OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reserva índia de Fort Peck

Fort Peck és una reserva índia de les nacions sioux i assiniboines. Fou creada per l'ordre executiva del 1888, compartida per les nacions sioux i assiniboine, en el territori dels comtats de Valley, Roosevelt, Sheridan i Daniels (Montana). Té 2.174.000 acres (5.149 km²), dels quals 395.893 són de propietat tribal i 509.602 són parcel·lats. La capital és Poplar. La seva constitució escrita és de 1927.
La reserva té una població 6.800 habitants, tot i que el rol tribal enregistra 10.000 persones. L'economia de la reserva es basa en la ramaderia i en l'Assiniboine and Sioux Tribal Industries (ASTI). Tenen constitució escrita des del 1927.

## Bisó

En març de 2012 uns 63 bisons americans del Parc Nacional de Yellowstone foren transferits a les planures de la reserva índia de Fort Peck, per ser alliberats en una àrea de cacera de 2.100 acres 25 milles al nord de Poplar. Hi ha molts altres ramats de bisons fora del Yellowstone, però aquest és un dels molt pocs genèticament purs, de raça no creuada amb el bestiar. Els nadius americans van celebrar la mesura, que va arribar més d'un segle després que els bisons van ser gairebé exterminats pels caçadors i el govern. Les tribus assiniboine i Gros Ventre de la reserva índia de Fort Belknap també rebran una part d'aquest ramat.

## Comunitats

* Brockton
* Frazer
* Lustre
* Poplar
* Reserve
* Wolf Point

## Destacats membres tribals

* Chaske Spencer
* Minnie Two Shoes (1950—2010), periodista, activista, co-fundadora de la Native American Press Association
* Frank W. Warner
* Horse's Ghost

## Referències

* ↑ «Yellowstone bison return to tribal land». Great Falls Tribune, 21-03-2012 [Consulta: 23 març 2012]. Arxivat 2020-03-02 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-03-02. [Consulta: 29 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
# Escala Internacional d'Esdeveniments Nuclears

L'Escala Internacional d'Esdeveniments Nuclears (oficialment, Escala Internacional d'Esdeveniments Nuclears i Radiològics), també coneguda per les sigles en anglés INES (International Nuclear Event Scale) fou creada el 1990 per l'Agència Internacional de l'Energia Atòmica amb l'objectiu de crear un sistema d'avisos de seguretat en cas d'accident nuclear.
Es tracta d'una escala logarítmica, similar a l'escala de Richter per a calcular la intensitat dels terratrèmols, de manera que cada nivell representa un accident deu vegades superior a l'accident del nivell anterior. Hi ha set nivells d'escala.

## Nivells de gravetat

Els successos de nivells 1 a 3, sense conseqüència significativa sobre les poblacions i el medi ambient, es qualifiquen d'incidents; els superiors (4 a 7), d'accidents. L'últim nivell correspon a un accident amb una gravetat comparable a l'ocorregut el 26 d'abril de 1986 a la central de Txernòbil. A Catalunya, l'incident més greu ocorregut fou el de Vandellòs I (el Baix Camp) el 1989, incident de nivell 3.
Al nivell 1 hi ha risc menor per als treballadors directament exposats a la radiació, que es fuga per problemes amb el transport o emmagatzematge. Al nivell 2 la contaminació afecta significativament tot el perímetre de la central nuclear, amb danys possibles per a la salut de públic i treballadors. Al nivell 3 els nivells de radiació poden superar deu vegades el límit permès anual, amb la qual cosa poden aparèixer complicacions menors de salut i quedar afectada d'alguna manera la seguretat de la central. Al nivell 4 s'inicia el risc de mort i la cadena alimentària de la zona queda afectada. Poden esdevenir-se incendis i fuites no previstes, així com risc per a l'estructura del complex nuclear. A partir del nivell 5 és el reactor el que queda danyat, les morts originades per les fuites comencen a succeir-se, així com possibles conseqüències posteriors en forma d'anomalies genètiques. El nivell 6 porta els efectes a les següents generacions i pot tenir com a resultat l'evacuació perllongada del perímetre de la central nuclear, inhabitable. El nivell 7 és el de pitjors conseqüències, que es perllonguen durant anys i afecten letalment l'ecosistema i altres zones properes.

