# Arminianisme

L'arminianisme és una doctrina teològica cristiana fundada per Jacobus Arminius a l'Holanda de començaments del segle xvii, a partir de la impugnació del dogma calvinista de la doble predestinació.
Sustenta la salvació en la cooperació de l'home amb la gràcia divina a través de la fe. Enfront del concepte calvinista de predestinació (o “elecció”) incondicional, l'arminianisme ensenya que la predestinació s'ha basat en la omnisciència de Déu, qui té el coneixement previ de qui creurà i qui no creurà en Crist; la voluntat de l'home, per assistència divina, és feta lliure per creure o rebutjar a Crist. Després de la mort d'Arminius (en 1609), els seus principis es van formular en el manifest de cinc punts Remonstrans, publicat en 1610 (pel que els seus seguidors també van passar a denominar-se “remonstrants”).

## Detalls històrics

En 1618 l'arminianisme va ser condemnat pel sínode de Dort o de Dordrecht, convocat a instàncies del estatúder d'Holanda Maurici de Nassau, que recolzava als calvinistas intransigents i monàrquics (Franciscus Gomarus i els denominats “gomaristes” o “contrarremonstrants”). Johan van Oldenbarnevelt i altres dirigents principals de l'arminianisme van ser llavors executats, mentre que molts altres, entre els quals es trobaven Hugo Grotius i Simón Episcopius, van haver d'exiliar-se.
La teologia arminiana va contribuir a l'aparició del Metodisme a Anglaterra. No tots els predicadores metodistes del segle xviii van ser arminians, però sí la major part, com el propi John Wesley.

## Controvèrsies entre arminians i gomaristes

Arminius afirmava fermament la necessitat de la gràcia de Déu per a la redempció de tot ésser humà, però considerava que la gràcia pot ser rebutjada per l'home en el seu lliure albir. l'arminianisme s'oposa a la postura calvinista, on aquesta última ensenya que alguns estan predestinats per a salvació i uns altres per a perdició. Arminius considerava que l'expiació de Crist és per tots i no només per a alguns triats, encara que no tots l'accepten i, per tant, no reben els seus beneficis. Per tant, segons els arminians és possible “caure de la gràcia” i no és correcte pensar que els que ja van rebre la gràcia mai es perdran. El calvinisme sosté que: “Ja sent salvat l'individu, sempre salvat”.
l'arminianisme ensenya que la destitució de Déu per causa de la rebel·lió és possible malgrat haver estat part de la seva institució.
La posició arminianista comença des de la perdició i separació de Déu, del mateix Luzbel (el diable). Havent estat ell un querubí, ocupant el més alt rang angelical, posat sobre els àngels creats, coneixent a Déu íntimament, havent estat part del seu regne per mil·lennis, no obstant, decideix pel seu lliure albir rebel·lar-se contra el Creador. Ell juntament amb els àngels que li van seguir, van ser destituïts de la glòria de Déu. Adam, havent estat creat i criat per Déu mateix fins a certa edat, quan ell ja va poder valer-se per si només, juntament