OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eficiència assignativa

L'Eficiència assignativa o eficiència d'assignació és una mesura teòrica del benefici o utilitat derivada d'una decisió proposada o vigent en la distribució o el repartiment de recursos econòmics.
Tot i que hi ha diferents estàndards d'avaluació per al concepte d'eficiència d'assignació, el principi bàsic afirma que, en qualsevol sistema econòmic, les diferents opcions en l'assignació de recursos produiran tant guanyadors com perdedors en relació amb l'elecció que s'avalua. Els principis de la teoria de l'elecció racional, la maximització individual, l'utilitarisme i la teoria del mercat assumeixen, en addició, que els resultats tant per als guanyadors com per als perdedors es poden identificar, comparar i mesurar.
A partir d'aquestes premisses bàsiques, l'objectiu de maximitzar l'eficiència en l'assignació es pot definir d'acord amb algun principi neutral en què algunes opcions són considerades “objectivament millors que altres”. Per exemple, un economista podria dir que un canvi a la política augmenta l'eficiència en l'assignació, sempre que els que es beneficien del canvi (guanyadors) guanyen més que el que els perdedors perden. (veure Eficiència de Kaldor i Hicks).

## Consideracions

En principi una economia assignativament eficient produeix una "combinació òptima" dels productes bàsics (commodities en anglès). Una empresa és assignativament eficient quan el seu preu és igual al cost marginal (és a dir, P = MC) en un mercat de competència perfecta.
Igualment, una economia assignativament eficient produeix els articles adequats per a la gent adequada al preu adequat. Un mercat assignativament eficient, per tant, és un que no té imperfeccions o errors.
És possible que hi hagi eficiència de Pareto sense tenir eficiència assignativa. En variar l'assignació dels recursos en aquesta economia, hi podria haver un augment més gran en benefici per a un individu que la pèrdua en benefici d'un altre individu. Per tant, abans d'aquest canvi, el mercat no és assignativament eficient, però pot ser eficient.
Quan un mercat no assigna eficientment els recursos, es diu que hi ha una fallada del mercat. El fracàs del mercat es pot produir a causa del coneixement imperfecte, productes diferenciats, defectes de mercat concentrat (per exemple, el monopoli o oligopoli), o externalitats.

## Referències

* ↑ Markovits, Richard. Matters of Principle. Nova York: New York University Press, 1998. ISBN 9780814755136.
* ↑ Markovits, Richard. Truth or Economics. New Haven: Yale University Press, 2008. ISBN 9780300114591.

## Vegeu també

* Eficiència econòmica
* Eficiència productiva

## Enllaços externs

* Michael Common, Sigrid Stagl: Introducció a l'economia ecològica (9.2.1 “Les condicions necessàries perquè els mercats produeixin eficiència assignativa)
* Ana Rodríguez Álvarez: MESURAMENT DE L'EFICIÈNCIA ASSIGNATIVA AMB FUNCIONS DE DISTÀNCIA
# Eficiència econòmica

L'eficiència econòmica és l'obtenció d'una determinada quantitat de producte), utilitzant el mínim de factors de producció per obtenir-lo. Aquesta, s'aconsegueix quan la producció obtinguda és la màxima possible amb les quantitats de factors disponibles.

## Exemple: Eficiència tècnica en dos processos

* En el primer procés de producció s'utilitzen quatre màquines (K) i dues persones (L) per a produir 4 unitats de producte.
* En el segon procés s'utilitzen tres màquines (K) i dues persones (L) per a produir 4 unitats de producte.
Per definir quin procés és més eficient hem de sumar els factors de producció utilitzats en cada procés:
* En el primer procés sumem 4+2=6 per produir 4.
* En el segon procés sumem 3+2=5 per produir 4.
Per tant, és més eficient utilitzar el segon procés, ja que amb menys factors de producció aconsegueixes més producte.
També podem distingir l'eficiència econòmica en la que atesa a l'eficiència tècnica, presenta un cost més petit. Per tant, consisteix a seleccionar aquella tecnologia que permeti produir amb el mínim cost.
En l'exemple següent observem que les dues tecnologies presenten la mateixa eficiència tècnica. Però si el cost unitari del treball és de 60,10 € i el cost del capital és de 48,08 €, es comprova que la tecnologia A ja es permet produir a un cost inferior.
| Tecnologia | Treball | Capital | Producció |
| A | 4 | 2 | 375 |
| B | 2 | 4 | 75 |
| Tecnologia | Cost treball | Capital | Producció |
| 60,10 €/dia | 48,08 €/dia | | |
| A | 240,4 | 96,16 | 336,564 |
| B | 120,2 | 192,32 | 312,52 |
# Efod

