OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de l'Aldea

L'escut oficial de l'Aldea (Baix Ebre) té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un riu en forma de faixa ondada abaixada d'atzur rivetada d'argent acompanyada al cap d'una torre oberta d'argent acostada de 2 espigues d'arròs d'argent; la bordura d'argent carregada de 5 carxofes de sinople posades 2.2.1. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 21 de març de 1985 i publicat en el DOGC el 14 de juny del mateix any amb el número 550.
L'escut representa la torre de guaita construïda pels Bell-lloc, primers senyors del poble. Les espigues d'arròs al·ludeixen als arrossars de la zona de l'Ebre, simbolitzat aquí per la faixa ondada: de fet, l'Aldea se situa a l'inici del delta d'aquest riu. Finalment, les carxofes que trobem al voltant de l'escut són el recurs agrícola principal del poble, pel qual és conegut arreu de la comarca.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Ebre
* Bandera de l'Aldea

## Referències

* ↑ «DECRET 124/1985, de 21 de març, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de l'Aldea per adoptar el seu escut heràldic municipal» (pdf). DOGC num. 550, 21-03-1985. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de la Ciutat del Vaticà

L'escut de l'Estat de la Ciutat del Vaticà té, en camper de gules, dues claus passades en sautor, amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la de la destra d'or per damunt de la de la sinistra d'argent, lligades amb un cordó de gules. Sobre les claus, al cap de l'escut, una tiara papal.
L'escut d'armes de l'Estat Vaticà apareix regulat en la Llei fonamental de l'Estat de la Ciutat del Vaticà, de 26 de novembre del 2000.
Les claus entrecreuades són les claus de Sant Pere. La clau d'or, a més, representa el poder espiritual de l'Església Catòlica, i la d'argent el seu poder temporal. El cordó és el símbol del vincle entre tots dos poders. Les claus són, des del segle xiv, símbol de la Santa Seu.
La tiara està composta per tres corones que representen les atribucions del papa com a «pastor», «mestre» i «sacerdot suprem» de l'Església. La creu d'or de dalt la tiara simbolitza la crucifixió de Jesús.
# Escut de la Conca de Barberà

L'escut oficial de la Conca de Barberà té el blasonament següent:
    Escut caironat: de sinople, un celler cooperatiu de porpra, que ressalta sobre una espiga de blat d'or, en pal; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre, una corona de comarca.

## Història

Va ser aprovat el 19 de setembre del 2017 i publicat al DOGC el 28 del mateix mes.
El Consell Comarcal va assumir com a escut un que incorpora com a element principal un celler cooperatiu, que simbolitza la presència d'aquests edificis en aquesta comarca vinícola, els vins de la qual estan emparats sota la Denominació d'Origen Conca de Barberà. Entre els cellers de la comarca destaquen especialment les anomenades "catedrals del vi" de Barberà de la Conca, l'Espluga de Francolí, Montblanc, Pira, Rocafort de Queralt i Sarral.
L'espiga de blat fa referència al cultiu de cereals a la part nord de la comarca, mentre que la bordura representa els quatre pals de l'escut de Catalunya.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/2242/2017, de 19 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de la comarca de la Conca de Barberà.» (pdf). DOGC num 7463, 28-09-2017. [Consulta: 12 octubre 2017].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Conca de Barberà
# Escut de la Figuera

L'escut de la Figuera és un símbol oficial d'aquest municipi del Priorat i es descriu mitjançant el llenguatge tècnic de l'heràldica amb el següent blasonament:
| « | Escut caironat: de sinople, una figuera d'argent. Per timbre, una corona mural de poble. | » |
Va ser aprovat el 29 de març de 2023 i publicat al DOGC el 4 d'abril del mateix any amb el número 8889.

## Disseny

L'escut incorpora una figuera com a senyal parlant referent al nom del poble.

