OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hipopituïtarisme

L'hipopituïtarisme és la disminució (hipo) secreció d'una o més de les vuit hormones produïdes normalment per la hipòfisi, situada a la base del cervell. Si hi ha una disminució de la secreció d'una hormona hipofisiària específica, el trastorn es coneix com a hipopituïtarisme selectiu. Si hi ha una disminució de la secreció de la majoria o de totes les hormones hipofisiàries, s'utilitza el terme panhipopituïtarisme (pan que significa "tot").
Els signes i símptomes de l'hipopituïtarisme varien, depenent de quines hormones es subsecreten i de la causa subjacent de l'anormalitat. El diagnòstic d'hipopituïtarisme es fa mitjançant anàlisis de sang, però sovint es necessiten exploracions específiques i altres investigacions per trobar la causa subjacent (com poden ser els tumors de la hipòfisi), i el tractament ideal. La majoria de les hormones controlades per les secrecions de la hipòfisi es poden substituir per pastilles o injeccions. L'hipopituïtarisme és una malaltia poc freqüent, però pot estar molt infradiagnosticada en persones amb lesions cerebrals traumàtiques prèvies. La primera descripció de l'afecció la va fer el 1914 el metge alemany Morris Simmonds.

## Referències

* 1 2 «Hypopituitarism». Lancet, vol. 369, 9571, 4-2007, pàg. 1461–70. DOI: 10.1016/S0140-6736(07)60673-4. PMID: 17467517.
* ↑ «Diagnosis and treatment of hypopituitarism: an update». Pituitary, vol. 8, 3–4, 2005, pàg. 183–91. DOI: 10.1007/s11102-006-6039-z. PMID: 16508719.
* ↑ "Hypopituitarism" en el Diccionari mèdic de Dorland
* ↑ Ignatavicius, Donna; Workman, Linda. Medical-Surgical Nursing: Patient-Centered Collaborative Care. 8. Saunders, 2015, p. 1266–67. ISBN 9781455772551.
* ↑ "Panhypopituitarism" en el Diccionari mèdic de Dorland
* ↑ Simmonds, M. «Ueber Hypophysisschwund mit tödlichem Ausgang» (en alemany). Deutsche Medizinische Wochenschrift, vol. 40, 7, 2-1914, pàg. 322–323. DOI: 10.1055/s-0029-1190185.
# Anacampseros herreana

Anacampseros herreana és una espècie de planta amb flors del gènere Anacampseros dins la família de les anacampserotàcies.

## Descripció

És una planta nana ramificada, suculenta, que creix postrada o suberecta de tiges recobertes amb escates blanques, que sorgeixen d'un tubercle (càudex).
El càudex està espessit tuberosament, per emmagatzemar aigua.
Les tiges són simples, de fins a 10 cm de llarg i de 3 a 5 mm de diàmetre, erectes o semi-erectes completament cobertes per les seves fulles disposades en espiral.
Les fulles, de 1 x 2 mm, estan recobertes per escates de 2 a 2,5 mm de llarg i de 1,5 mm d'ample, àmpliament ovades a lanceolades, apiculades a acuminades, amb la pinta una mica recorbada tot just mostrant les fulles a sota, sovint amb un nervi principal més fosc; les axil·les escassament peludes.
Les flors, de 7 a 8 mm de diàmetre, perfumades; els pètals àmpliament obovats, arrodonits o aguts, de color blanc; 10 estams; els sèpals de 0,8 a 1 mm de llarg, amb forma de D o de pera, aculeats a papil·losos.

## Distribució

Planta endèmica de la província del Cap Septentrional de Sud-àfrica (Namaqualand i Richtersveld).
Aquesta espècie es veu amenaçada per una greu degradació de l'hàbitat a causa d'una sobrepastura: grans zones del Richtersveld estan saturades de bestiar. A més, també és objectiu de col·leccionistes de suculentes i s'han observat disminucions locals a causa de la recol·lecció il·legal de plantes madures silvestres.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser descrita per primer cop l'any 1930 a la publicació Repertorium Specierum Novarum Regni Vegetabilis. Centralblatt für Sammlung und Veroffentlichung von Einzeldiagnosen neuer Pflanzen pel botànic alemany Karl von Poellnitz (1896-1945).
Aquesta espècie fou coneguda amb aquest nom fins al 1994, any en què el botànic anglès Gordon Douglas Rowley (1921-2019) va crear el gènere Avonia i la hi va incloure (Avonia herreana). A partir de l'any 2010 va tornar al gènere Anacampseros i va passar a la família de les anacampserotàcies com a conseqüència de les investigacions de Reto Nyffeler i Urs Eggli publicades a la revista Taxon.