L'efod és un vestit sacerdotal usat pels jueus.
És una de les vestidures sacerdotals de l'Antic Testament. En llatí es diu superhumerale perquè queia sobre les esquena, cenyint les altres vestidures. En el capítol 28 de l'Èxode Déu mana a Moisés que facin les vestidures del Summe Sacerdot i dels altres inferiors i diu que "L'efod l'han de fer de lli ben filat, brodat artísticament amb or, i de llana tenyida de porpra violeta i vermella i d'escarlata. Anirà subjectat a les espatlles pels dos extrems amb dos tirants i tindrà un cinyell que formarà part de la mateixa peça; aquest també serà de lli ben filat, d'or, i de llana tenyida de porpra violeta i vermella i d'escarlata. Pren dues pedres d'ònix i fes-hi gravar els noms de les tribus d'Israel: sis en una pedra i sis en l'altra, per ordre de naixement dels fills de Jacob. Els noms s'han de gravar com els orfebres graven les pedres precioses. Després fes encastar les dues pedres en muntures d'or i posa-les damunt els dos tirants de l'efod, com a memorial de les dotze tribus d'Israel. Així, quan Aaron es presentarà davant el Senyor, portarà en els tirants els noms de les tribus perquè el Senyor tingui present el seu poble."

## Forma

No hi ha conformitat en els autors sobre la forma de l'efod. Segons Flavi Josep era una espècie de túnica curta; deixava sobre l'estómac una obertura com de quatre dits en quadre, coberta pel racional. Filó ho compara amb una cuirassa i sant Jeroni amb el vestit anomenat caracal·la.

## Usos en l'Antic Testament

L'efod era una vestidura peculiar dels sacerdots, però es distingia el seu i el del pontífex per ser únicament de lli. Sembla que també elvan usar els reis, com es llegeix de David (IISamuel 6:14), en la solemne transacció de l'Arca. També es llegeix de Gedeó (Jutges 8:24-28) que va manar fabricar un efod amb les despulles dels madianites i ho va dipositar en Ephra, on residia, fent-li servir d'adorn per als sacerdots dels ídols, a imitació del que feia el pontífex dels hebreus per consultar al Senyor.

## Bibliografia

* Ag. calmet, O.S.B., Comentarius litteraris in Exodum (Vente 1767, t. I; edic. francesa, París 1707, em 4º, t. II; París 1724, t. I, fol.)
* A. Lapide, Comment in Exod (Venet 1761, fol., t. I París 1861 y 1891)
* Josefo Antiquitatum judaic (lib. II, cap. VIII, edic. Lugduni, 1555 y 1557, en 12º, t. I)
* Historia del pueblo hebreo lib. I, cap VIII
* Los Héroes y maravillas del mundo (Madrid-Barcelona, 1854. t. I)
* Copzov. De Pontificum hebraeorum vestitu sacro (Jena, 1656)
* Castillo, De Ornatu Aaronis (Antuerpiae, 1681)
* El contingut d'aquest article incorpora material del Volum {{{Tom}}} de l'Enciclopedia Universal Il·lustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior al 1945, que es troba en el domini públic.
# Egotel de Nova Caledònia

L'egotel de Nova Caledònia (Aegotheles savesi) és una espècie d'ocell de la família dels egotèlids (Aegothelidae). Habita una petita zona del sud de Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ «Egotel de Nova Caledònia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Eix longitudinal

L' eix longitudinal s'utilitza en la tècnica, la biologia i altres ciències per a indicar l'eix d'un cos en la direcció amb una dimensió més gran. Sovint l'eix longitudinal és també l'eix de simetria d'un cos.
El gir de l'eix tècnic o del palier s'efectua, normalment, en l'eix longitudinal. Si s'adhereixen altres components mòbils llavors es parla de vibracions.
En termes d'objectes astronòmics la rotació es fa en la seva majoria al voltant de l'eix "curt". En física i mecànica aquest fenomen s'anomena «eix del major moment d'inèrcia».
També la majoria de les plantes tenen un eix longitudinal marcada, el seu tronc, sovint també ho és la tija.