## Història

L'ajuntament en ple va acordar l'inici de l'expedient heràldic el dia 1 de desembre de 2022. Després del procés reglamentari, l'escut va ser aprovat el 29 de març de 2023 i publicat al DOGC número 8889 el 4 d'abril del mateix any.
El municipi sempre ha fet servir senyals parlants per tal de representar el nom de la localitat al seu emblema: el segell del poble incorporava, als segles xviii i xix, una fulla de figuera, i des de mitjan segle xix, una figuera terrassada.

## Referències

* 1 2
* 1 2 «La Figuera». Escuts i banderes de Catalunya. [Consulta: 4 abril 2023].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Priorat
# Escut de la República del Congo

L'escut de la República del Congo fou aprovat el 12 d'agost del 1963 i és obra de l'heraldista i vexil·lòleg suís Louis Mühlermann.

## Blasonament i significació

Es tracta d'un escut d'or amb una faixa ondada de sinople; ressaltant sobre el tot, un lleó de gules lampassat i armat de sinople, aguantant amb la pota destra una torxa de sable encesa de gules. Per timbre, una «corona forestal» consistent en un cèrcol d'or amb el nom oficial de l'estat en francès: RÉPUBLIQUE DU CONGO ('República del Congo'), en lletres de gules; set troncs d'or al damunt, i un bonet de sinople. Com a suports, dos elefants passants de sable defensats d'or, adossats, movent dels flancs de l'escut, sostinguts damunt un tronc d'arbre de gules, d'on penja una cinta d'or amb el lema nacional també en francès: UNITÉ / TRAVAIL / PROGRÈS ('Unitat / Treball / Progrés'), en lletres de gules.
La banda ondada representa el riu Congo, que ha donat nom al país. El lleó simbolitza la nació congolesa, aguantant la torxa de la llibertat. La corona és un símbol de sobirania, mentre que el tronc i el bonet de la corona al·ludeixen a la riquesa forestal del país. Els elefants simbolitzen la força, la dignitat i la perseverança. La corona fou dissenyada especialment per a aquest escut, i en el disseny originari estava decorada amb motius tradicionals, que el Govern va substituir pel nom oficial de l'Estat.
Els esmalts de l'escut corresponen als colors de la bandera estatal, amb l'afegitó del sable, al·lusiu a l'Àfrica negra.

## Escut de la República Popular del Congo

* Escut de la República Popular del Congo (1970-1992)
Aquest escut fou substituït per un altre el 1970 arran de la proclamació de la República Popular del Congo. Aquell emblema, de caràcter socialista, era de forma circular, amb dues palmes de sinople a banda i banda, una estrella de cinc puntes d'or al cap i un martell i una aixada passats en sautor a la punta, amb una cinta d'argent amb el lema nacional en francès: TRAVAIL / DÉMOCRATIE / PAIX ('Treball / Democràcia / Pau'), en lletres de sable.
Va estar vigent fins al 10 de juliol del 1992, quan es va tornar a adoptar l'escut del 1963.

## Segell de 1959-1963

Entre 1959 i 1963 la república autònoma i la independent no van tenir escut oficial. La república autònoma dins la Unió Francesa havia estat proclamada el 28 de novembre de 1958. El 3 de novembre de 1959, dos mesos i mig després de l'aprovació de la bandera, es va establir un segell que va fer les funcions d'escut de la república autònoma i, des del 15 d'agost de 1960, també de la república independent, fins al 1963. Aquest segell presentava la figura d'un personatge que sembla simbolitzar un legislador grec de perfil, mirant cap a la dreta de l'observador i assegut a terra, portant a les mans unes taules on hi havia escrit: UNITÉ / TRAVAIL / PROGRÈS ('Unitat / Treball / Progrés'). Aquest segell s'usava sempre en blanc i negre o en línies de tinta d'un sol color (blau o vermell) sobre paper quasi sempre blanc.

