en condicions d'ombra. Independentment de la latitud, les plantes heliòfiles prefereixen associacions de plantes no tancades com la del bosc caducifoli, la vegetació en forma de parc o el matollar obert mediterrani.
Des del punt de vista agronòmic, el cultiu de les espècies de plantes heliòfiles necessita una configuració especial dels següents elements, a més de les altres necessitats:
* Nombre de plantes per unitat de superfície (tenir una densitat baixa de plantes)
* Tipus de disposició de les plantes. En general serà avantatjosa una distància uniforme entre les fileres i al llarg de les fileres per a garantir una il·luminació uniforme també als costats de la capçada.
* L'orientació de les fileres. Les plantes heliòfiles en les regions d'alta latitud aprofiten que la direcció de les fileres sigui la de nord-sud.
* Geometria i mida de la capçada que garanteixi una il·luminació uniforme de totes les branques .
* Esporga. Té com a objectiu també regular l'equilibri entre les diferents branques per evitar l'ombrejat entre elles.
* Fer cultius associats.

## Referències

* ↑ «edu365». Arxivat de l'original el 2014-06-04. [Consulta: 19 maig 2014].
* Olivera • Olivarda • Baladre • Betula pendula • Cistus salvifolius • Eucalyptus globulus • Falsa acàcia • Ginkgo biloba • Larix decidua • Llentiscle • Pi blanc • Taperera • Tomaní
# Heliofísica

L'heliofísica és una ciència ambiental, que es desenvolupa a camí de la meteorologia i l'astrofísica. Comprèn un conjunt de dades i paradigmes específics de plasmes magnetitzats i neutres a l'heliosfera que interaccionen entre ells i amb els cossos que graviten i les seves atmosferes, és a dir, l'estudi del sistema compost per l'heliosfera solar i els objectes que interaccionen amb ella—principalment, però no exclusivament, les atmosferes planetàries, la corona solar i el medi interestel·lar. L'heliofísica, combina altres disciplines, incloent-hi algunes branques de la física espacial, la física del plasma i la Física solar. Està íntimament relacionada amb l'estudi del temps meteorològic espacial i els fenòmens que l'afecten.
L'Heliofísica és una de les quatre divisions de la direcció de missions científiques de la Nasa (ciència planetària, Ciència terrestre, Heliofísica i Astrofísica. La paraula s'utilitza per simplificar el nom de la divisió del Sistema de connexions solars del Sol i de l'anterior divisió de connexions Terra-Sol). La paraula no deixa de ser controvertida, ja que “Helio” significa sol, i per tant, no descriu adequadament la majoria dels propòsits de la ciència
L'ús de la paraula heliofísica s'aplicà a l'any internacional de l'heliofísica el 2007-2008.

## Referències

* ↑ Siscoe, George L. «Heliophysics: Evolving Solar Activity and the Climates of Space and Earth». Boston University.(anglès)

## Enllaços externs

* Ciència heliofísica NASA (anglès)
# Hel·leborina vermell fosc

L'hel·leborina vermell fosc (Epipactis atrorubens) és una espècie d'orquídia terrestre del gènere Epipactis, de la subfamília Epidendroideae, de la tribu Neottieae de la família Orchidaceae. Es distribueixen en les zones temperades de l'oest i centre d'Europa trobant-se en boscos i en espais oberts, amb desenvolupament sota terra, en sòls calcaris, i sovint en dunes humides a prop del mar.

## Referències

* ↑ «Epipactis kleinii M.B. Crespo, M.R. Lowe & Piera». Àrea de Botànica, Departament de Biologia, Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ «Epipactis atrorubens - UNIVERSITY BOTANIC GARDENS LJUBLJANA» (en anglès). Botanic Gardens - University Ljubljana. [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ «Epipactis atrorubens (Hoffm.) Besser» (en anglès). Global Biodiversity Information Facility (GBIF). [Consulta: 23 febrer 2024].
# Hemartrosi

L'hemartrosi és un sagnat en l'espai articular (una forma d'embassament articular). En general, és causat per traumatisme, però es poden presentar d'una forma espontània o amb un petit traumatisme en pacients amb una predisposició a l'hemorràgia, com ara els que estan sent tractats amb acenocumarina (o altres anticoagulants) i els pacients amb hemofília.
Quan és en el genoll pot estar associada amb una artroplàstia d'aquesta articulació.