amb Eva la seva dona, decideixen per aquesta llibertat atorgada menjar del fruit prohibit, portant sobre sí i sobre la humanitat el pecat i la destitució. El poble jueu va ser alliberat de l'esclavitud d'Egipte, la qual cosa tipifica ser alliberat del pecat. No obstant això, per les seves tendències pecaminosas no van heretar la terra promesa. Només Caleb i Josué amb els seus i la segona i tercera generació de jueus va entrar en ella. L'argument més poderós de l'arminianisme, sens dubte, és el següent: “Si un nombre predeterminat d'éssers humans ja estava predeterminat per a salvació, la vinguda de Jesús, el Fill de Déu, no hagués estat requerida”. El passat, present i futur són simultanis per a Déu. Ell en la seua omniscència ja sap qui van aconseguir entrar en La seva presència, però nosaltres els homes no. Per tant, no podem determinar qui qualifiquen i qui no.
| « | Doncs parlant paraules inflades i vanes, sedueixen amb concupiscències de la carn i dissolucions als que veritablement havien fugit dels que viuen a error. Els prometen llibertat, i són ells mateixos esclaus de corrupció. Perquè el que és vençut per algun, és fet esclau del que ho va vèncer. Certament, si havent-se ells escapat de les contaminacions del món, pel coneixement del Senyor i Salvador Jesucrist, embullant una altra vegada en elles són vençuts, el seu darrer estat ve a ser pitjor que el primer. Perquè millor els hagués estat no haver conegut el camí de la justícia, que després d'haver-ho conegut, tornar enrere del sant manament que els va ser donat. Però els ha esdevingut el del veritable proverbi: El gos torna al seu vòmit, i la truja rentada a rebolcar-se en el fang. | » |
| — 2 Pere 2:18-22. |||
Tots vam ser predestinats per a la salvació, és a dir, amb l'objectiu de ser salvats. Però això no vol dir que necessàriament tots serem salvats, perquè encara que Déu ens predestinà per a la salvació, també ens va donar llibertat per salvar-nos o perdre'ns: el lliure albir.
Denominacions arminianes són les diferents Esglésies metodistes (Església Metodista Episcopal, Església Metodista Unida, Església Metodista Lliure), l'Església del Natzaré, l'Església Adventista del Setè Dia, l'Església Wesleyana, l'Església de Déu, la majoria de les Esglésies pentecostals, l'Església Internacional de l'Evangeli Quadrangular, les Esglésies de Crist, les Assemblees de Déu, i unes altres del moviment restauracionista (menonites en la seva majoria). Molts anglocatólics (com a C.S. Lewis), així com l'Església copta, l'Església catòlica i l'Església ortodoxa creuen en la llibertat de la voluntat humana i que tota persona té la possibilitat de rebre salvació i que, una vegada que rep la salvació, també la pot perdre.
Cal anotar igualment que quan es parla de perdre la salvació, no és perquè Déu l'arrabassa novament després d'haver-la atorgat en Jesús, sinó que és el mateix home qui la rebutja una vegada que trenca la seva comunió amb Déu a través del pecat.