## Balanceig: Rotació de vehicles respecte a l'eix longitudinal
### Aeronaus

Els moviments de rotació al voltant de l'eix longitudinal es denomina «balanceig», per assemblar-se al moviment de vaivé d'un balancí. Aquest tipus de moviment en el cas d'una aeronau és possible gràcies als alerons.

## Vegeu també

* Estabilitzador (aeronàutica)
* Eix transversal
* Eix vertical
* Parell motor, motor
* Axó, axonometria
* Astronomia, mecànica celeste

## Bibliografia

* Götsch, Ernst - Luftfahrzeugtechnik , Motorbuchverlag, Stuttgart 2003, ISBN 3-613-02006-8

## Enllaços externs

* Simmetry about the longitudinal axis Arxivat 2011-05-18 a Wayback Machine. (en anglès)
# Ekebergita

L'ekebergita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

L'ekebergita és un òxid de fórmula química ThFeNb₂O₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu Suec d'Història Natural, situat a Estocolm (Suècia), amb el número de col·lecció: nrm 20170122,i al Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra), amb el número de registre: bm 2017,17.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres d'In den Dellen, a la localitat alemanya de Mendig (Districte de Mayen-Koblenz, Renània-Palatinat). També ha estat trobada a la mina Sineglazka, al massís de Vishnegorsky (óblast de Txeliàbinsk, Rússia).

## Referències

* ↑ «Ekebergite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Синеглазка копь, Никольская гора, Потанины горы, Вишневогорский массив, Каслинский район, Челябинская область, Урал Южный, Россия» (en rus). Webmineral.ru. [Consulta: 10 març 2022].
# El Qanah FC

L'El Qanah Football Club (àrab: نادي القناة لكرة القدم, Nādī al-Qanāt li-Kurat al-Qadam, ‘Club de Futbol del Canal’), també conegut com a Suez Canal, és un club de futbol egipci de la ciutat de Suez. Va ser fundat el 1935 per un grup d'Ismaïlia amb el nom Badran Club. El 1948 van convèncer la companyia del Canal de Suez per formar el club El Qanah. Guanyà la Copa egípcia de futbol la temporada 1963-64.

## Referències

* ↑ «Egypt - List of cup winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Elafrosaure

L'elafrosaure (Elaphrosaurus) és un gènere de dinosaure teròpode carnívor que va viure al Juràssic superior (Kimmeridgià). Les seves restes fòssils es van trobar a Tendaguru, Tanzània. L'elafrosaure probablement era un ceratosaure d'uns 6 metres de longitud.
# Elani perlat

L'elani perlat (Gampsonyx swainsonii) és un petit ocell rapinyaire de la família dels accipítrids, únic membre del gènere Gampsonyx Vigors, 1825. Habita en zones obertes properes a formacions boscoses de la zona neotropical, des de Nicaragua i Panamà, cap al sud, fins al nord de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És el més petit dels rapinyaires americans, i un dels menors accipítrids de tot el món. Fosc per sobre i blanc per sota, colors típics de la seva subfamília, els elanins (Elaninae).