## Referències

* ↑ «Así son los siete niveles existentes de alerta nuclear» (en castellà). 20 minutos, 15-03-2011. [Consulta: 18 març 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Escala Internacional d'Esdeveniments Nuclears, IAEA
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Espasa amateur-professional

Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Espasa | homes |
| Espasa professional | homes |
| Espasa amateur-professional | homes |
| Floret | homes |
| Floret professional | homes |
| Sabre | homes |
| Sabre professional | homes |
| < 1896 1904 > |||
L'espasa amateur-professional va ser una de les proves d'esgrima disputades als Jocs Olímpics de París de 1900. En ella hi prengueren part 8 tiradors representants de 2 nacions.
Aquesta prova subratllava la posició singular de l'esgrima dins el primer moviment olímpic. A la majoria de la resta d'esports inclosos al programa els participants havien de ser afeccionats. A més, la categoria d'afeccionats es perdia quan un competia contra un professional, fins i tot quan no hi havia diners pel mig. Això no passava a l'esgrima i als professionals se'ls permetia competir als Jocs.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Albert Robert Ayat | Ramón Fonst | Léon Sée |

## Resultats

Aquesta prova va acollir els millors especialistes amateurs contra els millors professionals. Els quatre primers classificats de la prova d'espasa amateur i espasa professional participaven en aquesta competició. Es disputà amb el sistema de tots contra tots. La medalla d'or fou per a un professional, però les tres següents posicions foren per amateurs.
| Posició | Nom | Victòries | Derrotes | Categoria |
| | Albert Robert Ayat | 7 | 0 | Professional |
| | Ramón Fonst | 6 | 1 | Amateur |
| | Léon Sée | 4 | 3 | Amateur |
| 4 | Georges de la Falaise | 3 | 4 | Amateur |
| 5 | Émile Bougnol | 2 | 5 | Professional |
| 5 | Hippolyte-Jacques Hyvernaud | 2 | 5 | Professional |
| 5 | Henri Laurent | 2 | 5 | Professional |
| 5 | Louis Perrée | 2 | 5 | Amateur |

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Fencing 1900". Accés, 21 de gener de 2006. Consultable virtualment a Herman's Full Olympians: "Fencing 1900" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Odra (afluent del Kupa)

L'Odra és un riu de la Croàcia central. Té 83 km (52 mi) km de llarg i la seva conca cobreix una àrea de 604 km$^2$ (233 sq mi) km². La seva font és al mont Žumberak al sud-oest de Zagreb. Flueix cap a l'est, passa al sud de Velika Gorica, tomba cap al sud-est, més o menys paral·lel al riu Sava. Aporta les seves aigües al riu Kupa prop d'Odra Sisačka, al nord-est de Sisak, poc abans que el Kupa s'uneixi el riu Sava.
El flux superior de l'Odra ha estat significativament alterat per la mà humana amb la construcció del llarg canal Sava-Odra(-Sava) de 32 km al sud de Zagreb, com a mesura contra inundacions (primer posat en funcionament el 1979).

## Referències

* ↑ Ksenija Bašić, Ivica Sović, Zvonimir Katušin, Ksenija Cesarec (December 2013). "1-8.
* ↑ Stjepan Šterc «Kanal Sava-Odra-Sava kao objekt obrane Zagreba od poplava» (en croatian). Geografski glasnik. Hrvatsko geografsko društvo - Croatian Geography Society [Zagreb], 41-42, 1979-80 [Consulta: 17 octubre 2010].
# Església vella (Santa Eulàlia de Puig-oriol)

L'Església vella és un edifici del segle x al veïnat de Santa Eulàlia de Puig-oriol (municipi de Lluçà). De fet és una antiga capella lateral i l'únic restant de la desapareguda primera església del poble. Es fa servir com a capella del cementiri. D'estil romànic, està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici es troba al cementiri del poble. Consta d'una nau coberta amb volta de canó. La façana principal es troba a ponent i s'obre una porta allindada feta amb grans carreus de pedra i sobre la llinda hi ha un petit arc de descarrega. La teulada és a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. L'aparell és de carreus de grans dimensions, simplement trencats i disposats desordenadament.