### Sinònims

Els següent nom científic és un sinònim d'Anacampseros herreana:
* Avonia herreana (Poelln.) G.D.Rowley

## Referències

* 1 2 3 «Anacampseros herreana» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Albers, Focke. «Illustrated Handbook of Succulent Plants: Dicotyledons».
* ↑ «Red List of South African Plants». South African National Biodiversity Institute.
* ↑ Dreher, Rodgerson i Young, 2014, p. 105.
* ↑ Nyffeler, Reto; Eggli, Urs «New familial classification of Portulacineae Disintegrating Portulacaceae: A new familial classification of the suborder Portulacineae (Caryophyllales) based on molecular and morphological data». Taxon, vol. 59, núm.1, 2-2010, pàg. 227-240.

## Bibliografia

* Dreher, Hagen; Rodgerson, Chris; Young, Andrew «A new combination and the description of a new species in the section Avonia of the genus Anacampseros (Anacampserotaceae)». Bradleya, núm. 32, 2014, pàg. 105–111. DOI: 10.25223/brad.n32.2014.a4.
# Arqueoxarxa

L'Arqueoxarxa representa, juntament amb la Xarxa de Museus d'Història i Monuments de Catalunya, la Xarxa de Museus Etnològics i la Xarxa de Museus d'Art, una de les xarxes territorials que s'encarreguen de la gestió i difusió, en aquest cas, dels museus d'arqueologia, equipaments i els jaciments arqueològics del territori català. Va ser creada oficialment l'any 2010, i ja estava prevista al Pla de Museus de Catalunya.
La finalitat principal de la xarxa és la de conservar, difondre, dinamitzar i gestionar les col·leccions dels museus i els seus equipaments, a la vegada que fomenta el treball col·laboratiu entre les diverses institucions arqueològiques per tal d'assolir un objectiu final, apropar al ciutadà el passat arqueològic català.
D'entre les accions per donar a conèixer el patrimoni arqueològic a Catalunya destaquen el passaport "El gran viatge de l'arqueologia" de 2012, el personatge Piquipala o la primera exposició itinerant "El sexe a l'època romana", iniciada també l'any 2012.
Des de l'any 2010 la xarxa va començar a donar els seus primers passos amb dotze museus: el Museu d'Arqueologia de Catalunya, que en seria el museu al capdavant i que gestiona cinc museus més com són la de Barcelona, Empúries, Girona, Olèrdola i Ullastret; el Museu Nacional Arqueològic de Tarragona, el Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles, el Museu Comarcal de l'Urgell, el Museu de Badalona, el Museu de Gavà i Parc Arqueològic Mines de Gavà, el Museu Comarcal de la Noguera, el Museu d'Història de Cerdanyola/Museu i Poblat Ibèric de Ca n'OLiver, i el Museu d'Art i Història de Reus. A aquestes institucions cal sumar-hi els 39 jaciments museïtzats distribuïts al territori.

## Referències

* ↑ Abella Pons, Jordi «El fenomen de les xarxes. Reflexions sobre una nova forma d'organització i de treball dels museus a Catalunya». Revista Mnemòsine, núm. 7, 2004, pàg. 111-117. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 18 març 2015]. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ A.A.V.V. «Arqueoxarxa presenta el passaport ‘El gran viatge de l'Arqueologia’». Revista Descobrir, 15-05-2012.
* ↑ Camps Linnell, Jordi «Passaport al passat». El Punt Avui, 12-05-2019.
* ↑ A.A.V.V. «El sexe en l'època romana estrenarà la nova 'Arqueoxarxa' de museus arqueològics». Aldia.cat, 15-05-2012.