## Tractament

Ja que en l'hemofília pot ocórrer de manera espontània, les hemartrosis recurrents són una causa important de discapacitat en aquest grup de pacients a causa de l'artropatia hemofílica, que requereixen sinovectomies, substitució articular i l'increment del tractament mèdic per prevenir els episodis més sagnants, encara que és controvertit si els factors de coagulació administrats de forma adequada eviten les hemartrosis.
Fins a una quarta part de totes les lesions importants dels lligaments o a la càpsula de genoll cursen amb hemartrosi i s'associen amb dany del cartílag, la qual cosa pot conduir a l'artrosi.

## Referències

* ↑ Ohdera T, Tokunaga M, Hiroshima S, Yoshimoto E, Matsuda S «Recurrent hemarthrosis after knee joint arthroplasty: etiology and treatment». J Arthroplasty, 19, 2, 2004, pàg. 157–61. DOI: 10.1016/j.arth.2003.09.009. PMID: 14973857.
* ↑ Dunn AL «Management and prevention of recurrent hemarthrosis in patients with hemophilia». Curr Opin Hematol, 12, 5, Sep 2005, pàg. 390–4. Arxivat de l'original el 2012-03-11. DOI: 10.1097/01.moh.0000169285.66841.c8. PMID: 16093785 [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ Stobart K, Iorio A, Wu JK «Clotting factor concentrates given to prevent bleeding and bleeding-related complications in people with hemophilia A or B». Cochrane Database Syst Rev, 2, 2006, pàg. CD003429. DOI: 10.1002/14651858.CD003429.pub3. PMID: 16625581.
* ↑ Goldberg A, Stansby G "Surgical Talk" 2nd edition
# Hemiasomatoagnòsia

L'hemiasomatoagnòsia o hemisomatognòsia és un terme mèdic que s'empra per descriure la situació d'un pacient que presenta un desconeixement o desatenció d'una part del seu cos, generalment la meitat dreta o esquerra d'aquest. És una variació del terme asomatoagnòsia. Sola estar causada per una lesió massiva en un dels hemisferis cerebrals.
La hemiasomatognòsia es manifesta de diferents maneres, el pacient desatén una meitat del seu cos, la descura en funcions com la neteja, i té sensació d'estranyesa, considerant que aquesta part no li pertany, no forma part del seu organisme o li ha estat amputada.
L'hemiasomatognòsia es considera un tipus d'agnòsia.

## Etimologia

La paraula procedeix dels termes grecs hemi (meitat), a (no), somato (cos) i gnosi (coneixement), i vol dir literalment «no coneixement de la meitat del cos».

## Referències

* ↑ Caros Eduardo Navarro Restrepo: Neurocirugía para médicos generales. Editorial Universidad de Antioquía. Consultado el 14 de marzo de 2014.
* ↑ Jan Dirk Blom: A Dictionary of Allucinations. Consultado el 14 de marzo de 2014

## Vegeu també

* Anosognòsia
* Llista de trastorns del llenguatge
# Hemocromatosi

En medicina, l'hemocromatosi és un dipòsit excessiu de ferro en les cèl·lules parenquimàtiques que produeix una alteració oxidativa de llurs orgànuls i membranes cel·lulars (lesió cel·lular) i un estímul de la fibrogènesi (fibrosi hística).
Es produeix per un augment de l'absorció intestinal del ferro ingerit o per l'administració oral o parenteral d'aquest metall o bé per una combinació d'ambdós mecanismes. Pot ésser: primària (hereditària o idiopàtica) o secundària a altres processos.