## Història

Les primeres notícies documentals d'aquesta església daten del 905, quan apareix com a sufragània de la parròquia de Santa Maria de Lluçà. L'església va patir greus desperfectes en els terratrèmols del 1428 i per això va ser refeta l'any 1435. Al final del segle xix, Santa Eulàlia va aconseguir la independència de Santa Maria de Lluçà i es va convertir en parròquia però en aquell moment ja feia temps que l'edifici romànic s'havia abandonat i des del segle xviii s'havia construït –i ampliat el 1855– una església nova més a prop del nucli nou, uns sis cents metres més a l'est de l'església vella.
El 1996 coincidint amb les obres d'ampliació del nombre de nínxols del cementiri es van descobrir unes restes arqueològiques de l'antiga església: unes murs d'un metre de gruix que es perllongaven fins a la capelleta del cementiri, únic vestigi en peu de l'antic edifici medieval.

## Referències

* 1 2 3
* ↑ Compte, Jordi; Homs, Marta. «Església vella de Santa Eulàlia de Puig-oriol». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona, 02-06-2009.
* ↑ Buscà, Jordi «Apareixen les restes de l'església romànica de Santa Eulàlia de Puig-oriol». El temperi, 4-1996.
# Observació participant

L'observació participant és un mètode de recerca qualitativa utilitzat en les ciències socials, que es va desenvolupar dins l'antropologia cultural, però amb el temps també es fa servir en la sociologia, els estudis de comunicació i la psicologia social. El cercador s'ha d'integrar en el grup estudiat per tal d'obtenir informació Del funcionament. És diferent de l'operació encoberta, utilitzat per la polícia i els serveis secrets en el sentit que el grup observat sap el paper del cercador, que no fa res de clandestí.
Consisteix que l'investigador interaccioni amb els investigats en el context propi d'aquests, compartint-ne l'experiència quotidiana, alhora que es recullen dades de manera sistemàtica i no intrusiva. Durant el procés de recerca l'investigador passa a formar part del grup estudiat, ha de ser acceptat per aquest i ha de negociar socialment la seva posició i participació.
Tot i que hi ha antecedents anteriors, el mètode es desenvolupa a partir de la dècada dels anys 30 del segle xx a través del treball de camp dels antropòlegs socials, especialment dels estudiants de Franz Boas als Estats Units i en la recerca de sociologia urbana de l'Escola de Chicago. S'ha utilitzat per estudiar comunitats de tota classe: religioses, laborals, subcultures urbanes, sociabilitat a les xarxes digitals, etc.
L'investigador manté un punt equidistant entre l'objectivitat i la identificació amb els altres informants, que li permet d'observar i comprendre «des de dins» un fenomen. Per tant, suposa adoptar un enfocament que combini l'esperit crític amb l'empatia. Les principals limitacions com a metodologia de recerca sorgeixen justament d'aquest difícil equilibri.

## Referències

* ↑ «observació participant». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Taylor, S.J; Bogdan, R. «La observación participante. Preparación del trabajo de campo». A: Introducción a los métodos cualitativos de investigación (en castellà). Barcelona: Ediciones Paidós Ibérica, S.A, 1987, p.31 (Paidós Básica). ISBN 84-7509-816-9.

## Bibliografia

* Riba i Campos, Carmes. L'bservació participant i no participant en perspectiva. Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya.
Viccionari
# L'espantaocells (pel·lícula de 1982)

L'espantaocells (títol original: The Scarecrow), coneguda amb el títol de Klynham Summer als Estats Units, és una pel·lícula neozelandesa dirigida per Sam Pillsbury el 1982, el guió de la qual és basat en una novel·la de Ronald Hugh Morrieson escrita l'any 1963. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'acció se situa al final dels anys 1940 en la petita ciutat de Klynham, a Nova Zelanda. Dos adolescents, Ned Poindexter i Els Wilson, passen el seu estiu ocupant-se de les gallines del primer i a vendre ous amb la finalitat d'obtenir uns quants diners de butxaca. Una nit, mentre que una jove és assassinada en els voltants, les seves gallines són totes degollades. L'endemà, la petita investigació dels nois els porta a portar les seves sospites sobre la banda rival de Victor Lynch. Aquest mateix dia, un misteriós desconegut, Hubert Salter, s'instal·la en el poble i comença a interessar-se molt per Prudence, la germana de Ned. Aviat, Angela Potroz, l'amiga de Prudence, desapareix en circumstàncies misterioses. Ha trobat més tard en una zona boscosa, violada i assassinada. A continuació, és Prudence qui desapareix.