## Vegeu també

* Bandera de la República del Congo

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut del Congo Brazzaville (anglès)
# Escut de la família Margarit

L'Escut de la família Margarit és una obra de Sant Gregori (Gironès) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Escut de la família Margarit gravat en pedra a sobre de la portada de l'església parroquial de Sant Gregori. Al tram superior hi ha les armes reials amb els blasons d'Aragó i Sicília i Navarra. A la part inferior hi ha a la dreta tres margarides posades en triangle; al centre tres pinyes i a l'esquerra tres punys. Les margarides eren les que utilitzaven des de l'inici a l'escut dels Pinós, amb els quals havien emparentat. Els punys eren el blasó de la família Espuny amb els quals també havien enllaçat els Margarit. L'any 1465, el rei Joan II havia concedit als Margarit la facultat de posar sobre les armes del seu escut les armes reials.

## Història

La família Margarit va ser un llinatge de cavallers i després nobles, d'origen burgés, de Girona. El castell o casa forta de la família era a prop de l'església de Sant Gregori.
Seria probablement al final de les obres d'ampliació i reforma de la parròquia realitzades en els segles xvi i xvii quan es va col·locar l'escut al damunt de la portada, probablement en raó a que els Margarit haurien costejat bona part de les obres.

## Referències

* 1 2 3
# Escut de les Illes Salomó

L'escut de les Illes Salomó mostra un escut emmarcat per un cocodril i un tauró. Sota el lema, que diu "Conduir és servir". Sobre l'escut hi ha un casc amb decoracions, coronat per un sol estilitzat.
Fou adoptat el 7 de juliol de 1978, arran de la independència de l'arxipèlag. Els elements que el componen, que ja apareixien a l'antic escut colonial aprovat el 1956, simbolitzen els diversos territoris que formen aquest estat insular: la província Central (el sautor amb la panòplia d'armes), la província Occidental (les tortugues), l'illa de Malaita (l'àguila) i les illes exteriors (les fregates). El cocodril i el tauró tradicionalment s'han considerat animals protectors.

## Escuts històrics

* Segell de les Illes Salomó (1906–1947)
* Segell de les Illes Salomó (1947–1956)
* Segell de les Illes Salomó (1956–1978)

## Referències

* ↑ «Solomon Islands flags at Flags of the World.net», 27-04-2017. [Consulta: 27 abril 2017].
* ↑ «Solomon Islands historical flags at Flags of the World.net», 27-04-2017. [Consulta: 27 abril 2017].
* ↑ «British Solomon Islands Protectorate 1947-1956 at Flags of the World.net», 27-04-2017. [Consulta: 27 abril 2017].

## Vegeu també

* Bandera de Salomó
# Escut de les Piles

L'escut oficial de les Piles té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, 2 piles apuntades d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 23 de desembre de 1996.
Les dues piles són un senyal parlant referent al nom de la localitat. Els esmalts, argent i gules, provenen de les armes dels Timor, senyors del castell del poble.

## Vegeu també

* Bandera de les Piles
* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 23 de desembre de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de les Piles.» (pdf). DOGC num 2312, 20-01-1997. [Consulta: 20 juny 2010].
# Escut de les Valls d'Aguilar

L'escut oficial de les Valls d'Aguilar té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, una vall de sinople sobremuntada d'una àguila de sable. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Aprovat el 6 d'abril de 1999.
Les armes són parlants: tant la vall com l'àguila fan referència al nom del municipi, creat el 1972 amb la unió de Noves de Segre (la capital), Taús, la Guàrdia d'Ares i Castellàs.

## Escuts municipals anteriors

El municipi de les Valls d'Aguilar es formà el 1972, a partir de la unió de quatreantics municipis. Els escuts municipals anteriors a l'actualment vigent foren, per tant, els d'aquests quatre municipis desapareguts: Castellàs, la Guàrdia d'Ares, Noves de Segre i Taús.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'11 de març de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de les Valls d'Aguilar.» (pdf). DOGC num 2861, 11-03-1999. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell
# Escut del Montsià