## Referències

* ↑ «Elani perlat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 8 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 267. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pearl Kite. Gampsonyx swainsonii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Elecció papal de 1086

L'elecció papal de 1086 és l'elecció per la qual els cardenals de l'Església catòlica romana van elegir el successor del papa Gregori VII, mort el 25 de maig de 1085.
Gregori VII havia recomanat el cardenal Didier, abat de Mont-Cassin, abans la seva mort, però l'abat va explicar als cardenals que no se sentia papa i l'elecció prevista es va posposar. Finalment, el 24 de maig de 1086, després d'un any de seu vacant, els cardenals perden la paciència, l'agafen i l'arrosseguen fins l'Església de Santa Llúcia, on l'elegeixen papa, amb el nom de Victor III. Els cardenals són cinc: Eudes de Lageri, bisbe d'Ostia; Ubaldo, bisbe de Sabina ; Giovanni, bisbe de Porto; Pere Igni, bisbe d'Albano, i Giovanni Minuto, bisbe de Frascati.
Quatre dies més tard, Victor va abandonar les insígnies pontificals i va tornar a Mont-Cassin. Va rebutjar durant prop d'un any de tornar a Roma, fins al 21 de març de 1087; i fou consagrat a la Basílica de Sant Pere el 9 de maig.

## Referències

* ↑ (anglès) "Papal elections of the 11th Century (1061-1099)" Arxivat 2016-04-14 a Wayback Machine., Florida International University Libraries
* ↑ Rosemary Guiley, The Encyclopedia of Saints, 2001, ISBN 0-8160-4133-4, pp.343-344
# Elecció papal de 1187 (desembre)

L'elecció papal de desembre de 1187 es va convocar després de la mort del papa Gregori VIII i va acabar amb el nomenament del cardenal Paolo Scolari com a Papa Climent III.
A la mort de Gregori VIII hi havia probablement només 20 cardenals. Estudiant les subscripcions de les butlles papals del desembre de 1187 es pot concloure que hi hagué nou cardenals electors presents a Pisa. D'aquests, cinc havien estat creats pel Papa Luci III, tres pel Papa Alexandre III i un pel Papa Luci II. Probablement onze cardenals no hi eren, set de creats per Luci III, tres per Alexandre III i un per Adrià IV.
El papa Gregori VIII va morir a Pisa el 17 de desembre de 1187 després d'un pontificat de només un mes i 27 dies. Dos dies després els cardenals presents al seu llit de mort van iniciar els preparatius per l'elecció d'un successor, que se celebrà amb la presència del Cònsul de Roma Leo de Monumento. En les primeres votacions resultà elegit el cardinal Teobald d'Ostia però va declinar. En les segones votacions els cardenals van elegir de manera unànime el cardenal Paolo Scolari, bisbe de Palestrina. Va acceptar l'elecció i va prendre el nom de Papa Climent III. El 7 de gener de 1188 va ser solemnement coronat pel protodiaca Giacinto Bobone Orsini i el febrer de 1188 va tornar a Roma.

## Referències

* ↑ I.S. Robinson, p. 44 and 87; Kartusch, p. 31.
* ↑ Jaffé Philipp, Regesta..., p. 528, 535-536
* ↑ I.S. Robinson, p. 44
* ↑ A. Piazzoni, p. 175
* ↑ S. Miranda Cardenal Paolo Scolari

## Bibliografia

* Jaffé, Philipp. Regesta pontificum Romanorum ab condita Ecclesia ad annum post Christum natum MCXCVIII. vol. II, 1888.
* Kartusch, Elfriede. Das Kardinalskollegium in der Zeit von 1181–1227, 1948.
* Piazzoni, Ambrogio. Historia wyboru papieży. Kraków: Wyd. M, 2003. ISBN 8372216487.
* Robinson, Ian Stuart. The Papacy, 1073–1198: Continuity and Innovation. Nova York: Cambridge University Press, 1990. ISBN 0521264987.
# Electropolit

L'electropoliment és un procés de fabricació aplicat a les superfícies d'un objecte conductor d'electricitat, com ho és l'acer.
El temps i voltatge aplicat per contactar amb la peça ha de ser regulat, ja que depenent de la composició química, mal·leabilitat, i les característiques de la peça, el corrent circula i el recobreix causant que la capa superficial adquireixi un acabat uniforme degut a les partícules despreses, de manera que es pot dir que la peça metàl·lica se sotmet a un "poliment per electricitat". Per això, els talls i també el treball detallat de la peça pot perdre les seves qualitats, ja que s'arrodoneixen les arestes, si es deixa la peça treballada sota el procés per més temps i voltatge del necessari. No tots els materials poden ser electropolits.
Una altra consideració és la de sotmetre al procés peces amb forats profunds, ja que en les seccions més properes a les superfícies exteriors exposades, els costats externs del cilindre, tendiran a engrandir-se en desproporció amb la resta de l'orifici.
L'electropoliment sol ser un procés aplicat generalment en les etapes finals de la manufactura.