## Vegeu també

* Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació
* Agència Catalana de Patrimoni Cultural

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'Arqueoxarxa Arxivat 2017-03-24 a Wayback Machine.
* Nota de Premsa de la creació de l'Arqueoxarxa Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Província de Galați

La província Galați (IPA: [ga.'laʦʲ]) és un județ, una divisió administrativa de Romania, a Moldàvia, amb capital a Galați.
Limita amb la República de Moldàvia (raion de Cahul). a l'est, amb la Província de Vrancea a l'oest, amb la Província de Vaslui al nord i amb la Província de Brăila i Província de Tulcea al sud.

## Demografia

El 2002, té una població de 619,556 i una densitat de població de 139 h/km².
* Romanesos - un 98%
* Russos, Ucraïnesos i Gitanos.
| Any | Població |
| 1948 | 341,797 |
| 1956 | 396,138 |
| 1966 | 474,279 |
| 1977 | 581,561 |
| 1992 | 641,011 |
| 2002 | 619,556 |

## Divisió administrativa

La província té 2 municipalitats, 2 ciutats i 59 comunes.

### Municipalitats

* Galați (capital; població: 331,360)
* Tecuci

### Ciutats

* Târgu Bujor
* Berești

### Comunes

| Bălăbănești Bălășești Băleni Băneasa Barcea Berești Berești-Meria Brăhășești Braniștea Buciumeni Cavadinești Cerțești Corni Corod | Cosmești Costache Negri Cuca Cudalbi Cuza Vodă Drăgănești Drăgușeni Fârțănești Foltești Frumușița Fundeni Ghidigeni Gohor Grivița | Independența Ivești Jorăști Liești Măstăcani Matca Movileni Munteni Nămoloasa Negrilești Nicorești Oancea Pechea Piscu | Poiana Priponești Rădești Rediu Scânteiești Schela Șendreni Slobozia Conachi Smârdan Smulți Suceveni Țepu Tudor Vladimirescu Tulucești | Umbrărești Valea Mărului Vânători Vârlezi Vlădești |

## Referències

* ↑ National Institute of Statistics, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# Cathorops tuyra

Cathorops tuyra és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 29 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius i estuaris de la costa del Pacífic entre Panamà i el Perú.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kailola, P.J. i W.A. Bussing 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr. 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A. P. i R. Betancur-R. 2008: Revision of the species of the genus Cathorops (Siluriformes: Ariidae) from Mesoamerica and the Central American Caribbean, with description of three new species. Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 1): 25-44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alejandro Tejedo Zabaco

Alejandro Tejedo Zabaco (Barcelona, c. 1951) és un antic pilot de motociclisme català. Disputà diverses edicions de les 24 Hores de Le Mans i acabà sempre entre els deu primers classificats. Fou cinc vegades campió d'Espanya de resistència. Disputà set edicions de les 24 Hores de Montjuïc formant equip amb Josep Maria Mallol i aconseguí el tercer lloc a l'edició de 1976 i la victòria el 1980, pilotant una Ducati 900 SS. Ja retirat, disputà curses i ral·lis de motos clàssiques i guanyà les Moto Classic Series al Circuit de Catalunya el 2011 amb una Suzuki i diverses proves de les Rally Classic Series. Rebé dues medalles al mèrit motociclista.

## Referències

* ↑ Alguersuari, Jaume «Entrevista. Mallol y Tejedo, Campeones de España Resistencia Sup. a 500» (en castellà). SOLO MOTO. Solo Moto [Barcelona], núm. 202, 04-08-1979, p. 30-32.
* 1 2 «Alejandro Tejedo Zabaco». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Hipopòtam de Malta

L'hipopòtam de Malta (Hippopotamus melitensis) és una espècie extinta d'hipopotàmid. Va aparèixer després de la crisi de salinitat del Messinià i viure Malta durant el Plistocè. L'absència de depredadors va fer que els hipopòtams patissin nanisme. La majoria de troballes d'aquesta espècie provenen de Għar Dalam, una cova de Malta coneguda pels seus dipòsits de fòssils del Plistocè.