## Causes

La paraula hemocromatosi descriu un grup de malalties causades per l'excés de ferro a l'organisme. Hi ha dos tipus d'hemocromatosi: primària i secundària.
* L'hemocromatosi primària generalment és causada per un problema genètic que provoca l'absorció de massa ferro. Si les persones que pateixen aquesta malaltia prenen massa ferro en la seva alimentació, el tub digestiu absorbeix l'excés de ferro i s'acumula en els teixits corporals. El fetge acostuma a ser el primer òrgan vital afectat.
* L'hemocromatosi secundària o adquirida pot ser causada per malalties, especialment si la persona ha rebut un gran nombre de transfusions. A vegades, es pot observar amb anèmia, alcoholisme crònic i altres afeccions.

## Símptomes

Entre els símptomes més freqüents es troben:
* Dolor abdominal
* Fatiga generalitzada
* Pigmentació bronzejada de la pell
* Dolor de les articulacions
* Falta d'energia
* Pèrdua del borrissol corporal
* Pèrdua del desig sexual
* Pèrdua de pes
* Debilitat

## Tractament

La finalitat és extreure l'excés de ferro del cos i tractar els danys que puguin haver afectat els òrgans. El millor mètode per extreure l'excés de ferro del cos és un procediment anomenat sagnia o flebotomia. S'extreu mig litre de sang cada setmana fins que el nivell de ferro al cos sigui normal. La freqüència amb què es necessita aquest procediment i la seva durada depèn dels símptomes, dels nivells d'hemoglobina i ferritina en sèrum, i també de la quantitat de ferro que s'ingereix en l'alimentació.
Cal seguir una dieta especial per reduir la quantitat de ferro absorbida en l'alimentació. La dieta prohibeix el consum d'alcohol i evita el consum de fàrmacs que continguin ferro, suplements vitamínics, mariscs crus o aliments rics en ferro. Igualment, les afeccions com la diabetis, l'artritis, la insuficiència hepàtica i la insuficiència cardíaca s'han de tractar apropiadament. La teràpia amb l'hormona testosterona pot ajudar a millorar la pèrdua del desig sexual i els canvis en les característiques sexuals secundàries.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Hemocromatosi». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
* Diccionari Enciclopèdic de Medicina

## Vegeu també

* Hemosiderosi
# Hemorràgia intraventricular

L'hemorràgia intraventricular (HIV) és un sagnat al sistema ventricular del cervell, on es produeix el líquid cefalorraquidi i que circula cap a l'espai subaracnoidal. Pot resultar d'un trauma físic o d'un ictus hemorràgic.
El 30% de les hemorràgies intraventriculars (HIV) són primàries, confinades al sistema ventricular i causades típicament per traumes intraventriculars, aneurisma, malformacions vasculars o tumors, particularment del plexe coroidal. Tanmateix, el 70% de la HIV és de naturalesa secundària, resultant d'una expansió d'una hemorràgia parenquimàtica o subaracnoidal existent. S'ha trobat que l'hemorràgia intraventricular es produeix en un 35% de les lesions cerebrals traumàtiques de moderades a greus. Per tant, l'hemorràgia no sol produir-se sense danys associats extensos, de manera que el resultat poques vegades és bo.

## Referències

* 1 2 Hinson, Holly; Hanley, Daniel; Ziai, Wendy «Management of Intraventricular Hemorrhage». Current Neurology and Neuroscience Reports, vol. 10, 2, 3-2010, pàg. 73–82. DOI: 10.1007/s11910-010-0086-6. PMC: 3138489. PMID: 20425231.
* ↑ «Static neuroimaging in the evaluation of TBI». A: Brain Injury Medicine: Principles and Practice. Demos Medical Publishing, 2006, p. 140–43. ISBN 1-888799-93-5.
* ↑ Dawodu S. 2007. "Traumatic Brain Injury: Definition, Epidemiology, Pathophysiology" Emedicine.com. Retrieved on June 19, 2007.
* ↑ Vinas FC and Pilitsis J. 2006. "Penetrating Head Trauma." Emedicine.com.
# Hemospèrmia

L'hemospèrmia (o hematospèrmia o, rarament anomenada, espermiorràgia) és la presència de sang en el semen, és un símptoma que sovint es tracta d'una malaltia benigna i idiopàtica, però de vegades pot ser resultat de problemes mèdics, com ara una estenosi de la uretra, una infecció de la pròstata, o, molt rarament, com una coagulopatia congènita; també pot ocórrer de forma transitòria després de procediments quirúrgics, com ara una biòpsia de pròstata. És present en menys del 2% de les referències urològiques, encara que la prevalença en la població general és desconeguda.
Els pacients amb hemospèrmia han de ser avaluats per un uròleg per identificar o descartar causes mèdiques. L'hemospèrmia idiopàtica es pot tractar amb tetraciclina i massatge prostàtic.
# Henge de Roda

L'henge de Roda, també conegut com A Roda, és una estructura megalítica pertanyent al llogaret de Roda, dins el municipi de Barreiros, a Galícia. És la primera estructura d'aquestes característiques que es descobreix i investiga a la península Ibèrica.

## Descobriment

Va ser descoberta l'any 2006, quan es va artigar el tram entre Barreiros i Reinante de l'autovia del Cantàbric. Malgrat que ja se sabia que existia un jaciment arqueològic a A Roda, es pensava que era un castre més, però els arqueòlegs que supervisaven els treballs comprovaren que la ceràmica era molt anterior a l'època dels castres, i l'estructura era massa petita per ser un castre.
Després de la troballa, el traçat de l'autovia es va modificar i a hores d'ara el jaciment es conserva en una parcel·la pertanyent al Ministeri de Transports. Als darrers anys, però, l'estructura es troba amenaçada per la mala herba i l'erosió.

## Descripció

És un cercle lític (henge) d'uns 50 m de diàmetre, construït fa uns 3.700 anys. Les restes de l'henge es troben en una plana a la baixada de la muntanya, des de la qual hi ha una panoràmica de la zona. Consta d'un fossat exterior de tres i quatre m de diàmetre i un de profunditat. El cercle el componen dos murs de pedra, entre els quals es diposità la terra del fossat. Al costat de l'entrada hi ha una pedra que podria ser un dels menhirs que en delimitaven l'accés.
Al municipi de Xove, durant les obres del corredor costaner entre San Cibrao i Celeiro se'n trobà una altra formació semblant. Un altre henge es podria trobar a Coeses, al municipi de Lugo, encara sense estudiar.

## Referències

* ↑ «A Roda, un henge en Galiza» (en gallec). Sermos Galiza. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ «A Roda, el Stonehenge gallego». La Voz de Galicia, l'1 agost 2015.
* ↑ Isabel García Fernández. «Os turistas sorpréndense ao ver esmorecer entre as silvas o Stonehenge galego» (en gallec), 29-07-2018.
* ↑ «El carbono 14 revela que A Roda, el Stonehenge gallego, se construyó hace 3.700 años». La Voz de Galicia.
* ↑ «Podería haber no norte de Lugo un pequeno Stonehenge?» (en gallec).

## Vegeu també

* Henge
* Megalitisme
# Hepatitis D

L'hepatitis D és un dels tipus d'hepatitis vírica que es coneixen, produïda pel virus de l'hepatitis delta (VHD) o agent delta, que requereix que existeixi, a més d'infecció per part del virus VHD, infecció també pel virus VHB, corresponent a l'hepatitis B. Els casos estudiats a Espanya corresponen principalment a consumidors de drogues intravenoses. El virus VHD és un virus amb genoma d'ARN amb polaritat negativa, que té càpside icosaèdrica i el mateix embolcall que el virus responsable de l'hepatitis B. El virus VHD codifica les proteïnes a la seva càpside i es replica de manera autònoma.