## Vegeu també

* Passivació
# Elfin Oak

L'Elfin Oak és la soca d'un alzina de 900 anys d'antiguitat situat als Kensington Gardens, Londres, tallada i pintada per semblar encara que elfs, gnoms, fades i petits animals viuen a la seva escorça.
El tronc buit, donat per Lady Fortescue, prové originalment de Richmond Park, i es va traslladar als jardins de Kensington el 1928 com a part del pla de millores públiques de George Lansbury a Londres. Durant els dos anys següents, l'il·lustrador Ivor Innes hi va tallar les figures de la "Gent petita". Aquests inclouen Wookey la bruixa, amb els seus tres pots de salut, riquesa i felicitat, Huckleberry el gnom, que portava una bossa de baies per l'escala dels gnoms fins al banquet a Bark Hall, i Grumples i Groodles els elfs, sent despertats per Brownie, Dinkie, Rumplelocks i Hereandthere robant ous del niu dels corbs.
Innes també va il·lustrar un llibre infantil l'any 1930 escrit per la seva dona Elsie i basat en l'Elfin Oak. En ell, Elsie va escriure:
| « | Des de fa segles ha estat la llar de fades, gnoms, elfs, diables i pixies. Als racons s'amaguen, o miren per fora dels forats i escletxes, les seves finestres i portes naturals. És el seu amagatall de dia, el seu lloc de gresca de nit, i quan la gran lluna arriba a l'arbre nu i sense branques, els clans d'Elfin surten a jugar i jugar a la llum de la lluna. | » |
La portada interior de l'àlbum de Pink Floyd de 1969 Ummagumma inclou una imatge de David Gilmour davant de l'Elfin Oak.
El còmic Spike Milligan va ser un fan de tota la vida de l'arbre, i el 1996 va dirigir una campanya d'èxit per restaurar-lo. La contribució de Milligan com a assessor i el préstec dels seus registres fotogràfics de la seva restauració original a la dècada de 1960 va ser de gran valor per als estudiants de la Byam Shaw School of Art, que van restaurar l'arbre el 1996 dirigits per l'artista i conservador Marcus Richards. Richards ha continuat sent responsable de la restauració i el manteniment de l'Elfin Oak fins als nostres dies. El desembre de 1997, el ministre de Patrimoni Tony Bank el va declarar estructura catalogada de grau II.

## Galeria

* Detall de l'arbre
* Close-up of a figure on the tree

## Referències

* 1 2 3 4 Historic England. «Details from listed building database (`1376784)». National Heritage List for England. [Consulta: 22 octubre 2014].
* 1 2 «Elfin Oak».
* ↑ Innes, Elsie. The Elfin Oak of Kensington Gardens. Frederick Warne & Co, 1930.
* ↑ Mabbett, Andy. Pink Floyd – The Music and the Mystery. Omnibus, 2010. ISBN 978-1-84938-370-7.
* ↑ Scudamore, Pauline. Dear Robert, Dear Spike, (1991) p.32
* ↑ «Elfin Oak – Kensington Gardens». The Royal Parks. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2014.
# Elènia bruna

L'elènia bruna (Elaenia pelzelni) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de rivera per l'est dels Andes del nord-est de Perú, nord de Bolívia i oest i centre del Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Elènia bruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Elènia de Day

L'elènia de Day (Elaenia dayi) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert i clars de Pantepui, al Veneçuela central i del sud-est de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Elènia de Day». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Elènia fosca

L'elènia fosca (Elaenia obscura) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos dels vessants andines del Perú, centre i sud-est de Bolívia i nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Elènia fosca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Embassament d'Odelouca

L'embassament d'Odelouca es troba a l'Algarve, Portugal. Se situa a la ribeira d'Odelouca. La presa va començar a funcionar al 2009.

## Presa

És una presa de materials solts (terra homogènia). Té una alçada de 76 m per damunt dels ciments i una longitud de coronació de 418 m. El volum de l'embassament és de 2.000.000 m³. Té una capacitat de descàrrega màxima de 1.513 m³/s.

## Albufera

L'albufera de la presa conté una superfície inundable al NPA (Nivell Ple d'Emmagatzemament) de 7,8 km² i té una capacitat total de 157 Mio. m³ (capacitat útil de 134 Mio. m³). Les cotes d'aigua en l'albufera són: NPA de 102 m, NMC (Nivell Màxim) de 102,35 m i NME (Nivell Mínim d'Explotació) de 72 m.(2)(3)

## Enllaços externs

* WikiMapia. «Odelouca Dam». [Consulta: 23 agost 2018].

## Referències

* ↑ www.sulinformacao.pt. «Barragem de Odelouca abre portas a visitas do público no sábado». [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ Águas do Algarve. «Barragem de Odelouca». [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ www.coba.pt. «Barragem de Odelouca». Arxivat de l'original el 2018-08-23. [Consulta: 23 agost 2018].
# Embassament de Ribesalbes

L'embassament de Ribesalbes se situa al municipi valencià de Vallat i Fanzara. Construït als anys 40 del segle XX sobre ls aigües del riu Millars, ocupant una superfície de 5 hectàrees i amb una capacitat de 0,3 hm³. L'obra fou construïda mitjançant una presa de gravetat amb una altura de 21 metres.
Destina les seues aigües a la producció hidroelèctrica, formant junt als embassaments pròxims de Vallat i de Sitjar un complex hidroelèctric. Ls tres pertànyen a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.

## Vegeu també

* Riu Millars
* Embassament de Vallat
* Embassament del Sitjar
* Confederació Hidrogràfica del Xúquer

## Enllaços externs

* Arxivat 2017-04-07 a Wayback Machine.
# Embassament de l'Orava

L'embassament de l'Orava situat al nord d'Eslovàquia, forma el llac més gran d'aquest país (35,2 km²). Va ser creat per la construcció d'una presa entre 1941 i 1953 a les dues primeres confluències del riu Orava. Diversos pobles van haver de ser inundats per a aquest propòsit. Probablement el més conegut d'ells era Slanica, el lloc de naixement del clergue intel·lectual eslovac Anton Bernolák (Antonius Bernolacius). Avui dia, el pantà està protegit per l'àrea de Paisatge Protegit d'Horná Orava.
La profunditat mitjana del pantà és de 15 metres. A l'extensió nord-est del pantà es troba Vtáčí Ostrov («Illa dels ocells»), una reserva ornitològica del govern. Espècie com garses, grans corbs de mar, pelicans i d'altres habiten en la reserva, que és una de les àrees més importants per als ocells d'Europa. Els aiguamolls prop de tot el pantà també es consideren com un dels més importants d'Europa. La protecció dels boscos que voregen el pantà d'Orava ha ajudat a prevenir la seva erosió.

## Referències

* 1 2 3 «Orava (reservoir)» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-04-04. [Consulta: 5 desembre 2016].
# Embassament del Regajo

L'embassament del Regajo, situat al municipi valencià de Xèrica (Alt Palància), és un embassament del riu Palància construït entre 1951 i 1959 amb una capacitat de 6,60 Hm³. La presa de gravetat amb planta recta i sobreeixidor superior, té una longitud de coronació de 383 metres i la superfície de la làmina d'aigua és d'unes 82 Ha.
El pantà rep les aigües d'una superfície de conca d'aproximadament 450 km², amb una aportació mitjana anual d'uns 82 Hm³. El sobreeixidor és de comportes amb una capacitat de 638 m³/seg, i l'ús principal de les aigües de l'embassament és l'agrícola.
Es tracta de l'única gran obra hidràulica del Palància, almenys fins que s'acabe de construir la presa d'Algar, pocs quilòmetres aigües avall. Les dues pertanyen a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.

## Enllaços externs

* Informació a l'Ajuntament de Xèrica Arxivat 2013-01-20 a Wayback Machine.