## Referències

* ↑ Major, C.I.F. «Some account of a nearly complete skeleton of Hippopotamus madagascariensis, Guldb., from Sirabé, Madagascar, obtained in 1895» (en anglès). Geol. Mag., 1902, pàg. 193-199.
# HEW Cyclassics 1997

La HEW Cyclassics 1997 fou la 2a edició de la cursa ciclista HEW Cyclassics. Es va disputar el dimarts 8 d'abril de 1997. El vencedor fou l'alemany Jan Ullrich, que s'imposà en solitari per davant de Wilfried Peeters i Jens Heppner.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jan Ullrich (GER) | Deutsche Telekom | 4h 10' 04" |
| 2 | Wilfried Peeters (BEL) | Mapei-GB | + 7" |
| 3 | Jens Heppner (GER) | Deutsche Telekom | + 9" |
| 4 | Michael Rich (GER) | Saeco | m. t. |
| 5 | Mario Kummer (GER) | Deutsche Telekom | + 4' 24" |
| 6 | Sascha Henrix (GER) | PSV Köln | + 4' 32" |
| 7 | Andreas Klöden (GER) | Deutsche Telekom | + 4' 43" |
| 8 | Ludo Dierckxsens (BEL) | Tönissteiner-Colnago | m. t. |
| 9 | Jörn Reuss (GER) | Agro-Adler Brandenburg | m. t. |
| 10 | Ralf Schöllhammer (GER) | | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.
* Resultats de la HEW Cyclassics 1997
# Alejo de Guzmán-Pacheco y Manrique de Zúñiga

Alejo de Guzmán-Pacheco y Manrique de Zúñiga (Madrid, ?–Minaya, 16 d'octubre de 1734) fou un noble castellà, IV comte de Fontanar.
Membre del llinatge dels Zúñiga, era fill de Melchor de Guzmán de Manrique de Zúñiga i de Teresa Benavides y Pacheco, que fou comtessa de Fontanar. Alejo la succeí en el comtat, també ostentà els títols de marquès de la Vega i San Martín del Campo, a més de ser senyor de les viles de Gines i Minaya. Altrament, fou servidor a la cort de Madrid, exercí com a ministre del Consell d'Itàlia, Majordom i Gentilhome de Cambra dels reis Carles II i Felip V, a més de senyor de la clau daurada. Del darrer monarca assistí a la seva jura, en iniciar el seu regnat, a l'església dels jerònims el 8 de maig de 1701, seguidament fou un dels nobles escollits per servir al nou rei.
Casat el 15 d'octubre de 1690 amb Constanza Barradas y Bazán, dama de la reina Maria Anna d'Àustria i natural de Guadix. La parella sembla tingué descendència però tots els fills moriren de forma prematura. Es casà també amb Josefa Álvarez de las Albas, que quedà vídua, igualment sense descendència. Morí el 16 d'octubre de 1734 a Minaya, el seu cos fou sebollit a la capella major de la parròquia de Santiago de la mateixa localitat. Guzmán es trobà sense successió i a la seva mort es va iniciar un llarg plet per la successió que es va resoldre el 1735 en favor d'Ignacio Pimentel y Vigil de Quiñones, futur XI duc de Medina de Rioseco.

## Referències

* 1 2 3 «Alejo Manrique de Guzmán Benavente (?-1734)» (en castellà). Cens-Guía de Archivos de España e Iberoamérica. [Consulta: 20 gener 2018].
* 1 2 3 Herrera García, Antonio «Aparato para escribir la historia del señorío de los Zúñiga en Gines». Historia. Instituciones. Documentos, núm. 17, 1990, pàg. 136.
* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 16.
* ↑ Burgos, A. de. Blasón de España. Libro de oro de su nobleza (en castellà). vol. II. Madrid: Imprenta y Litografía de D. Juan José Martínez, 1862, p. 63.
# Oca menuda verda

L'oca menuda verda (Nettapus pulchellus) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita llacunes, llacs i aiguamolls de Sulawesi, Moluques, illes Tanimbar, oest i sud de Nova Guinea i nord d'Austràlia, des d'Austràlia Occidental cap a l'est, fins a Queensland.
# Hipopòtam nan de Creta