L'escut oficial del Montsià té el següent blasonament: Escut caironat: d'argent, un mont de sinople de quatre cims, sostingut d'una faixa d'argent sostinguda d'un peu d'atzur; bordura componada d'or i de gules. Per timbre, una corona mural de comarca.
Va ser aprovat el 14 de setembre del 2005 i publicat al DOGC el 29 de setembre del mateix any. L'escut fa referència a la geografia de la comarca, travessada pel massís del Montsià que li dona nom (el mont de quatre cims) i emmarcada per l'Ebre al nord-est (la faixa d'argent) i per la Mediterrània a l'est (el peu d'atzur). La bordura representa els quatre pals de l'escut de Catalunya.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Montsià
# Escut del Pinell de Brai

L'escut oficial del Pinell de Brai té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un pi arrencat de sinople; el cap quarterat: al primer, de gules, un castell d'or tancat d'atzur; al segon, d'argent, un lleó de porpra; al tercer, d'or, quatre pals de gules; al quart, de gules, una cadena d'or passada en creu, en sautor i en orla carregada en abisme d'un caboixó de sinople; gaiat curvilini a la punta i abaixat d'argent, una magrana tijada i fullada de sinople i oberta de gules; sobre el tot un escussó ovalat d'atzur amb tres flors de lis d'or i la bordura de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 26 de novembre de 1999.
El pi és un senyal parlant al·lusiu al nom de la localitat. Les armes del regne d'Espanya que apareixen al cap de l'escut hi són per un privilegi reial de Carles III, que va nomenar el Pinell de Brai "vila fidelíssima" en gratitud per la seva lleialtat a Felip V en la guerra de Successió.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 28 d'octubre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi del Pinell de Brai.» (pdf). DOGC num 3024, 28-10-1999. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Terra Alta
# Escut del Valle del Cauca

L'escut del Valle del Cauca fou creat per l'historiador Raúl Silva Holguín i oficialitzat per l'ordenança número 146 de 31 de desembre de 1960. El text d'aquest document és el següent: "S'adopta com Escut d'armes de manera oficial, per al departament, un de forma francesa, de proporció sis (6) de longitud per cinc (5) de latitud, caracteritzat pel triangle curvilini, partit en barra en homenatge a la França de tots els temps, que va contribuir a la independència de la república, dividint el seu camp en dos quarters, en la forma que s'anomena tallat.
Quarter superior dret: una vall en sinople amb el seu riu, muntanyes en blau al fons, dues palmeres i cinc ciutats d'or. La vall eternament verda (sinople) ha d'ocupar preeminència al blasó. El riu no és altre que el tranquil Cauca, que cenyeix amb la seva limfa l'aparença opulenta de la vall, les palmeres denunciant el tròpic i les cinc ciutats d'or, com homenatge a les cinc ciutats confederades del Valle del Cauca.
Quarter inferior esquerre: un port de mar, Buenaventura amb la seva badia, el moll, carretera Simón Bolívar, i el panorama flotant de l'Anchicayá; en alta mar, un dels transatlàntics de la flota nacional. Adornant l'escut, a la dreta la bandera de les Ciutats Confederades de 1811, amb els seus esmalts blau cel i blanc en faixes horitzontals d'igual amplada, orlada de plata; a l'esquerra, un feix de canya de sucre i rames de cafè, font de treball promissori i de les riqueses del nostre sòl. Timbrant l'escut, el sol que significa unitat, gràcia, abundància riquesa, i se símbol de llibertat i benevolència; i superat en llistó, cinta de gules sobre la qual en lletres d'or la divisa: 3 de juliol de 1810, 1r de maig de 1910.
# Escàndol Bogdànov

L'escàndol Bogdànov (en francès, affaire Bogdanoff i en anglès, Bogdanov affair) és, segons el terme emprat pel matemàtic John Baez que va descobrir el tema, un conjunt de discussions nascudes, d'una part dels comentaris fets sobre la tesi doctoral (doctorat a França) dels bessons de nacionalitat francesa Igor i Grichka Bogdànov, i de l'altra sobre la vulgarització de la ciència que aquests exercien en molts treballs i en la televisió. El terme francès d'"affaire Bogdanoff" recorda el d'una falsa alarma com la de l'escàndol Sokal, feta expressament pel físic Alan Sokal l'any 1996 en el domini de les ciències socials, per demostrar que es podien publicar vaguetats, informacions contradictòries sense sentit, etc., sense passar pels habituals filtres amb què funcionen les revistes científiques.

