OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Gallego Valcárcel

Antonio Gallego Valcárcel va ser un militar i polític espanyol, nascut a Tobarra (Albacete) el 4 de gener de 1787 i mort en Madrid el 21 d'abril de 1857.

## Biografia

Provenia d'una família notable de la localitat, va estudiar també lleis i va iniciar la carrera militar a València el 2 de maig de 1808. Més tard, aniria ascendint per mèrits de guerra fins a convertir-se en mariscal de camp en 1843. Fidel a la dinastia regnant i a la línia impulsada per Ferran VII d'Espanya en la figura de la seva filla Isabel II, va lluitar en la Primera Guerra Carlina i en la Segona Guerra Carlina defensant la reina.
En 1817 va ser nomenat Director Militar de la Casa de Cavallers Patges de S. M. el Rei Ferran VII d'Espanya. Més tard, en 1824, fidel a la Constitució Espanyola de 1812, va ser confinat a Tobarra i apartat de la carrera militar, fins al seu reingrés amb tots els honors en 1831. Va ser destinat a la Secretaria d'Estat i el Despatx de Guerra en 1833.
En 1843 i 1847 va ser senador per la província d'Albacete. De l'1 al 5 de desembre de 1843 va ser ministre de la Guerra en el gabinet de Salustiano de Olózaga Almandoz. Més tard, en 1849, va ser designat Director General del Col·legi General Militar.
Va estar casat amb Ana María de Torres Bernabéu, amb qui va tenir dos fills: Federico (1826) i Antonio (1831).

## Càrrecs polítics

* 1843. Ministre de la Guerra.
* 1843. Senador electe per la província d'Albacete.
* 1847. Senador vitalici per la província d'Albacete.
* 1848. Comissari Regi d'Agricultura en la província de Segòvia.

## Condecoracions

* 1814. Gran creu de l'Orde de Sant Ferran.
* 1843. Gran creu de l'Orde de Sant Hermenegild.
* 1848. Gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica.

## Bibliografia

* Instituto de Historia. Consell Superior d'Investigacions Científiques.
* S/a, "Don Antonio Gallego y Valcárcel", Revista de Semana Santa de Tobarra, Asociación de Cofradías, 1982.
* Eduardo González Calleja y Javier Moreno Luzón, Elecciones y parlamentarios: dos siglos de historia en Castilla-La Mancha, Toledo, Servicio de Publicaciones, Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha, 1993. Apéndice (por orden alfabético de apellidos).
* Francisco José Peña Rodríguez, "Antonio Gallego y Valcárcel", en 30 días de Tobarra, núm. 1 (enero de 2012).

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
# Carsun Chang

Zhang Junmai (en xinès tradicional: 張君勱; en xinès simplificat: 张君劢; en pinyin: Zhāng Jūnmài) conegut també com a Carsun Chang fou un filòsof, polític socialdemòcrata xinès que va néixer el 1886 i va morir el 1969.
Fou un defensor d'un socialisme democràtic inspirat en el model alemany, amb una economia mixta i en el qual l'Estat tindria el control d'indústries bàsiques. Aquest partit completaria el panorama polític xinès on predominaven dues forces : la dels nacionalistes i la dels comunistes. D'idees confucianes va anar al Japó per a cursar estudis universitaris; allà va conèixer a Liang Qichao. També va estudiar filosofia a Alemanya. Un cop a Beijing va impartir classes a la universitat. Amb Zhang Dongsun va fundar un partit de caràcter socialista i nacionalista. I el 1933 amb Huang Yanpei crea la Lliga Democràtica de la Xina.que defensava la separació de poders i els drets humans. Després de la guerra contra els invasors japonesos fundà el Partit Socialdemòcrata de la Xina. Contrari al comunisme i a la dictadura del Kuomintang es traslladà als Estats Units. El partit dels socialdemòcrates xinesos s'instal·là a Taiwan on governava el partit únic de Chiang Kai-shek. El 1962, Zhang viatjà a l'illa per impulsar el seu partit però retornà als Estats Units.

## Referències

* ↑ Paulès, Xavier, (1973- ...).,. La république de Chine : 1912-1949. ISBN 978-2-251-91176-2.

## Bibliografia

* Democracy and Socialism in Republican China: The Politics of Zhang Junmai (Carsun Chang) 1906–1941 de Roger B. Jeans, Jr. [Maryland: Rowman and Littlefield, 1997. ISBN 0-8476-8707-4.]
* New confucianism and chinese democratization: the thought and predicament of Zhang Junmai d'Edmund S.K. Fung. Twentieth-century China. Vol. 28, núm. 2 (abril. 2003), pp. 41-71.