## Els Cinc Punts de l'arminianisme

Els cinc articles de l'arminianisme són la part final d'un ampli document elaborat el 1610 pels seguidors de Jacobus Arminius (1560-1609). "Remonstrans" és literalment "una expressió d'oposició o protesta", que en aquest cas va ser una queixa contra la doctrina calvinista de la predestinació que figura a la confessió belga. Per aquest document, als seguidors d'Arminius que van redactar aquesta protesta es va donar el nom de "Remonstrants" o "querellants".
1.- Lliure albir o habilitat humana. Encara que la naturalesa humana va ser seriosament afectada per la caiguda, l'home, no obstant això, no ha perdut del tot la seva capacitat espiritual. Déu en la seva gràcia capacita al pecador a fi que per la seva pròpia voluntat es penedeixi i crea. Cada pecador té lliure albir i la seva destinació eterna depèn de com ho usi. La llibertat de l'home consisteix a poder escollir el ben i rebutjar el mal en l'esfera de l'espiritual; la seva voluntat no està esclavitzada a la seva naturalesa pecaminosa. El pecador pot: o cooperar amb l'Esperit de Déu i ser regenerat o resistir la gràcia de Déu i perdre's per sempre. El pecador necessita l'ajuda de l'Esperit però no ha de ser regenerat per l'Esperit abans que pugui creure, ja que la fe és un acte de l'home i precedeix al nou naixement. La fe és el do del pecador a Déu; és el que l'home contribueix a la salvació.
2.- Elecció condicional. El que Déu hagi escollit a certs individus per a salvació abans de la fundació del món es deu al fet que Déu va veure per endavant que aquests individus haurien de respondre a la seua crida. Déu va escollir només a aquells que ell va veure per endavant que creurien en l'evangeli de la seva pròpia voluntat. Les obres futures d'aquests individus determinen, per punt, l'elecció. La fe que Déu va veure per endavant i sobre la qual va basar la seva elecció no va ser impartida per l'Esperit Sant, sinó que va sorgir de la voluntat de l'home mateix. Pertany a l'home, per punt, la prerrogativa de qui ha de creure i qui ha de ser escollit per a salvació. Déu va escollir només a aquells que ell sabia havia d'escollir a Crist i no l'elecció del pecador per part de Déu.
3.- Redempció universal o expiació general. L'obra redemptora de Crist va brindar a tots els homes l'oportunitat de ser salvats però no va garantir la salvació de cap. A pesar que Crist va morir per tots els homes, només els que creuen en ell són salvats. La seva mort va fer possible el que Déu pogués perdonar als pecadores sempre que aquests creguessin, però no va esborrar els pecats de cap. La redempció en Crist és eficaç només si l'home decideix acceptar-la.
4.- L'Esperit Sant pot ser resistit eficaçment. L'Esperit crida de manera especial a aquells que mitjançant l'evangeli són cridats de manera general; Ell fa tot el que pugues per portar a cada pecador a la salvació. L'anomenat de l'Esperit, no obstant això, pot ser resistit, ja que l'home és lliure. L'Esperit no pot regenerar al pecador fins que aquest crea; la fe (que és el que l'home contribueix) precedeix i fa possible el nou naixement. El lliure albir, per tant, limita a l'Esperit en l'aplicació de l'obra redemptora de Crist. L'Esperit Sant pot portar a Crist només a aquells que l'hi permetin. L'Esperit no pot impartir vida fins que el pecador respongui. La gràcia de Déu, per tant, no és invencible; pot ser, i moltes vegades és, resistida i frustrada per l'home.
5.- El caure de la gràcia o el perdre la salvació. Els que creuen i són veritablement salvos, poden perdre la seva salvació per no perseverar en la fe. No tots els arminians han estat d'acord en aquest punt: alguns han sostingut que els creients estan eternament salvos en Crist (que una vegada el pecador és regenerat, mai pot perdre's).
Creences protestants sobre la salvació :
| Aquesta taula resumeix les opinions clàssiques de tres Creences protestants sobre la salvació. ||||
| Tema | Calvinisme | Luteranisme | Arminianisme |
| Voluntat humana | Depravació total: La humanitat posseeix el "lliure albir", però està en esclavitud del pecat, fins que es "transforma". | Pecat original: La humanitat posseeix el lliure albir pel que fa als "béns i possessions", però és pecador per naturalesa i no pot contribuir a la seva pròpia salvació. | Depravació total: la humanitat posseeix la llibertat de la necessitat, però no la "llibertat del pecat" tret que ho permeti "gràcia prevenient". |
| Eleccions | Eleccions incondicionals. | Elecció incondicional. | Elecció condicional en vista de la fe o la incredulitat prevista. |
| Justificació i expiació | Justificació per la fe solament. Diverses opinions sobre l'abast de l'expiació. | Justificació per a tots els homes, completada a la mort de Crist i efectiva mitjançant només la fe. | La justificació va fer que fos possible per a tots mitjançant la mort de Crist, però només es va completar escollint la fe en Jesús. |
| Conversió | Monergística, per mitjà de la gràcia, irresistible. | Monergística, a través dels mitjans de gràcia, resistible. | Sinèrgica, resistible per la gràcia comuna del lliure albir. |
| Perseverança i apostasia | Perseverança dels sants: els eternament elegits en Crist certament perseveraran en la fe. | La caiguda és possible, però Déu dona assegurança de l'evangeli. | La preservació està condicionada a la fe continuada en Crist; amb la possibilitat d'una apostasia. |