## El desvetllament de l'escàndol

Els dos germans estudiaren matemàtica aplicada a París, però van començar una carrera a la televisió francesa presentant una sèrie de programes populars de ciència i de ciència-ficció. El primer d'aquests programes, Temps X, funcionà de 1979 a 1989.
La controvèrsia sobre el treball dels Bogdànov començà el 22 d'octubre de 2002, quan Max Niedermaier, de la Universitat de Tours, va enviar un correu electrònic al físic Ted Newman de la Universitat de Pittsburgh. Niedermayer suggerí que les tesis doctorals dels Bogdànov eren una "burla" mesclant la teoria de cordes amb el vocabulari específic de la física teòrica. Còpies del correu electrònic van arribar al matemàtic dels Estats Units John Baez i va crear a Usenet la discussió: "Physics bitten by reverse Alan Sokal hoax?". Baez va comparar aquest cas amb el de Sokal de 1996. L'assumpte Bogdànov va passar a ser aviat un tema de discussió i l'article fet pels Bogdànov va arribar el 2004 a la Viquipèdia en francès i el 2005 a la Viquipèdia en anglès.

## Notes

* ↑ "Are They a) Geniuses or b) Jokers?; French Physicists' Cosmic Theory Creates a Big Bang of Its Own" per Dennis Overbye, The New York Times, November 9, 2002, Section B, Page 7, Column 2.
* ↑ http://www.tvmag.com/programme-tv/article/mercato/45934/les-bogdanoff-courtises-par-tf1.html?meId=3
* ↑ http://www.wissenschaft-online.de/artikel/957293
* ↑ http://www.telecablesat.fr/print/article/2008/07/17/20080717-News-Bogdanov-le-retour.php Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.intalk.fr/index.php/component/content/article/913.html?joscclean=1&comment_id=476 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.liberation.fr/portrait/0101427929-faux-semblants
* ↑ John Baez «Physics bitten by reverse Alan Sokal hoax?». , 24-10-2002.

## Enllaços externs

* L'affaire Bogdanov vist pel matemàtic Fabien Besnard.
* Citació original de John Giorgis a propòsit de l'afer Bogdanoff.
* Visió de Peter Woit sobre l'afer Bogdanoff.
# Escàndol dels Black Sox

L'escàndol dels Black Sox va ser un escàndol esportiu del Major League Baseball, en què vuit jugadors dels Chicago White Sox van ser acusats de perdre les Sèries Mundials del 1919 deliberadament, a canvi de diners d'una casa d'apostes del mafiós Arnold Rothstein. En conseqüència, es va dissoldre la National Baseball Commission (la màxima autoritat en aquell moment) i, en un intent de restaurar la integritat del beisbol i la confiança entre el públic general, es designar el jutge Kenesaw Mountain Landis com a primer Comissionat del Beisbol, concedint-se-li un poder absolut sobre l'esport.
Malgrat que un judici públic va absoldre els vuit implicats, Landis va mantenir-se ferm i va prohibir el seu retorn al beisbol de per vida. Com a part de la prohibició, també se'ls va vetar de formar part del Saló de la Fama del Beisbol, ni tan sols pòstumament. En les dècades posteriors, els jugadors (especialment Shoeless Joe Jackson) van demanar reiteradament que s'aixequés la prohibició; tanmateix, la prohibició va seguir vigent i hi continua encara ara.