## Repartiment

* Jono Smith: Ned Poindexter
* Tracey Mann: Prudence Poindexter
* Daniel McLaren: Els Wilson
* John Carradine: Hubert Salter
* Bruce Allpress: Oncle Athol
* Philip Holder: Ramsbottom
* Stephen Taylor: Herbert Poindexter
* Desmond Kelly: el Sr. Poindexter
* Anne Flannery: la Sra. Poindexter
* Denise O'Connell: Angela Potroz
* Jonathan Hardy: Charlie Dabney
* Sarah Smuts-Kennedy: Daphne Moran
* Yvonne Lawley: la Sra. Fitzherbert
* Greg Naughton: Victor Lynch
* Mark Hadlow: Sam Finn
* Doug Hasting: el Sr. Fitzherbert
* Simon Phillips: el fill Fitzherbert

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula ha assolit el Mystfest de la millor contribució artística en el festival internacional de Cinema misteriós a Cattolica a Itàlia el 1982.
* El mateix any, va ser nominada pel Mystfest a la millor pel·lícula.
* La pel·lícula ha estat rodada a Thames a la península de Coromandel a l'illa del Nord.
* En la pel·lícula, s'hi parla de l'alcalde de Wellington que es diu William Appleton. Havent estat alcalde de la ciutat de 1944 a 1950, es pot situar en quina època se situa la història de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'espantaocells. esadir.cat.
* ↑ «The Scarecrow». imdb.
# Gòlgota

Gòlgota (del grec bíblic: Γολγοθᾶ, romanitzat: Golgothâ), o Calvari (del llatí: Calvariae o Calvariae locus) és el nom donat a la muntanya dels afores de Jerusalem on la tradició diu que Jesús fou crucificat. El nom prové de les roques en forma de calavera que hi ha en un costat del turó. Les diferents denominacions toponímiques calvari en llatí, Κρανιου Τοπος (Kraniou Topos) en grec, i gulgulthā en arameu signifiquen totes "crani". Almenys des dels inicis de l'època medieval ha estat un destí de pelegrinatge.

## Localització

El Nou Testament descriu el Gòlgota com un lloc a prop de Jerusalem (Joan 19:20), fora de la porta de la ciutat (Hebreus 13:12), cosa que coincideix amb la tradició jueva.
La ubicació exacta del lloc de la crucifixió de Jesús s'ha associat tradicionalment amb un lloc ara tancat dins d'una de les capelles del sud de l'Església multiconfesional del Sant Sepulcre, un lloc que es diu que va ser reconegut per l'emperadriu romana Helena, mare de Constantí el Gran, durant la seva visita a Terra Santa l'any 325.
S'han suggerit altres ubicacions: al segle XIX, els estudiosos protestants van proposar una ubicació diferent a prop de la Tomba del Jardí al Turó Verd, anomenat ara Turó de la Calavera, a uns 500 m al nord del lloc tradicional; i l’historiadora Joan Taylor, especialitzada en aquest indret i període, ha proposat més recentment una ubicació a uns 175 m al sud-est.

## Referències

* ↑ «Calvary». A: Hugh Chisholm. Encyclopædia Britannica (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* ↑ Evangelio de Mateo: "Llegaron al sitio llamado Gólgota, que quiere decir lugar de la calavera" (Mateo 27:33) Evangelio de Marcos: "Le llevaron al lugar del Gólgota, que quiere decir lugar de la calavera" (Marcos 15:22) Evangelio de Lucas: "Cuando llegaron al lugar llamado La Calavera, le crucificaron allí" (Lucas 23:33) Evangelio de Juan: "Tomaron, pues, a Jesús, que, llevando su cruz, salió al sitio llamado lugar de la calavera, que en hebreo se dice Gólgota" (Juan 19:16-17)
* ↑ Vulgate, Ioannem 19:17. (Latin)

## Vegeu també

* Crucifixió de Jesús
# Aylesbury and Buckingham Railway

Aylesbury and Buckingham Railway :
L'Aylesbury and Buckingham Railway (A&BR) era una línia de ferrocarril anglesa de la regió de Buckinghamshire (Regne Unit) que operava entre Aylesbury i l'estació de Verney Junction. La línia va ser inaugurada el 23 de setembre de 1868 i clausurada el 6 de setembre de 1947. El desembre de 2008, una secció del tram entre Aylesbury i la nova estació d'Aylesbury Vale Parkway es va obrir de nou al trànsit regular de passatgers.