## Vegeu també

* Metodisme
* Remonstrants

## Referències

* 1 2 3 4 5 Enciclopedia universal ilustrada : Europeo-Americana ; etimologías Sánscrito, Hebreo, Griego, Latín, Árabe, lenguas indígenas Americanas etc. ; versiones de las mayoría de las voces en Francés, Italiano, Inglés, Alemán, Portugués, Catalán, Esperanto.. Repr. [Ausg.] Madrid 1908-1923. Madrid [u.a.]: Espasa-Calpe, 1974-1979. ISBN 8423945065.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 VV.AA. Las grandes religiones (en castellà). Barcelona: Mateu, 1965.
* ↑ Dort, Synod of Canons of Dort Arxivat 2008-08-21 a Wayback Machine. at CRC home Canons of Dort Arxivat 2013-07-29 a Wayback Machine. at Reformed.org The Ivdgement of the Synode Holden At Dort
* ↑ Bender, Harold S. (1953) Arminianism; Global Anabaptist Mennonite Encyclopedia Online.
* ↑ Efesios 1:5:Efesios
* ↑ Olson, Roger (1999) Don't Hate Me Because I'm Arminian Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.; Christianity Today.
* ↑ Véase el vídeo: Vida de C.S. Lewis.
* ↑ Véase el vídeo: (DVD) “Sublime Gracia” - La Historia & Teología del Calvinismo.
* ↑ Table drawn from, though not copied, from Lange, Lyle W. God So Loved the World: A Study of Christian Doctrine. Milwaukee: Northwestern Publishing House, 2006. p. 448.
* 1 2 3 «Calvinism and Lutheranism Compared». Wisconsin Evangelical Lutheran Synod. Arxivat de l'original el 27 setembre 2009. [Consulta: 26 gener 2015]. «Tots dos (luterans i calvinistes) coincideixen en la naturalesa devastadora de la caiguda i que l'home per naturalesa no té poder per ajudar en les seves conversions... i que l'elecció per a la salvació és per la gràcia. En el luteranisme, el terme alemany per a l'elecció és Gnadenwahl, elecció per la gràcia; no hi ha cap altre tipus..»
* ↑ John Calvin, Institutes of the Christian Religion, trans. Henry Beveridge, III.23.2.
* ↑ John Calvin, Institutes of the Christian Religion, trans. Henry Beveridge, II.3.5.
* ↑ John Calvin, Institutes of the Christian Religion, trans. Henry Beveridge, III.3.6.
* ↑ «WELS vs Assembly of God». Arxivat de l'original el 2014-07-14. «Les persones per naturalesa estan mortes en les seves transgressions i pecats i, per tant, no tenen capacitat per decidir sobre Crist (Efesis 2:1-5). No escollim Crist, sinó que ell ens va triar a nosaltres (Joan 15:16). Creiem que els éssers humans són purament passius en la conversió.»
* ↑ Augsburg Confessional, Article XVIII, Of Free Will, saying: "La voluntat de l'home té certa llibertat per triar la justícia civil i per fer les coses subjectes a la raó. Però no té poder, sense l'Esperit Sant, per obrar la justícia de Déu, és a dir, la justícia espiritual; ja que l'home natural no rep les coses de l'Esperit de Déu (1 Co 2:14); però aquesta justícia s'executa en el cor quan l'Esperit Sant és rebut a través de la Paraula"
* ↑ Henry Cole, trans., Martin Luther on the Bondage of the Will (London, T. Bensley, 1823), 66. The controversial term liberum arbitrium was translated "free-will" by Cole. However Ernest Gordon Rupp and Philip Saville Watson, Luther and Erasmus: Free Will and Salvation (Westminster, 1969) chose "free choice" as their translation.
* ↑ Stanglin, Keith D.; McCall, Thomas H. Jacob Arminius: Theologian of Grace. Nova York: OUP USA, 15 novembre 2012.
* ↑ The Book of Concord: The Confessions of the Lutheran Church, XI. Election. "Predestination" means "God's ordination to salvation".