## Referències

* ↑ Owens, John «Buck Weaver's family pushes to get 'Black Sox' player reinstated» (en anglès). .
# Escòrnacrabes

L'Escòrnacrabes, en occità, o Escornacabres en català, és una muntanya de 2.613 metres que es troba en el Pirineu axial, al massís de Beret. Si bé geogràficament està situat plenament al NE de la Vall d'Aran, la muntanya marca el límit entre els municipis d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà i de Naut Aran a la Vall d'Aran. El vessant oriental està inclosa en el Parc Natural de l'Alt Pirineu i és un límit del Circ de Baciver.
De fet es tracta d'una cresta espadada de 1.650 metres de longitud que comunica el Cap de Baqueira al nord-oest amb el Tuc de la Llança al sud-est.
La paraula aranesa escòrnacrabes fa referència al lloc amb molta pendent on fins i tot les cabres poden caure, lloc de mal passar.

## Referències

* ↑ Diccionari aranés (pdf) (en aranès). Institut d'Estudi Aranesi, desembre 2018, pàgina 169 [Consulta: 18 març 2020].

## Bibliografia

* «Escornacrabes» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 18 març 2020].
# Esdanaïta-(Ce)

L'esdanaïta-(Ce) és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

L'esdanaïta-(Ce) és un fosfat de fórmula química NaMnCe(PO₄)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de catàleg: cmnmc 87259.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, situada al mont Saint-Hilaire, dins el municipi regional de comtat de La Vallée-du-Richelieu, a Montérégie (Quebec, Canadà), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Esdanaite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 març 2022].
# Esfinx d'Haches

L'Esfinx d'Haches és una escultura ibèrica trobada a la pedania d'Haches, dins del terme municipal de Bogarra, a la província d'Albacete. Va ser trobada, de manera casual, als peus de la torre almohade d'Haches. Ha estat datada del segle vi aC i es troba dipositada al Museu Arqueològic d'Albacete des de 1945.
Pel seu enigmàtic somriure ha estat qualificada com la Gioconda ibèrica.

## Descripció

Escultura animalística i fabulosa, pròpia de l'escultura ibèrica, està representada per aquesta esfinx, l'estructura cúbica de la qual i visió central l'apropen més a l'alt relleu.
És un carreu amb talla en alt relleu, en el qual la figura apareix en repòs. El rostre és transsumpte d'una figura arcaica grega, encara que el cos mostra el caràcter indígena d'aquesta esfinx que va haver de tenir un significat protector d'una tomba. És datada del segle vi aC.
Representa la mítica figura amb arpes de lleó, cos d'au i cap de dona, on el somriure arcaic dels llavis i el trenat dels cabells recorden l'escultura grega.
Es tracta d'una figura alada i s'estima que estava associada a un context funerari. Representa un ésser mitològic, el cap del qual està girat cap a la dreta, trencant el perfil del cos, que correspon a un animal quadrúpede en repòs, mentre que el cap, que mira a l'espectador, és de dona.
Els investigadors han trobat certes relacions culturals entre els antics pobladors d'aquest territori i els pobles del Mediterrani oriental. L'estètica de figures com aquesta, les esfinxs bessones del Salobral o l'Esfinx de Balazote responen al tipus grec arcaic.

## Enllaços externs

* L'Esfinx d'Haches en Turisme de Castella-la Manxa.
# Esgarrat

L'esgarrat o esgarra(d)et, esgarra(d)eta, espencat, o encara torrat, mullador torrat, mullado, tabollat, pebrera i tomaca rostida és un entremès fred típic de València i la seua rodalia fet a base de pebreres escalivades i esqueixades, és a dir, esgarrades; també pot dur olives i bacallà salat.
A les muntanyes d'Alcoi existeix una preparació semblant anomenada pericana. Un altre plat que té com a element central el bacallà esqueixat és l'esqueixada de Catalunya, que conté tomàquets escalivats i pot tenir o no pebrot.

## Referències

* ↑ https://3.bp.blogspot.com/-uqFpxzuHlNo/WkCq8EFc2GI/AAAAAAAAGKY/m3Fo1VtIST4cd4UPaFp-ronqlNzAw9LDgCLcBGAs/s1600/ALMAR_Mullaor.JPG
* ↑ «Esgarraet o esgarradet: ensalada de bacalao» (en castellà). Koketo.
* 1 2 «L'esgarrat». Diari la Veu.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :