OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església presbiteriana dels Estats Units

L'Església presbiteriana dels Estats Units o (Presbyterian Church USA) és una denominació cristiana protestant presbiteriana dels Estats Units. És part de la tradició reformada i la major denominació presbiteriana del país, coneguda pel seu relatiu progressisme en la seva doctrina. Es va establir el 1983 mitjançant la unió de la Presbyterian Church in the United States, les esglésies de la qual es localitzaven principalment en el sud, i els estats fronterers de la Guerra civil americana, amb la United Presbyterian Church USA, les congregacions de la qual podien trobar-se en tots els estats de la unió. La denominació tenia el 2015 uns 1.572.660 membres actius i 20.077 ministres ordenats en 9.642 congregacions.

## Teologia

La seva teologia és una combinació de presbiterianisme de la vella escola, amb influències del moviment confessional, la neo-ortodoxia, l'ecumenisme, el neo-evangelisme, el cristianisme progressista, l'esquerra cristiana, el cristianisme feminista, i algunes influències de la teologia liberal.

## Referències

* ↑ «PCUSA 2015 Membership Loss: 95,107 – The Layman», 18-05-2016. [Consulta: 21 octubre 2016].

## Enllaços externs

* PCUSA Lloc web oficial (anglès)
# Església sufragània de Sant Antoni de Pàdua

L'Església sufragània de Sant Antoni de Pàdua és una església del llogaret de les Irles, al municipi de Riudecols (el Baix Camp), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici, més aviat petit, d'una nau amb capelles laterals. Planta rectangular, amb capçalera poligonal. Obra de paredat, amb reforços de carreus i maó. Interior arrebossat, amb sòcol pintat. Cobertes a dues vessants. Torre del campanar als peus, de tres pisos. Darrere del modest edifici, el fossar del poble.

## Història

Antigament la parròquia de les Irles pertanyia a la de Sant Bartomeu de la Quadra dels Tascals. La moderna, dedicada a Sant Antoni de Pàdua, consta almenys des de 1847. En ser absorbit el municipi pel de Riudecols, cap el 1940 la parròquia esdevingué sufragània. A principis de segle ja estava classificada com a "rural de segona classe".

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Església sufragània de Sant Antoni de Pàdua». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església vella del Mas Vidal

L'Església vella del Mas Vidal és una obra preromànica de Sant Climent de Peralta, al municipi de Forallac (Baix Empordà) (abans municipi de Vulpellac), protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici religiós.- Ruïnes de l'església preromànica de Sant Climent de Peralta, vora el Mas Vidal per al qual han estat adaptades per a magatzem o pallissa. En una petita vall molt amagada de les Gavarres. L'edifici era d'una nau, capçalera trapezial i fals creuer (transsepte elevat i no sobresortint en planta). De la nau en resta únicament dempeus part del mur lateral N, amb l'arrencada de la volta i la pilastra adossada d'un arc toral. El transsepte i l'absis es conserven enterament, si bé en mal estat. Aquests dos espais són coberts amb voltes ultrapassades. A l'absis - a llevant i migdia- i al mur S del creuer hi ha finestres d'arcs de muntants avançats (a l'intradós de la darrera s'hi veuen minsos vestigis de pintura mural). Els arcs triomfal i toral són del tot tardanament; se'n arrencaren les dovelles i els carreus dels muntants. Es conserva el fastigial elevat de la capçalera i bona part de la coberta de lloses de pissarra de la part que es manté dempeus. El parament és de rebles o morter que en alguns punts es disposen en filades horitzontals i d'altres són inclinats; lliguen amb grans carreus escairats a les cantonades, alguns dels quals han estat arrabassats amb el perill que això comporta de noves ensulsiades.