## Vegeu també

* Great Central Railway
* Metropolitan Railway
* Buckinghamshire Railway

## Enllaços externs

* Clive's UndergrounD Line Guides, Metropolitan Line (anglès)
# Anisia Uzeyman

Anisia Uzeyman (nascuda Anisziya Uwizeyimana el febrer de 1975 a Gihindamuyaga Mbazi a Ruanda) és una actriu, directora de cinema i dramaturga francesa d'origen ruandès.

## Biografia

Es va formar a l'escola del TNB a Rennes. Com a comediant, ha treballat pel teatre, en particular, amb Françoise Lepoix (L'entre-deux rêves de Pitagaba i Io (Tragédie) de Kossi Efoui), Xavier Durringer (Surfeurs) i Sofie Kokaj. Al cinema, va actuar, entre d'altres, per a Emmanuel Finkiel i Florent-Emilio Siri (Nid de guêpes).
Va escriure i dirigir dos textos: Immaculé i HOW/Particule (a La Générale de Paris).
Està casada amb el raper estatunidenc Saul Williams, a qui va conèixer al plató de la pel·lícula Aujourd'hui. Plegats van dirigir el 2021 la pel·lícula Neptune Frost.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Actriu | Guionista | Directora | Productorar | Notes |
| 2002 | Nid de guêpes | Sí | No | No | No | Llargmetratge |
| 2012 | Aujourd'hui | Sí | No | No | No | Llargmetratge |
| 2016 | Ayiti Mon Amour | Sí | No | No | Sí | Llargmetratge |
| 2016 | Dreamstates | Sí | Sí | Sí | Sí | Llargmetratge |
| 2021 | Neptune Frost | No | No | Sí | No | Llargmetratge |

## Referències

* ↑ Wilfred Okiche. «Rwanda: With ‘Neptune Frost’ Anisia Uzeyman wants the world to listen». The Africa Report, 18-03-2022..
* ↑ David Alexander Cassan. «Neptune Frost : l’afro-futurisme selon Saul Williams». sofilm.fr, 17 juillet 2021..
* ↑ Wendy Ide, "‘Neptune Frost’: Cannes Review". Screen Daily, 14 July 2021.
# Club Natació Molins de Rei

El Club Natació Molins de Rei (CN Molins de Rei) és un club de natació i de waterpolo de Molins de Rei, fundat l'any 1971.
Després d'una llarga reivindicació popular, el 1970 va acabar de construir-se la piscina municipal i, per poder gestionar-la, l'any següent va fundar-se el club amb la presidència d'Andreu Arriola. Posteriorment, va instal·lar-se el primer globus per cobrir la piscina el 1976 i, amb la remodelació de la piscina, una coberta mòbil el 2003.
Disposa d'equips de natació i de waterpolo, destacant el sènior femení de waterpolo que va aconseguir un Campionat d'Espanya la temporada 1987-88 i ser finalista de la Copa Federació l'any 2025. El sènior masculí va jugar algunes temporades a la Divisió d'Honor espanyola.
També té seccions d'aigües obertes, natació sincronitzada i triatló, així com una escola aquàtica.
Entre d'altres, els membres més destacats del club són el waterpolista olímpic Sergi Pedrerol i els nedadors Francesc Pardo i Agustina Janés.

## Palmarès

* 1 Lliga espanyola de waterpolo femenina: 1987-88

## Referències

* 1 2 «Club Natació Molins de Rei». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ REDACCIÓN. «El Molins, nuevo equipo de División de Honor» (en castellà), 25-04-2016. [Consulta: 24 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Club Natació Molins de Rei - Lloc web oficial
# Podu Iloaiei

Podu Iloaiei és una ciutat del comtat de Iași, a l'oest de Moldàvia (Romania). Té 9.573 habitants el 2011.
Va ser declarada ciutat el 2005. La ciutat administra quatre pobles: Budăi, Cosițeni, Holm i Scobâlțeni.
Es troba a la carretera E58 a 20 km a l'oest de Iași.