L'hipopòtam nan de Creta (Hippopotamus creutzburgi) és una espècie extinta d'hipopotàmid que visqué a l'illa de Creta. Hi arribà després de la crisi de salinitat del Messinià i hi visqué fins al Plistocè.
Se n'han descrit dues subespècies: Hippopotamus creutzburgi creutzburgi i Hippopotamus creutzburgi parvus, aquesta última més petita.
Els ossos d'hipopòtam nan de Creta foren descoberts per Dorothea Bate a l'altiplà de Katharó, a l'est de Creta, a la dècada del 1920.
Una espècie similar, l'hipopòtam nan de Xipre (Hippopotamus minor), visqué a l'illa de Xipre fins a l'Holocè. Era més petita que qualsevol de les dues subespècies d'hipopòtam nan de Creta.

## Referències

* ↑ Boekschoten, G.J. i Sondaar, P.Y. (1966): The Pleistocene of the Katharó basin (Crete) and its Hippopotamus. Bijdragen tot de Dierkunde 36: 17–44.
* ↑ Kuss, S.E., (1975): Hippopotamus creutzburgi parvus n. ssp., ein pleistozänes Zwergflusspferd von der Insel Kreta. Ber. Naturf. Ges. Freiburg i. Br. 65:5–23
* ↑ Evans, Arthur: The Early Nilotic, Libyan and Egyptian Relations with Minoan Crete in The Journal of the Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland Vol. 55, Jul. - desembre del 1925 (Jul. - Des., 1925), pàg. 199–228
# Space Race (videojoc)

Space Race és una màquina recreativa desenvolupada per Atari, Inc. i publicat el 16 de juliol de 1973. Va ser el segon joc de la companyia després de Pong (1972), que va marcar el començament de la indústria dels videojocs comercial. En el joc, dos jugadors controlen cadascun una nau espacial, amb l'objectiu de ser els primers a moure la seva nau des de la part inferior de la pantalla fins a la part superior. Al llarg del camí hi ha asteroides, que els jugadors han d'evitar. Space Race va ser el primer videojoc de curses i el primer joc amb l'objectiu de travessar la pantalla evitant obstacles.
El desenvolupament de Space Race va començar l'estiu de 1972 sota el nom Asteroid pel cofundador d'Atari Nolan Bushnell, basat-se en les seves idees i les del cofundador Ted Dabney. El disseny final va ser fet per Dabney, possiblement amb l'ajuda de Bushnell i el dissenyador de Pong Allan Alcorn. Es va planificar que el joc fos ràpid per crear per complir amb un contracte anterior amb Bally Midway. L'enginyeria i el prototip va ser realitzat per Alcorn; després que es va completar i el disseny va ser enviat a Midway per ser llançat com a Asteroid, Atari va produir la seva pròpia versió gairebé idèntica de Space Race. Es van produir cinquanta màquines de Space Race utilitzant un disseny de fibra de vidre de George Faraco abans que la resta de la producció es canviés a un disseny estàndard més barat.
Space Race no va tenir èxit comercial; Bushnell va afirmar que era molt menys popular que Pong. Midway va sostenir que l'alliberament de Space Race va infringir el contracte d'Atari amb ells per a Asteroid, i les empreses van acordar que Atari perdés els pagaments del joc.

## Referències

* ↑ Goldberg i Vendel, 2012, p. 98.
* ↑ Space Race advertisement flyer. Atari, Inc., 1973.
* ↑ «Oral History of Allan (Al) Alcorn» p. 19–20. Computer History Museum, 01-09-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 octubre 2016].

## Bibliografia

* Goldberg, Marty; Vendel, Curt. Atari Inc.: Business Is Fun (en anglès). Syzygy Press, 2012-11-25. ISBN 978-0-9855974-0-5 [Consulta: 1r maig 2018].
* Wolf, Mark J. P.. Encyclopedia of Video Games: The Culture, Technology, and Art of Gaming. Greenwood Publishing Group, 2012-08-16. ISBN 978-0-313-37936-9.
* Collins, Karen. Game Sound: An Introduction to the History, Theory, and Practice of Video Game Music and Sound Design. MIT Press, 2008-08-08. ISBN 978-0-262-03378-7.
* Ramsay, Morgan. Gamers at Work: Stories Behind the Games People Play. Apress, 2012-06-08. ISBN 978-1-4302-3352-7.
* Wolf, Mark J. P.; Perron, Bernard. The Routledge Companion to Video Game Studies. Routledge, 2014-01-03. ISBN 978-1-136-29050-3.
* Wolf, Mark J. P.. The Video Game Explosion: A History from PONG to PlayStation and Beyond. Greenwood Publishing Group, 2007-11-30. ISBN 978-0-313-33868-7.