## Història

La "cellullam sancti Clementis" era un cenobi ja existent l'any 844, data d'un precepte de Carles "el Calb". En un diploma de Carloman del 881 la cel·la "Sancti Clementis cum Petra Alta" apareix com a possessió de la Seu de Girona, igualment que en un altre de Carles "el Simple" del 898. Hom ignora que s'hi extingí la vida monàstica de la qual no es parla posteriorment. Del 1137 és l'evacuació de l'església feta pe Dalmau de Peratallada a favor de Berenguer, bisbe de Girona. A les "Rationes Decimarum" del segle xiii i als nomenclàtors diocesans del XIV hi consta com a parroquial. L'actual parroquial és uns 2km. al N de l'antiga; fou bastida entre 1737 i 1751. El motiu el desplaçament fou, probablement un cert canvi en la distribució del poblament dispers del terme i potser propiciat també pel mal estat del temple preromànic. A l'indret de la cel·la de Sant Climent s'hi ha descobert testimonis d'una necròpolis amb sepultures de tègula. Al segle passat s'hi descobrí un sarcòfag de pedra antropomorf que es pot veure a migdia de les ruïnes. Fa pocs anys el Grup d'Art i Treball del Baix Empordà netejà de vegetació -sobretot tallant bona part de l'enforma heura que cobria l'edificació- l'indret, tasca que permeté evidenciar elements poc visibles abans del monument. Hi són urgentíssimes les obres de consolidació, com ha reclamat i denunciat l'esmentat grup.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Església vella del Mas Vidal». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Esmalt dental

L'esmalt dental és la substància més dura i més altament mineralitzada del cos, i juntament amb la dentina, el cement, i la polpa dental, és un dels quatre teixits principals que componen una dent. Es tracta del teixit dental normalment visible d'una dent, i requereix el suport de la dentina subjacent. El 96% de l'esmalt es compon de minerals, i la resta es compon d'aigua i material orgànic. El color normal de l'esmalt varia del groc pàlid al blanc grisós. A les vores de les dents, on no hi ha dentina sota l'esmalt, de vegades el color pot tenir un to lleugerament blau. Com que l'esmalt és semitranslúcid, el color de la dentina o de qualsevol empastament a sota l'esmalt afecta de manera significativa l'aparença d'una dent. L'esmalt varia en gruix segons la part de la superfície dental. Sol tenir més gruix a la cúspide (fins a 2,5 mm) i menys gruix a la vora de la dent, que rep el nom clínic d'unió cement esmalt.

## Referències

* ↑ Ross i cols., p. 441
* ↑ Cate, p. 1
* ↑ Cate, p. 219
# Esmorteïment

L'esmorteïment es defineix com la capacitat d'un sistema o cos per a dissipar energia cinètica en un altre tipus d'energia. Típicament els esmortidors dissipen l'energia cinètica en energia tèrmica i/o en energia plàstica (per exemple atenuador d'impactes).
L'esmorteïment és un paràmetre fonamental en el camp de les vibracions, fonamental en el desenvolupament de models matemàtics que permeten l'estudi i anàlisi dels sistemes vibratoris com ho són: les estructures metàl·liques, motors, maquinària rotativa, turbines, automòbils, etc.
Existeixen diferents mecanismes o tipus d'esmorteïment, segons sigui la seva naturalesa:
* Esmorteïment fluid. per la resistència d'un fluid al moviment d'un sòlid.
* Esmorteïment per histèresi. ocasionat per fricció interna molecular o histèresi, quan es deforma un cos sòlid.
* Esmorteïment per fricció seca. causat per la fricció cinètica entre superfícies lliscants seques ($F=\mu N$).

## Bibliografia

* Irwin, J.D; Graf, E.R (1979). «Industrial noise and vibration control», Prentice Hall, New Jersey.

## Enllaços externs

* Esmorteïment: classificació i mètodes de determinació.Arxivat 2015-08-07 a Wayback Machine. (en Portuguès)
Viccionari
# Argutita

L'argutita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup del rútil. Rep el seu nom del lloc on va ser descoberta l'any 1983, a Argut-Dessus, França.

## Característiques

L'argutita és un òxid de fórmula química GeO₂. Cristal·litza en el sistema tetragonal, formant cristalls subèdrics de fins a 20 micròmetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6 a 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'argutita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

Es troba en dipòsits de zinc formats en sediments metamorfosejats del Paleozoic. Sol trobar-se associada a altres minerals com: esfalerita, cassiterita, siderita o briartita. Va ser descoberta l'any 1983 a Argut-Dessus, a l'Haute-Garonne (Midi-Pyrénées, França). També se n'ha trobat en altres zones de la regió del Migdia-Pirineus i a Romania.