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune». Institutul Național de Statistică din România, iulie 2013. Arxivat de l'original el 2013-09-21. [Consulta: 5 agost 2013].
* ↑ Mapa de Podu Iloaiei
# Pont Eiffel d'Ungheni

El pont Eiffel d'Ungheni (en romanès: Podul Eiffel) és un pont sobre el riu Prut i un punt de control entre Moldàvia i Romania. El pont està situat entre Ungheni de Moldàvia i Ungheni de Romania.

## Història

El 18 de maig de 1872 un agent diplomàtic rus, Ivan Alekseevich Zinov'ev, i Gheorghe Costaforu van signar una convenció sobre la unió ferroviària, que es va ratificar el 21 de gener de 1873. L'any següent, el ferrocarril Iaşi-Ungheni es va inaugurar. El ferrocarril Chişinău - Corneşti- Ungheni (construït 1871–1875) el va estrenar l'1 de juny de 1875 l'Imperi Rus en preparació de la guerra russo-turca (1877–1878). Les duanes d'Ungheni es van establir el 1875 després de posar en funcionament el ferrocarril Chişinău-Ungheni-Iaşi.
El 1876, després de la inundació primaveral del riu Prut, el pont ferroviari que unia Bessaràbia i Romania va ser gairebé destruït. El departament de ferrocarrils va convidar Gustave Eiffel a Besaràbia (Moldàvia) per redissenyar i reconstruir el pont, que es va inaugurar el 21 d'abril de 1877, només tres dies abans de l'esclat de la guerra russo-turca (1877–1878). El 23 d'abril de 1877, les tropes russes van entrar a Romania a Ungheni i, l'endemà, Rússia va declarar la guerra a l'Imperi Otomà. Avui en dia, el pont continua sent una construcció posicionada estratègicament sota la supervisió dels guàrdies fronterers.
A la ciutat de Iaşi, Gustave Eiffel també va construir-hi el Grand Hotel Traian (1882).

## Galeria

* Fotografia panoràmica del pont el 2016
* Una mirada a distància al pont

## Referències

* ↑ Frederick Kellogg, The Road to Romanian Independence, 1995, p. 84

## Enllaços externs

* Servei de Duanes de la República de Moldàvia
* (romanès) Caile Ferate Moldovene, la rascruce de drumuri
# Orquestra Simfònica de l'NBC

L'Orquestra Simfònica de l'NBC va ser una orquestra de difusió nord-americana fundada específicament per la NBC per al director Arturo Toscanini.

## Història

David Sarnoff, director general de RCA durant molt de temps, va ser contractat per crear-lo el 1937 i l'orquestra va ser dirigida inicialment per Artur Rodziński. El dia de Nadal de 1937, Toscanini va agafar les regnes per primera vegada en un concert de ràdio de l'Estudi 8H, que més tard es va fer conegut per la seva acústica pobre i extremadament seca. A més de noves emissions setmanals, a partir de 1948 també es van fer concerts televisius. A més, la majoria dels enregistraments de Toscanini es van fer amb l'Orquestra Simfònica de la NBC. Però altres directors coneguts de l'època també estaven contractats com a directors convidats. El 1940 l'orquestra va fer una gira per Amèrica del Sud i el 1950 pels EUA. General Motors i altres companyies van aparèixer com a patrocinadors.
Sobretot entre els intèrprets de corda hi havia molts músics que també van tenir carrera en solitari, com Daniel Guilet i Bernard Greenhouse (tots dos també "Beaux Arts Trio"), Leonard Rose, Oscar Shumsky, Josef Gingold, William Primrose i Milton Katims, i també el pianista Earl Wild.
A la primavera de 1954, Toscanini es va retirar de la música per motius de salut (amb prou feines podia veure), després de la qual cosa la NBC va dissoldre l'Orquestra Simfònica de la NBC, per a lament de Toscanini.

## Refundada com a Simfonia de l'Éter

Alguns membres van canviar a altres orquestres, però la majoria van fundar la Simfonia de l'Aire (traduït: "Rundfunkorchester").
El primer concert va tenir lloc a la tardor de 1954, sense director. Leonard Bernstein va dirigir la primera temporada. L'any 1955, Leopold Stokowski va assumir el càrrec de director musical i el va dirigir fins al 1963. Durant aquest temps, es van fer nombrosos enregistraments amb els coneguts directors nord-americans de l'època.
Després de la jubilació de Stokowski, l'orquestra es va dissoldre el 1963.

## Enllaços externs

* NBC Symphony a: Encyclopædia Britannica, Stand 2015-(anglès)