## Altres tipus d'hepatitis

* Hepatitis A
* Hepatitis B
* Hepatitis C
* Hepatitis E
* Hepatitis F
* Hepatitis G

## Referències

* ↑ Makino S, Chang MF, Shieh CK, Kamahora T, Vannier DM, Govindarajan S, Lai MM «Molecular cloning and sequencing of a human hepatitis delta (delta) virus RNA». Nature, 329, 6137, 1987, pàg. 343–346. Bibcode: 1987Natur.329..343M. DOI: 10.1038/329343a0. PMID: 3627276.
# Heptadecanal

L'heptadecanal és un compost orgànic de la classe dels aldehids que està constituït per una cadena lineal de desset carbonis amb un grup carbonil en un dels seus extrems. La seva fórmula molecular és ${\ce {C17H34O}}$. Hom el troba en els éssers vius. Alguns insectes l'empren com a feromona.

## Estat natural

S'ha detectat heptadecanal en diverses espècies d'insectes que el fan servir com a feromona Nematus spiraeae, Frieseomelitta silvestrii i com a al·lomona en Coptotermes testaceus.

## Propietats

L'heptadecanal és un sòlid amb un punt de fusió de 36 °C i un d'ebullició de 309–310 °C. És insoluble dins d'aigua (0,01584 mg/L a 25 °C) i soluble en etanol. És emès per la femta humana.

## Referències

* ↑ El-Sayed, A.M. «17Ald». The Pherobase: Database of Pheromones and Semiochemicals. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ PubChem. «Heptadecanal» (en anglès). [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ «heptadecanal, 629-90-3» (en anglès americà). TGSC Information System. The Good Scents Company (tgsc). [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ Mishor, Eva; Amir, Daniel; Weiss, Tali; Honigstein, Danielle; Weissbrod, Aharon «Sniffing the human body volatile hexadecanal blocks aggression in men but triggers aggression in women» (en anglès). Science Advances, 7, 47, 19-11-2021, pàg. eabg1530. DOI: 10.1126/sciadv.abg1530. ISSN: 2375-2548. PMC: PMC8604408. PMID: 34797713.
# Heptan-1-ol

L'heptan-1-ol (abans anomenat 1-heptanol) és un compost orgànic del grup dels alcohols constituït per una cadena lineal de set àtoms de carboni amb el grup hidroxil ${\ce {-OH}}$ enllaçat al primer. La seva fórmula molecular és ${\ce {C7H16O}}$.

## Propietats

A temperatura ambient és un líquid incolor amb olor feble. La seva densitat és de 0,8219 g/cm³ a 20 °C, el seu punt de fusió –34,6 °C i el d'ebullició 175,8 °C. El seu punt d'inflamabilitat és de 71 °C i la temperatura d'ignició 275 °C. És soluble en aigua (1,0 g/l a 18 °C, 2,85 g/l a 100 °C) i soluble en etanol i dietilèter. La seva pressió de vapor és de 0,2163 mm Hg a 25 °C.
L'heptan-1-ol es troba en alguns olis essencials, com ara el de la rosa japonesa Rosa rugosa. També està present en el cacauet torrat, aiguardent, segó d'arròs, arròs cuit, vainilla borbònica, plàtan, cirera, taronja, pinya, pruna i altres.

## Aplicacions

Les barreges d'alcohol s'utilitzen com a dissolvents o solubilitzants en el sector de la pintura i la tinta d'impressió, com a components en auxiliars tèxtils i pesticides, per a l'extracció d'hormones, i en el camp tensioactiu com a impulsors d'espuma o agents antifrapants.

## Referències

* 1 2 3 PubChem. «1-Heptanol» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2019].
# Heptanoat d'etil

L'heptanoat d'etil és l'ester que resulta de la condensació de l'àcid heptanoic i l'etanol. Industrialment es fa servir pel fet que té una olor similar a la del raïm. És un líquid d'incolor a groc pàl·lid, amb olor afruitada, insoluble en aigua. És un component natural de fruites i begudes alcoholiques.