## Referències

* ↑ «Argutite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Arç groc

L'arç groc o espi groc (Hippophae rhamnoides) és un arbust caducifoli que normalment es troba prop de la costa europea de Noruega a la península Ibèrica i fins al Japó.
Les seves branques són denses i molt espinoses. Les fulles són lanceolades de 3 a 8 cm de llarg i menys de 7 mm d'ample. És una planta dioica amb peus mascles i femelles separats. Floreix a l'abril i el fruit resultant és comestible i molt nutritiu en vitamina C.
Dels fruits se'n fa un oli medicinal de qualitat per al tractament del cor. A causa de l'alt contingut en vitamina C, els fruits també s'utilitzen per al tractament de l'escorbut i altres infeccions com constipats. Habitualment, es consumeix en forma de te, xarop i suc.

## Referències

* ↑ «Hippophae rhamnoides - Common sea-buckthorn».
# Esquirol llistat roig

L'esquirol llistat roig (Neotamias rufus) és una espècie d'esquirol petit que es troba a Colorado, Utah i Nou Mèxic, al sud-oest dels Estats Units.

## Referències

Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Haplogrup mitocondrial humà L1

L'haplogrup mitocondrial humà L1 és un haplogrup humà que es distingeix per l'haplotip dels mitocondris.
L'haplogrup L1 es troba al centre i occident de l'Àfrica subsahariana. És especialment comú entre els khoisan.
Tanmateix l'haplogrup L1 té especial significança en tots els humans moderns, ja que és el llinatge mitocondrial més antic. Tots els haplogrups existents són descendents de l'L1.
Entre els descendents hi ha els haplogrups africans L2 i L3, l'últim dels quals s'ha escampat entre haplogrups no africans.
L'haplogroup L1 es creu que va aparèixer fa entre 150.000 i 170.000 anys.

## Enllaços externs

* Dispersió de l'haplogrup L1 Arxivat 2006-03-20 a Wayback Machine., del National Geographic
Haplogrups mitocondrials humans :
| Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L2 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | | | | M | M | M | M | M | N | N | N | N | N | N | N | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | CZ | CZ | D | E | G | Q | | A | I | O | | | R | R | R | | | | | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | pre-HV | pre-HV | | pre-JT | pre-JT | P | UK | UK | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | HV | HV | | JT | JT | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | H | V | | J | T | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
# Estat de Damasc

L'Estat de Damasc (àrab: دولة دمشق, Dawlat Dimaxq; francès: État de Damas) va ser un dels estats establerts pel general Henri Gouraud al Mandat francès per Síria i el Líban que va seguir a la conferència de San Remo i a la derrota del regne àrab de Síria del rei Faisal. Va existir del 1920 al 1924.
Altres estats van ser l'Estat d'Alep (1920), l'Estat dels Alauites (1920/1922), l'Estat de Djebel Drus (1922), el sandjak d'Alexandreta (1923) i l'Estat del Gran Líban (1920) que després fou separat del conjunt i es va convertir més tard en el país modern del Líban.

## Establiment

L'Estat de Damasc va ser creat pel General francès Henri Gouraud per decret de 31 d'agost de 1920, sent proclamat l'1 de setembre de 1920 i entrar en vigor el 2 de setembre de 1920, amb Damasc com a capital. El primer i únic president del nou estat va ser Haqqi Al-Azm. L'estat de Damasc incloïa l'antic valiat otomà de Damasc fins a la línia de demarcació amb els britànics, amb les ciutats d'Homs, Hama i la vall del riu Orontes.
El nou estat de Damasc va perdre quatre qada (districtes) que havien estat part del valiat (província) de Damasc durant el període otomà que foren incorporats al territori cristià de Mont Líban per formar el nou Estat de Gran Líban. El territori separat de Damasc correspon avui a la Vall de la Bekaa o Biqa, a l'est del Líban. Damasc, i més tard Síria, contínuament va protestar per la separació d'aquestes terres i van mantenir l'exigència de recuperació al llarg del mandat. La població d'aquestes comarques, que era majoritàriament musulmana, també va protestar per la separació de Damasc i la unió al Mont Líban.

## Federació Siriana i Estat de Síria

El 22 de juny de 1922, general Gouraud va anunciar una Unió d'estats de Síria, que finalment va ser la Federació Siriana que incloïa els estats de Damasc, Alep, Alawites i Souaida; el sandjak autònom d'Alexandreta formava part de l'estat d'Alep. El 1924 l'estat dels Alawites i Souaida es van separar de nou i la Federació Siriana es va convertir en l'Estat de Síria l'1 de gener de 1925.

## Població

Distribució general de la població a l'Estat de Damasc segons el cens francès de 1921-22 :
| Religió | Habitants | Percentatge |
| Sunnita | 447.000 | 75.1% |
| ismailita | 8.000 | 1.3% |
| Alauita | 5.000 | 0.8% |
| Drusa | 4.000 | 0,7% |
| Mutawali | 9.000 | 1,5% |
| cristiana | 67.000 | 11.3% |
| Jueva | 6.000 | 1.1% |
| Estrangers | 49.000 | 8.2% |
| Total | 595.000 | 100% |

## Referències

* ↑ Syrian History: Timeline
* ↑ E.J. Brill's first encyclopaedia of Islam, 1913-1936, Volume 2, page 301

## Vegeu també

* Mandat francès per Síria
* Estat dels Alauites
* Estat de Djebel Drus
* İskenderun, Hatay
* Estat d'Alep
* Imperi colonial francès
# Esquirol nan del mont Mengkoka

L'esquirol nan del mont Mengkoka (Prosciurillus abstrusus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de les muntanyes Mengkoka, al sud-est de Sulawesi (Indonèsia). El seu hàbitat natural són els boscos de montà mitjà. Pot ser que estigui amenaçat per la caça i l'expansió de les zones urbanes. L'únic exemplar conegut d'aquesta espècie fou trobat a la dècada del 1950.

## Referències

* ↑ Chiozza, F. Prosciurillus abstrusus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 30 agost 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol pigmeu amazònic

L'esquirol pigmeu amazònic (Microsciurus flaviventer) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu al Brasil, Colòmbia, l'Equador i el Perú. No se sap gaire cosa sobre l'hàbitat i el comportament d'aquest esquirol. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, flaviventer, significa ‘panxa groga’ en llatí.

## Referències

* ↑ Amori, G.; Koprowski, J.; Roth, L. Microsciurus flaviventer. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol pigmeu d'orelles blanques

L'esquirol pigmeu d'orelles blanques (Microsciurus otinus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de Colòmbia (departaments d'Antioquia, Bolívar i Córdoba). El seu hàbitat natural són les selves pluvials, on viu a altituds d'entre 200 i 1.500 msnm. Té una llargada de cap a gropa de 120-141 mm i la cua de 95-132 mm.

## Referències

* ↑ James L. Patton; Ulyses F. J. Pardiñas; Guillermo D'Elía Mammals of South America, Volume 2: Rodents. University of Chicago Press, 2015. ISBN 022616960X.

## Bibliografia

* Thomas, O. «New South American Sciuri, Heteromys, Cavia, and Caluromys» (en anglès). Annals and Magazine of Natural History, 7, 1901, pàg. 192-196.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol rupestre de Forrest

L'esquirol rupestre de Forrest (Sciurotamias forresti) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de la Xina (Sichuan i Yunnan), on viu a altituds d'uns 3.000 msnm. Probablement s'alimenta de llavors. El seu hàbitat natural són els penya-segats amb matolls. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del botànic escocès George Forrest.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H. Sciurotamias forresti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 novembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 139. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol terrestre de Kaokoveld