* ↑ Olson, Roger E. Arminian Theology: Myths and Realities. Downers Grove: InterVarsity Press, 2009. «"Arminians accepts divine election, [but] they believe it is conditional."»
* ↑ The Westminster Confession, III:6, says that only the "elect" are "effectually called, justified, adopted, sanctified, and saved." However in his Calvin and the Reformed Tradition (Baker, 2012), 45, Richard A. Muller observes that "a sizeable body of literature has interpreted Calvin as teaching "limited atonement", but "an equally sizeable body . . . [interprets] Calvin as teaching "unlimited atonement".
* ↑ «Justification / Salvation». Wisconsin Evangelical Lutheran Synod. Arxivat de l'original el 27 setembre 2009. [Consulta: 29 gener 2015]. «Romans 3:23-24, 5:9, 18 are other passages that lead us to say that it is most appropriate and accurate to say that universal justification is a finished fact. God has forgiven the sins of the whole world whether people believe it or not. He has done more than "made forgiveness possible." All this is for the sake of the perfect substitutionary work of Jesus Christ.»
* ↑ «IV. Justification by Grace through Faith». This We Believe. Wisconsin Evangelical Lutheran Synod. [Consulta: 5 febrer 2015]. «Creiem que Déu ha justificat tots els pecadors, és a dir, els ha declarat justos per amor de Crist. Aquest és el missatge central de l'Escriptura del qual depèn l'existència mateixa de l'Església. És un missatge rellevant per a persones de totes les èpoques i llocs, de totes les races i nivells socials, perquè "el resultat d'una sola culpa va ser la condemna per a tots els homes" (Romans 5:18). Tots necessiten el perdó dels pecats davant Déu, i l'Escriptura proclama que tots han estat justificats, perquè "el resultat d'un sol acte de justícia va ser la justificació que dóna vida a tots els homes" (Romans 5:18). Creiem que els individus reben aquest do gratuït del perdó no a partir de les seves pròpies obres, sinó només a través de la fe (Efesis 2:8–9). ... D'altra banda, tot i que Jesús va morir per tots, l'Escriptura diu que "qui no cregui serà condemnat" (Mc 16,16). Els no creients perden el perdó guanyat per Crist per ells (Joan 8:24).»
* ↑ Becker, Siegbert W. «Objective Justification» p. 1. Wisconsin Lutheran Seminary. [Consulta: 26 gener 2015].
* ↑ «Universal Justification». Wisconsin Evangelical Lutheran Synod. Arxivat de l'original el 27 setembre 2009. [Consulta: 5 febrer 2015]. «Crist va pagar per tots els nostres pecats. Déu Pare, doncs, els ha perdonat. Però per beneficiar-nos d'aquest veredicte hem d'escoltar-lo i confiar-hi. Si diposito diners al banc per a tu, per beneficiar-te'n has de saber-ne parlar i utilitzar-los. Crist ha pagat pels teus pecats, però per beneficiar-te'n has d'escoltar-lo i creure-hi. Hem de tenir fe, però no hem de pensar en la fe com la nostra contribució. És un do de Déu que l'Esperit Sant obra en nosaltres.»
* ↑ Augsburg Confession, Article V, Of Justification. People "cannot be justified before God by their own strength, merits, or works, but are freely justified for Christ's sake, through faith, when they believe that they are received into favor, and that their sins are forgiven for Christ's sake. ..."
* ↑ Stanglin, Keith D.; McCall, Thomas H. Jacob Arminius: Theologian of Grace. Nova York: OUP USA, 15 novembre 2012. «"La fe és una condició de la justificació"»
* ↑ Paul ChulHong Kang, Justification: The Imputation of Christ's Righteousness from Reformation Theology to the American Great Awakening and the Korean Revivals (Peter Lang, 2006), 70, note 171. Calvin generally defends Augustine's "monergistic view".