## Seguretat

Els vapors mesclats amb aire poden ser explosius. L'heptaonat d'etil provoca la corrosió i irritació lleu si entra en contacte amb la pell o els ulls.

## Referències

* 1 2 «Ethylheptanoat» (en alemany). GESTIS-Stoffdatenbank. Deutsche Gesetzliche Unfallversicherung. [Consulta: 2 juliol 2021].
* ↑ Fahlbusch, Karl-Georg; Hammerschmidt, Franz-Josef; Panten, Johannes; Pickenhagen, Wilhelm; Schatkowski, Dietmar. Flavors and Fragrances (en anglès). Weinheim, Germany: Wiley-VCH Verlag GmbH & Co. KGaA, 2003-01-15, p. a11_141. DOI 10.1002/14356007.a11_141. ISBN 978-3-527-30673-2.
* ↑ Larrechi, M.S.; et alii «Els vins tarragonins» (pdf). Butlletí de la Societat Catalana de Ciències, 1987, pàg. 137.

## Enllaços externs

* Ethyl heptanoate
# Heraldo de Tortosa

L'Heraldo de Tortosa va ser un diari català escrit en castellà, editat a Tortosa (Baix Ebre) entre el 15 de gener de 1924 i 1937.
El diari va néixer el 15 de gener de 1924 gràcies a un grup de redactors procedents del Diario de Tortosa, que estaven descontents amb la seva línia editorial. Els primers directors van ser Roberto Andreu i Josep Monllaó i Panisello. El diari va seguir publicant-se després de l'esclat de la Guerra civil, encara que sota el control d'un comitè obrer.
Entre el 17 i el 19 de març de 1937 el va confiscar la Confederació Nacional del Treball (CNT), tot adoptant-ne una nova línia editorial. Deixaria d'editar-se aquest mateix any. Va ser continuat per la publicació cenetista Ciudad y Campo.

## Referències

* ↑ Figueres, 2010, p. 85.
* ↑ Espinet i Tresserras, 1999, p. 78.
* 1 2 Figueres, 2010, p. 87.
* ↑ Figueres, 2010, p. 88, 90.

## Bibliografia

* Anguera, Pere; Gavaldà; Pujadas. La Premsa a la Província de Tarragona durant la Segona República, 1931-1936. Diputación de Tarragona, 1996.
* Checa Godoy, Antonio. Prensa y partidos políticos durante la II República. Universidad de Salamanca, 1989. ISBN 9788474815214.
* Espinet, Francesc; Tresserras. La gènesi de la societat de masses a Catalunya, 1888-1939. Universidad Autónoma de Barcelona, 1999.
* Figueres, Josep M. Periodisme en la guerra civil. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2010.
# Estatut d'Elx

L'Estatut d'Elx va ser un avantprojecte d'Estatut d'Autonomia per al País Valencià elaborat per un grup d'intel·lectuals independents, entre els quals hi havia Eliseu Climent, Max Cahner, Joan Fuster, Josep Benet, Rafael Ribó i Enric Solà, essent aquest últim el seu redactor principal. Es va enllestir a València, al febrer del 1976, i es va editar en una impremta clandestina de Barcelona, des d'on es portaria al País Valencià per a la distribució.
L'Estatut d'Elx és una referència bàsica en el procés autonòmic valencià durant la reforma política postfranquista. Tots els textos posteriors i les diverses propostes d'Estatut que es van començar a fer posteriorment van beure de les fonts de l'Estatut d'Elx, fins i tot l'actual Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.

## Referències

* ↑ Pagès, Pelai; Ysàs, Pere. La transició democràtica als Països Catalans. València: Universitat de València, 2005.
# Esquirol volador negre

L'esquirol volador negre (Aeromys tephromelas) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Brunei, Indonèsia, Malàisia i Tailàndia. Es tracta d'un animal nocturn i arborícola que s'alimenta principalment de fruita, núcules i altres tipus de matèria vegetal. Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris i secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Lunde, D.; Duckworth, J. W.; Lee, B.; Tizard, R. J. Aeromys tephromelas. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :