OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfons Piccolomini

Alfons Piccolomini (1549-1591) fou un aventurer italià, duc de Montemarciano. Morí ajusticiat a Florència.
Des de jove es distingí pel caràcter turbulent, i s'entregà a tota classe d'excessos en companyia de bandits i assassins. Va donar asil en els seus dominis a malfactors de tota mena la qual infectava els estats pontificis. El papa Gregori XIII n'ordenà la detenció, però aconseguí aviat el seu alliberament, gràcies a la protecció del gran duc de la Toscana, i llavors Piccolomini, al front d'una banda d'assassins de totes les nacions, es dedicà a devastar les terres de l'Església, a fi de revenjar-se del Pontífex.
La Marca d'Ancona fou el teatre principal de les seves operacions, el saqueig de Montebbodio restarà en la història com a mostra de les seves crueltats. Francesc I de Mèdici també li prestà protecció, i assolí del Pontífex que perdonés en Piccolomini amb la condició que s'allistés a l'exèrcit francès per a lluitar contra els protestants durant les guerres de religió.
Al cap de vuit anys, Piccolomini tornà a Itàlia, i de nou tornà a fer malifetes, però llavors li oposaren una ferma resistència el pontífex Sixte V i el gran duc de la Toscana. Derrotat per aquest últim a Monterosi, fou fet presoner i morí a la forca a Florència.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 528 (ISBN 84-239-4544-8)
# Alfonso Zuazo

Alfonso Zuazo (Olmedo, Regne de Castella, 1466 - Santo Domingo, 1527) fou un magistrat important en els afers del llavors recent descobert Nou Món.
Feu els seus estudis a Valladolid i es distingí tant, que el cardenal Cisneros, essent regent de Castella, l'anomenà consultor dels tres monges Jerònims als qualls el cardenal havia confiat els afers americans. Arribà a Santo Domingo l'abril de 1517 i s'aplicà ràpidament a l'arranjament de la policia i construcció d'edificis; però poc temps després, davant les reclamacions del Bartolomé de las Casas, que per això passà a Espanya, foren limitats els seus poders, restant reduït a la jurisdicció d'aquests religiosos. Temps més tard perseguit per la calumnia fou menat a residenciar.
El 1520, tornat a posar Diego Colom en el seu govern de l'Española, envià a Cuba a en Zuazo per a residenciar al governador Diego Velázquez, venint a ésser el primer jutge de residència de l'illa. Velázquez el recusà, i Zuazo passà llavors a Mèxic per servir de mitjancer entre Garay i Hernán Cortés, els quals tenien certes diferències sobre l'ocupació d'un punt estratègic.
Tan content restà el cèlebre conquistador de la intervenció de Zuazo, que l'anomenà governador provisional de Mèxic en la seva absència i alcalde major de la ciutat; però també allà el perseguí la calúmnia, rebent ordre Cortés d'empresonar-lo i enviar-lo a la Fernandina per esser allà residenciat; però en sortí absolt i fou reconeguda unanimament la seva probitat, sent nomenat, com a desgreuge, oïdor de l'Audiència de Santo Domingo on hi morí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 70, pàg. 1464 ISBN 84-239-4570-7
# Alfred Bruneau

Alfred Bruneau (París, 3 de març de 1857 - París, 15 de juny de 1934) fou un compositor i musicòleg francès, que va tenir un paper important en la introducció del realisme a l'òpera francesa.
En la seva joventut, va estudiar violoncel al Conservatori de París amb Jules Massenet, i va tocar a l'orquestra de Jules Pasdeloup. Aviat va començar a compondre i va escriure una cantata, Genevieve de Paris.
Va ser un gran admirador de la pianista catalana Mercedes de Rigalt a la qual animà en la seva estada quasi permanent de la pianista a París.
El compositor, escriptor i crític musical Arthur Hervey (1855-1922) va escriure el 1907 una extensa biografia vers Alfred Bruneau.

## Obres

Va compondre moltes òperes sobre texts del seu amic Émile Zola, amic seu, d'orientació naturalista o realista:
* Kérim (1887)
* Le Rêve (1891)
* L'Attaque du moulin (1893)
* Messidor (1897)
* L'Ouragan (1901)
* Lazare (1905)
* Naïs Micoulin (1907).
Va compondre també un ballet (Les Bacchantes, 1912), una Ouverture Héroïque (1883), poemes simfònics (La belle au bois dormant, 1886), un Rèquiem amb orquestra i orgue, entre d'altres. Va treballar com a crític musical en diversos diaris i va publicar alguns estudis (Musique de Russie et musique de France, 1903; La vie et les oeuvres de Gabriel Fauré, 1921) i un llibre sobre Zola À l'ombre d'un gran coeur. També va escriure dos cicles de cançons, Lieds de France i Chansons à danser.

## Referències

* ↑ Warszawski, Jean-Marc. «Biografia» (en francès). Musicologies.org. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2017. [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, p. 1301. ISBN 84 239-4527-8.
* ↑ «Alfred Bruneau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.

## Bibliografia

* James Ross, '"Messidor": Republican Patriotism and the French Revolutionary Tradition in Third Republic Opera'; in Barbara Kelly (ed.), 'French Music, Culture and National Identity, 1870-1939' (Rochester, 2008), pp. 112–130. ISBN 978-1-58046-272-3
* Steven Huebner, 'Alfred Bruneau and Émile Zola' and 'L'Attaque du moulin', French Opera at the Fin de Siècle (Oxford, 1999), pp. 395–425. ISBN 0-19-816280-4
* Manfred Kelkel, 'Naturalisme, Vérisme et Réalisme dans l'opéra' (París, 1984). ISBN 2-7116-4253-4
* Viking Opera Guide ed. Holden (1993)
# Alfred Dörffel

Alfred Dörffel (Waldenburg, 24 de gener de 1821 - Leipzig, 22 de gener de 1905), fou un pianista i musicògraf alemany.
Estudià a Leipzig, tenint per mestres a Gunther, Schumann i Mendelssohn, donant-se a conèixer avantatjada ment com a concertista el 1837. Després es dedicà a l'ensenyament i durant molts anys fou col·laborador de la Neue Zeitschift für musik, de Leipzig.
Es autor dels grans catàlegs temàtics de les obres de Schumann i de Mendelssohn.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 1748. (ISBN 84-239-4581-2)
# Alfred Henry Miles

Alfred Henry Miles (26 de febrer de 1848 - 30 d'octubre de 1929) va ser un prolífic autor de l'edat victoriana, redactor, antòleg, periodista, compositor i professor que va publicar centenars d'obres en una àmplia gamma de temes, des de poesia, i la guerra, a les enciclopèdies de la llar amb informació per a totes les contingències concebibles: un àrbitre popular sobre temes de la recerca domiciliària, i fins i tot consells per al lovelorn. Va ser Membre de la Junta de Tutors per l'alleugeriment de la pobresa.

## Obres més importants

* The Universal Natural History, with Anecdotes Illustrating the Nature, Habits, Manners and Customs of Animals, Birds, Fishes, Reptiles, Insects, etc., etc. edited by Alfred H. Miles, New York : Dodd, Mead and Co., 1895
* The Poets and Poetry of the Century (2a ed., 1904/07), que comprèn 12 vol.;
* Our National Songs, col·lecció de cants en anglès, escocès, irlandès i gal·lès;
* The Land of Songs, manual de notaciómusical per a les escoles;
* diversos llibres d'anècdotes i obres recreatives per a la infància com:
* The Poets and the People (1905);
* Free Trade and other Political Rhymes (1906);
* The New Anecdote Book (1906);
* A Book of Heroes Boys and Men (1907);
* The Booklover's Kalender (1907/14);
* In the Teeth of Adventure up and down the World (1908);
* The Sweep of the Sword (1910);
* A Garland of verse for Young People (1911);
* Where Duty Calls (1912);
* Recitations for Little People (1913);
* With Hunter, Trapper and Scout (1913);
* The Battle and the Breeze Reciter (1914), etc...

## Poesia

La poesia de Miles és desvergonyidament masclista i recorda fortament a Rudyard Kipling.

## Referències

* ↑ https://siris-libraries.si.edu/ipac20/ipac.jsp?uri=full=3100001~!380292!0

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 241. (ISBN 84-239-4535-9)

## Enllaços externs

* https://timesmachine.nytimes.com/timesmachine/1906/02/10/101833168.pdf
* https://web.archive.org/web/20081209200424/http://www.library.rochester.edu/index.cfm?page=987
* Alfred Miles al Projecte Gutenberg
# Alfred John Goodrich

Alfred John Goodrich (Chilo, Ohio, Estats Units, 8 de maig de 1848 - 25 d'abril de 1920) fou un compositor i musicòleg estatunidenc del romanticisme.
Per espai de molts anys va ser professor del Conservatori de Nova York i més tard del d'Indiana, havent-se dedicat a més, a l'ensenyança particular. Va col·laborar en el Musical Courier de Nova York i va publicar les obres següents:
* Music as a Language (1880);
* The Art of Song (1888);
* Complete Musical Analysis (1889);
* Analytical Harmony (1894);
* Theory of Interpretation (1898);
* Guide to Memorizing Music (1904).
També és autor de diverses composicions per a orquestra, peces per a piano i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 689 (ISBN 84-239-4526-X)
# Alfred Lair de Beauvais

Alfred Lair de Beauvais (Bayeux, 1820 - Dreux, 1869) fou un organista i compositor francès del Romanticisme. Heretà dels seus pares una regular fortuna que malbaratà en empreses forassenyades, i després de residir en diverses ciutats, aconseguí la plaça d'organista de l'església de Sant Pere de Dreux, quan ja estava completament arruïnat. A més d'un Traité des principes théoriques qui régissent la musique (París, 1862), deixà un bon nombre de composicions, entre les quals destaquen pels seus mèrits les religioses.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 333 ISBN 84 239-4529-4
* http://books.google.cat/books?id=VUJcAAAAcAAJ&printsec=frontcover&hl=ca#v=onepage&q&f=false
# Alfred Pérez-Iborra

Alfred Pérez-Iborra (Barcelona, 10 de desembre de 1907 - 2 de desembre de 2000) fou un farmacèutic català.
Estudià el batxillerat als Salesians de Mataró, i es va llicenciar en farmàcia a la Universitat de Barcelona el 1931. El 1928, havia ingressat a l'organització Federació Catalana d'Estudiants Catòlics, i en fou membre de la junta, amb Narcís de Carreras. El 1930, en fou elegit President. Va començar com «apotecari rural» el 1932 en adquirir l'antiga farmacia Gallart a Torredembarra on va començar a desenvolupar els seus primers preparats (Helix, Cremamint…) amb l'anhel de crear un propi laboratori de fabricació farmacèutica. En una segona etapa crea la carameleria farmacèutica i comercialitza les pastilles contra la tos de marca francesa Pulmoll, amb la marca catalana Pulmollan. El 1936 s'establí a Barcelona al carrer de la Plateria núm. 6. Durant la guerra civil espanyola va estar al front de l'Ebre en l'exèrcit de la segona República espanyola, en els serveis sanitaris com a alferes de Sanitat. Durant deu anys fou membre de la Junta de Govern del Col·legi oficial de Farmacèutics de Barcelona, (1943-1952). Fou fundador i director durant quinze anys (1943-1958) de la revista Circular Farmacéutica, órgan oficial del Col·legi de Farmacèutics. Va tenir dues farmàcies més, instal·lades al carrer de Pere IV de Barcelona i la darrera a Badalona al barri de Sistrells. El 1940 es va casar amb Montserrat Bastardas i Parera, filla d'Albert Bastardas i Sampere.

## Referències

* 1 2 Pérez-Bastardas, Alfred «Alfred Pérez-Iborra i els primers quinze anys de Circular Farmacéutica (1943-1958)». Premsa Farmacèutica Corporativa Catalana, II (segona època), 4, 4-2007, pàg. 46.
* 1 2 «Farmacèutics innovadors: Alfred Pérez-Iborra». Circular Farmacèutica, 72, 4, 2014, pàg. 46.
* ↑ Pérez-Bastardas, 2002, p. 21.

## Bibliografia

* Jordi i Gonzalez, Ramon. Fundació Uriach. Colectanea: de «speciers», mancebos boticarios, farmacéuticos en Cataluña (1207-1997) (en castellà), 2003. ISBN 84-688-1466-0.
* Pérez-Bastardas, Alfred «El «Laboratorio Pérez-Iborra» (1935-1995): una síntesi històrica». Butlletí de la Societat d'Amics de la Història i de la Ciència Farmacèutica Catalana, IX-XII, 30, 9-2002, pàg. 21-50.
# Alfred Richter

Alfred Richter (Leipzig, 1 d'abril de 1846 - 1919) fou un compositor i teòric alemany.
Deixeble del seu pare Ernst, de 1872 a 1883 fou professor del Conservatori de la mateixa ciutat, va viure algun temps a Anglaterra i en retornar a Leipzig, el 1897, va dirigir fins al 1899 la societat coral universitària Arion.
Va publicar una col·lecció d'exercicis pel tractat d'harmonia del seu pare (1880; 18a edició el 1903) se li deu a més; Die Elementar kenntnisse der Musik (1895, 2a edició, 1901); Das Klavierspiel (1898); Die Lehre von der thematischen Arbeit (1896); Die Lehre von der Form in der Musik (1904) i les noves edicions dels tractats del seu pare.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51. pàg. 456 (ISBN 84-239-4551-0)
# Alfredo Keil

Alfredo Cristiano Keil (Lisboa, Portugal, 3 de juliol de 1850 – Hamburg, Alemanya, 4 d'octubre de 1907) fou compositor i pintor portuguès del Romanticisme.
A més de les seves notables obres pictòriques (uns 300 quadres), deixà diverses òperes, d'elles representades amb èxit a Lisboa i Torí. Entre aquestes hi figuren:
* Suzanna (1833);
* Donna Branca (1888);
* Irene (1893);
* Serrana (1899).
També va compondre la cantata Pàtria, el poem simfònic Una caçada na corte i l'himne patriòtic A portuguesa. Aconseguí formar un ric museu instrumental, el catàleg del qual es publicà el 1904.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 3391 (ISBN 84-239-4582-0)
# Algansea barbata

Algansea barbata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Girard C. F. 1856. Researches upon the cyprinoid fishes inhabiting the fresh waters of the United States, west of the Mississippi Valley, from specimens in the museum of the Smithsonian Institution. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 8. 165-213.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Álvarez, J. & M. T. Cortés. 1964. Una espècie de Algansea capturada en l'Alto Lerma (Pisc., Cyprin.). Ciencia (Mex. City) v. 23 (núm. 3): 104-106.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lyons, J., G. González-Hernández, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alianza Regional de Castilla y León

Alianza Regional de Castilla y León (ARCL) fou una associació de caràcter moderadament regionalista i conservador sorgida a Herrera de Duero, província de Valladolid, el desembre de 1975 a l'empara de la Llei d'Associacions de 1964. El burgalès Gonzalo Martínez Díez, historiador migevalista i professor d'Història del Dret, va ser un dels seus més destacats promotors. A Martínez Díez es deu el llibre Fueros si, pero para todos: los conciertos económicos (1977). Un altre dels seus principals impulsors va ser el lleonès Alfonso Prieto, també catedràtic d'universitat.
El desig de tenir una força política castellanoleonesista va dur a alguns dels seus militants a la fundació de PANCAL. Aquesta organització, actualment desapareguda, fou la pionera del castellanolleonesisme després de la mort del general Franco, antecedent de l'Institut Regional de Castella i Lleó. L'Institut, pocs dies després de la seva fundació, va convocar el 1976 el primer homenatge als comuneros a Villalar de los Comuneros després de la caiguda del franquisme. L'any 1977 es dissolgué.

## Referències

* ↑ González Clavero, 2001, p. 319-335.

## Bibliografia

* González Clavero, Mariano «Alianza Regional: un primer intento regionalista en Castilla y León (1975-1977)» (en castellà). Investigaciones históricas. Época moderna y contemporánea. Servicio de Publicaciones. Universidad de Valladolid [Valladolid], núm. 21, 2001. ISSN: 0210-9425.
# Alice Mary Smith

Alice Mary Smith (Londres, 19 de maig de 1839 - 4 de desembre de 1884) fou una compositora anglesa de l'època romàntica.
Fou deixebla de Mac-Farren i de Bennett i va escriure una sèrie de notables obres: una simfonia en do major, 4 obertures, 2 quartets per a piano i arc, 2 quintets per a arc, 1 concert per a clarinet, Intoduction i allegro per a piano i orquestra, diverses composicions per a cor i orquestra, melodies, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 399 (ISBN 84 239-4556-1)
# Allotoca diazi

Allotoca diazi és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total i les femelles 12.