* ↑ Diehl, Walter A. «The Age of Accountability». Wisconsin Lutheran Seminary. [Consulta: 10 febrer 2015]. «En ple acord amb les Escriptures, les Confessions Luteranes ensenyen el monergisme. "També d'aquesta manera les Sagrades Escriptures atribueixen la conversió, la fe en Crist, la regeneració, la renovació i tot el que pertany al seu inici i finalització eficaç, no als poders humans del lliure albir natural, ni com a part del tot, ni de la meitat, ni en qualsevol part, fins i tot la part més petita o menyspreable, es deu in solidum, és a dir, totalment, únicament, a l'obra divina i a l'Esperit Sant" (Trigl. 891, F.C., Sol. Decl., II, 25).»
* ↑ Monergism; thefreedictionary.com
* ↑ «Calvinism and Lutheranism Compared». Wisconsin Evangelical Lutheran Synod. Arxivat de l'original el 27 setembre 2009. [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ Olson, Roger E. Arminian Theology: Myths and Realities. Downers Grove: InterVarsity Press, 2009. «"El sinergisme arminià" es refereix al "sinergisme evangèlic, que afirma la preveniència de la gràcia."»
* ↑ Olson, Roger E. Arminian Theology: Myths and Realities. Downers Grove: InterVarsity Press, 2009. «"[Arminius]' evangelical synergism reserves all the power, ability and efficacy in salvation to grace, but allows humans the God-granted ability to resist or not resist it. The only "contribution" humans make is nonresistance to grace."»
* ↑ The Westminster Confession of Faith, Ch XVII, "Of the Perseverance of the Saints".
* ↑ «Once saved always saved». Wisconsin Evangelical Lutheran Synod. Arxivat de l'original el 27 setembre 2009. [Consulta: 7 febrer 2015]. «La gent pot perdre la fe. La Bíblia adverteix: "Si creus que estàs ferm, vés amb compte de no caure" (Plantilla:Ref Bíblia). Alguns dels gàlates havien cregut durant un temps, però havien caigut en un error que destruïa l'ànima. Pau els va advertir: "Vosaltres, que intenteu ser justificats per la llei, us heu allunyat de Crist; heu abandonat la gràcia" (Plantilla:Ref Bíblia). En la seva explicació de la paràbola del sembrador, Jesús diu: "Els que estan a la roca són els que reben la paraula amb alegria quan l'escolten, però no tenen arrel. Creuen durant un temps, però en el moment de provar-ho, cauen" (Plantilla:Ref Bíblia). Segons Jesús, una persona pot creure durant un temps i després caure. Tot i que creien que posseïen la salvació eterna, però quan van perdre la fe van perdre el do de gràcia de Déu.»
* ↑ «Perseverence of the Saints (Once Saved Always Saved)». Wisconsin Evangelical Lutheran Synod. Arxivat de l'original el 27 setembre 2009. [Consulta: 7 febrer 2015]. «No podem aportar ni una mica a la nostra salvació, però per la nostra pròpia arrogància o negligència podem llençar-la. Per tant, l'Escriptura ens insta repetidament a lluitar per la bona lluita de la fe (Efesis 6 i 2 Timoteu 4, per exemple). Els meus pecats amenacen i debiliten la meva fe, però l'Esperit mitjançant l'Evangeli en paraules i sagraments enforteix i preserva la meva fe. És per això que els luterans solen parlar de la preservació de la fe de Déu i no de la perseverança dels sants. La clau és no la nostra perseverança sinó la preservació de l'Esperit.»
* ↑ Demarest, Bruce A. The Cross and Salvation: The Doctrine of Salvation. Crossway Books, 1997.
* ↑ Demarest, Bruce A. The Cross and Salvation: The Doctrine of Salvation. Crossway Books, 1997. «Molts arminians neguen la doctrina de la perseverança dels sants.»