## Enllaços externs

* Space Race al Killer List of Videogames
# Arròs de València

Arròs de València és una denominació d'origen protegida (DOP), aprovada l'any 2000, que protegeix l'arròs cultivat a les zones humides naturals del País Valencià. Estan protegits tant l'arròs blanc com l'integral de les varietats Sénia, Badia, Bomba, J. Sendra, Montsianell, Gleva, Sarcet i Albufera. La zona geogràfica de cultiu comprèn municipis principalment situats a les àrees d'influència del Parc Natural de l'Albufera de València, el Parc Natural de la Marjal de Pego-Oliva i la Marjal i Estany d'Almenara.

## Zona geogràfica

L'arròs de València es produeix als següents municipis:
* Municipis a l'àrea d'influència del Parc Natural de l'Albufera de València: Albal, Albalat de la Ribera, Alfafar, Algemesí, Beniparrell, Catarroja, Cullera, Massanassa, Sedaví, Silla, Sollana, Sueca i València.
* Municipi a l'àrea d'influència del Parc Natural de la Marjal de Pego-Oliva: Pego.
* Municipis a l'àrea d'influència de la Marjal i Estany d'Almenara: Almenara, Castelló de la Plana.
* Altres municipis: Alginet, Almàssera, Almussafes, L'Alqueria de la Comtessa, L'Alcúdia, Alzira, Benifaió, Corbera, Favara, Fortaleny, Llaurí, Massamagrell, Oliva, La Pobla de Farnals, Polinyà de Xúquer, Puçol, Rafelbunyol, Riola, Sagunt i Tavernes de la Valldigna.

## Notes

* ↑ La llista de municipis original ha estat modificada, amb la inclusió de Rafelbunyol.

## Referències

* ↑ «Ordre de 21 de setembre de 2000, de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, per la qual s'aprova el Reglament de la Denominació d'Origen Arròs de València i del seu Consell Regulador» (PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 3.846, 28-09-2000, p. 17703.
* ↑ «Resolució de 10 de novembre de 2010, de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, per la qual s'adopta i es fa pública la decisió favorable a la modificació del plec de condicions de la Denominació d'Origen Protegida Arròs de València» (PDF). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, núm. 6.399, 17-11-2010, p. 42064.

## Enllaços externs

* Consell Regulador de la DOP Arròs de València
# Supreme Commander

Supreme Commander (abreujat SupCom) és videojoc d'ordinador d'estratègia en temps real computer game dissenyat per Chris Taylor i desenvolupat per la seva companyia, Gas Powered Games. El joc és considerat el successor espiritual del joc de Taylor de 1997, Total Annihilation, com també un remake de Spring. Per primera vegada anunciat l'agost del 2005 en l'edició de la revista PC Gamer', el videojoc va ser llançat el 16 de febrer del 2007 en Europa i el 20 de febrer del 2007 en Nord-amèrica. Una expansió independent, Supreme Commander: Forged Alliance, va ser llançada el 6 de novembre del mateix any. Una seqüela, Supreme Commander 2, també ha sortit al mercat.
Supreme Commander se centra en usar un mecha gegant bípede anomenat, Armored Command Unit (o ACU), per construir una base; i llavors millorar les unitats per aconseguir majors nivells de tecnologia, i conquerir als oponents. El jugador pot comandar una de tres nacions: els Aeon Illuminate, la Nació Cybran, o la Federació Unida de la Terra.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«», 30-09-2005. [Consulta: 20 març 2007].
* ↑ Editorial staff PC Gamer, 139, Agost 2005, pàg. 24–34.