## Reproducció

És vivípar, la gestació dura al voltant de 55 dies i té entre 10 i 50 cries.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical (22 °C-27 °C) i demersal, el qual viu generalment tant en aigües netes com fangoses, sobre fons sorrencs, rocallosos o fangosos i amb vegetació abundant.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de la conca del riu Lerma (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Hubbs C. L. & Turner C. L., 1939. Studies of the fishes of the order Cyprinodontes. XVI. A revision of the Goodeidae. Misc. Publ. Mus. Zool. Univ. Mich. Núm. 42. 1-80. Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Meek, S. E., 1902. A contribution to the ichthyology of Mexico. Field Columbian Mus. Zool. Ser. v. 3 (núm. 6): 63-128, Pls. 14-31.
* ↑ Wischnath, L., 1993. Atlas of livebearers of the world. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 336 p.
* 1 2 3 4 «Allotoca diazi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Koeck, M. (2019). "Allotoca diazi." 2019 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2019. [Consulta: 11 abril 2023]
* ↑ Wischnath, L., 1993.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.
* ↑ Miller, R.R., 2005. Freshwater Fishes of Mexico. The University of Chicago Press, Londres.

## Bibliografia

* Meyer, M. K., A. C. Radda i O. D. Domínguez, 2001: Notes on the genera Neoophorus (Hubbs & Turner, 1937) and Allotoca (Hubbs & Turner, 1937), with a description of a new species of Allotoca from Laguna de Zacapu, Michoacán, Mexico (Teleostei, Cyprinodontiformes: Goodeidae). Annalen des Naturhistorischen Museums in Wien v. 103 B: 453-460.
* Villanueva, N., M. del Rocío i M.L. Jiménez, 1995. Hábitos alimenticios de Allotoca diazi (Meek) (Pisces:Goodeidae) del Lago de Patzcuaro, Mich. Mexico XIII Congreso Nacional de Zoología, Programa Resúmenes, 21-24 de novembre de 1995, Centro Cultural Universitario Morelia, Michoacán, Mèxic.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aloe corallina

Aloe corallina és una espècie vegetal del gènere àloe de la subfamília de les asfodelòidies (Asphodeloideae).

## Descripció

Aloe corallina creix principalment de forma individual i forma tiges. El tronc fa 0,5 centímetres de diàmetre. Les fulles són lanceolades i formen denses rosetes. El limbe foliar és de color verd grisós amb una lleugera capa de pols, fa uns 50 centímetres de llarg i 11 centímetres d'amplada. La superfície de la fulla està folrada indistintament. A les fulles joves, les dents són de color marró vermellós a la vora de la fulla i són minúscules; en canvi estan absentes a les fulles madures.
La inflorescència consta de dues o tres branques. Els raïms són força densos, fan de 17 a 28 centímetres de llarg. Les bràctees allargades i punxegudes fan de 10 a 15 mil·límetres de llarg. Les flors de color vermell corall es troben en peduncles de 10 a 17 mil·límetres de llarg. Les flors fan de 28 a 35 mil·límetres de llarg i s'estrenyen a la seva base curta. Per sobre de l'ovari, les flors s'expandeixen cap al mig i finalment s'estrenyen cap a la boca. Els seus tèpals exteriors no estan fusionats i fan una llargada de 20 mil·límetres. Els estams i l'estil sobresurten uns 5 mil·límetres de la flor.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie d'àloe és nadiua al sud d'Angola i nord de Namíbia. Els seus hàbitats naturals són matollars secs subtropicals o tropicals i zones rocoses. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Taxonomia

Aloe corallina va ser descrita per Inez Clare Verdoorn i publicat a Flowering Plants of Africa 45: 1788, a l'any 1979.

### Etimologia

Vegeu: Aloe
corallina: epítet llatí que significa "de color vermell coral".

## Referències

* ↑ Adams, R. Aloes A to Z. Raewyn Adams, 2015, p. 34. ISBN 978-0-473-33139-9.
* 1 2 «Aloe corallina». World Checklist of Selected Plant Families. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Aloe corallina». Tropicos.org.
* ↑ «Aloe corallina». PlantList.
* ↑ «Aloe corallina». Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra: Flora africana. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ Eggli, Urs; Newton, Leonard E. Springer. Etymological Dictionary of Succulent Plant Names (en anglès), 2010. ISBN 978-3-642-05597-3.

## Bibliografia

* Carter, Susan; Lavranos, John Jacob; Newton, Leonard Eric; Walker, Colin Charles. Kew Publishing. Aloes. The definitive guide (en anglès), 2011. ISBN 978-1-84246-439-7.
* Newton, Leonard Eric; Eggli, Urs. Eugen Ulmer. Aloe corallina. Sukkulenten-Lexikon. Einkeimblättrige Pflanzen (Monocotyledonen), 2001. ISBN 3-8001-3662-7.

## Enllaços externs

* Exemplars d'herbari (anglès)