L'esquirol terrestre de Kaokoveld (Xerus princeps) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Angola i Namíbia. Es tracta d'un animal diürn i solitari que construeix els seus caus en afloraments rocosos o planes gravenques. El seu hàbitat natural són les muntanyes i els turons amb poca vegetació. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Griffin, M.; Coetzee, N. Xerus princeps. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol terrestre del Cap

L'esquirol terrestre del Cap (Xerus inauris) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Botswana, Lesotho, Namíbia i Sud-àfrica. Es tracta d'un animal diürn que forma colònies. El seu hàbitat natural és el terreny obert i àrid amb pocs arbustos i el substrat sòlid. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Griffin, M.; Coetzee, N. Xerus inauris. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Ariane 4

L'Ariane 4 és una família de vehicles de llançament dissenyats i produïts per l'Agència Espacial Europea dins del programa Ariane i comercialitzat per la seva subsidiària, Arianespace.

## Característiques

El coet tenia capacitat de col·locar fins a un màxim de 4.800 kg en òrbita de transferència geoestacionària, superant els 1.700 kg de la seva versió anterior, l'Ariane 3. El seu rècord està en 4.946 kg.
Les mides de la seva versió bàsica eren 58,4 m d'alçada, i un diàmetre de 3,8 m. La potència principal de propulsió provenia de 4 propulsors Viking 5, produint una força de 667 kN. En la segona fase el coet tenia un sol propulsor Viking, i en la darrera fase, tenia un HM7 amb oxigen i hidrogen líquid.

## Història operativa

El seu desenvolupament es va iniciar l'any 1983, i el primer llançament amb èxit fou el 15 de juny del 1988. El sistema es va convertir en la pedra angular del llançament de satèl·lits europeus, amb una alta fiabilitat aconseguit 113 llançaments reeixits i només 3 fracassos.
L'Ariane 4 fou retirat en favor de l'Ariane 5, que pot transportar càrregues més pesants. El seu darrer llançament fou el 15 de febrer del 2003, col·locant l'Intelsat 907 en òrbita geosíncrona.

## Referències

* 1 2 «History of the Ariane workhorse». Agència Espacial Europea. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Ariane 4». Agència Espacial Europea. [Consulta: 23 maig 2023].
# Asbecasita

L'asbecasita és un mineral de la classe dels òxids. Va rebre el seu nom l'any 1966 per S. Graeser pels elements de la seva composició: As, Be, Ca i Si.

## Característiques

L'asbecasita és un arsenit, un òxid de fórmula química Ca₃(Ti,Sn$^{4+}$)Be₂(AsO₃)₆(SiO₄)₂. Cristal·litza en el sistema trigonal formant cristalls tabulars rombohedrals. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6,5 i 7. És de color groc o groc clar, i de diafanitat transparent.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'asbecasita pertany a «04.JB: Arsenits, antimonits, bismutits; amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: fetiasita, manganarsita, magnussonita, armangita, nanlingita, stenhuggarita, trigonita, finnemanita, gebhardita, derbylita, tomichita, graeserita, hemloïta, freedita, georgiadesita i ekatita.

## Formació i jaciments

És un mineral que es troba en filons alpins. Sol trobar-se associada a altres minerals com: magnetita, hematites, titanita, apatita, anatasa, malaquita, atzurita, tennantita i molibdenita. La seva localitat tipus és el glaciar Wanni, a la vall de Kriegalp (Valais, Suïssa). A Suïssa també ha sigut trobada a Chummibort i a Brig, totes dues localitats a Valais. També se n'ha trobat asbecasita a les pegmatites de Tennvatn (Sørfold, Noruega), a Devero Alp (Piemont, Itàlia) i a Vetralla (Laci, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Asbecasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ «Asbecasite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 4 octubre 2015].
# Abacomte

L'abacomte foren els abats que tenien el rang de comtes a l'Imperi Carolingi i que ja existia avançat el període merovingi (per exemple Bernat, † 787, abat laic i comte de Saint-Quentin, fill de Chrotais). També es podia donar el mateix nom al comte que era designat per administrar una abadia. El territori podia ser anomenat abacomtat.

## Referències

* Gran Enciclopèdia Catalana, v. 1, p. 49
Viccionari