## Enllaços externs

* http://weibenglish.sinaapp.com/june-29th-and-30th-2013-the-world-ethics-institute-held-zhang-junmai-and-modern-china-workshop/ Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* http://netlibrary.net/articles/zhang_junmai Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Habitatge al carrer del Pont, 39-41 (Manlleu)

L'Habitatge al carrer del Pont, 39-41 és un edifici de Manlleu (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta i dos pisos. La façana està formada per varies oberture, totes amb balcó amb baranes de forja molt treballada. Les dues obertura centrals s'agrupen en un mateix balcó amb una separació entre mig de ferro forjat. La façana està decorada amb esgrafiats que simulen carreus de pedra. Els brancals i llindes de les obertures són de pedra picada amb el canto arrodonit. Unes sanefes de ceràmica blanca i blava ressegueixen les obertures i forjats de les plantes pis i a banda i banda de cada obertura hi ha una representació d'uns gerros amb flors. La planta baixa ha estat modificada, però es conserven dues obertures originals, una amb arc rebaixat amb dovelles i brancals de pedra i l'altra amb brancals i llinda plana de pedra amb una inscripció.
# Acarnà

D'acord amb la mitologia grega, Acarnà (en grec antic: Ἀκαρνάν) va ser un heroi, fill d'Alcmeó i de la nimfa Cal·lírroe, filla del déu riu Aqueloos.
En les seves aventures, Alcmeó havia ofès Fegeu, rei de la Psòfida, a l'Arcàdia, i va morir a mans dels fills d'aquell rei. Quan la seua mare Cal·lírroe es va assabentar dels fets, va demanar als déus, i concretament a Zeus, que l'estimava, que fes passar els seus dos fills, Acarnà i Amfòter, directament de la infantesa a la joventut, a fi de venjar la mort del seu pare. Zeus hi va accedir i així els germans van poder matar els dos fills de Fegeu, Prònous i Agènor, que van trobar a la cort del rei Agapènor. Tot seguit van anar a Psofis i van matar Fegeu, que era el responsable de la mort del seu pare. Els habitants de la ciutat els van perseguir, però van poder fugir i es van refugiar a Tègea, a l'Arcàdia. Ajudats pels seus habitants es van poder defensar dels perseguidors. Després, aconsellats pel seu avi Aqueloos, van anar a Delfos a consagrar a Apol·lo el collaret d'Harmonia, que havia portat a la seva família una llarga llista de crims, i sobretot la mort del seu pare, Alcmeó, i del seu avi Amfiarau. Després van recórrer l'Epir per reclutar companys i van anar a colonitzar la regió d'Acarnània, i els seus habitants, els curets, van adoptar el nom d'acarnanis en honor d'Acarnà.
Una altra tradició explicava que Acarnà va morir quan va voler casar-se amb Hipodamia, la filla d'Enòmau, que matava els seus pretendents.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 3-4. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 6. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Bernhard Anselm Weber

Bernhard Anselm Weber (Mannheim, 8 d'abril de 1766 - Berlín, 23 de març de 1821) fou un compositor alemany.
Fou deixeble de Georg Joseph Vogler i d'Ignaz Jakob Holzbauer, i al mateix temps estudià teologia i dret en la Universitat de Heidelberg, però acabà per dedicar-se completament a la música.
El 1787 aconseguí la plaça de director d'orquestra de la companyia d'òpera de Grossmann, actuant amb ella a Hannover, però deixà aquest càrrec per acompanyar en Vogler a Estocolm el 1790, sent anomenat el 1792 segon director d'orquestra del teatre Nacional de Berlín, lloc en què continuà després de la reunió d'aquest teatre amb el de l'Òpera italiana.
Com a compositor imità l'estil de Christoph Willibald Gluck, se li deuen les òperes Mudarra i Hermann und Thurnelda; les operetes Die Wette i Deodata; els melodrames Hero i Sapho; les tragedies Wilhelm Tell, Jungfrau von Orleans i Menòceus, així com cantates, lieder, sonates per a piano, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 69, pàg. 1706 (ISBN 84-239-4569-3)
# Habitatge al carrer del Remei, 28 (Vic)

L'Habitatge al carrer del Remei, 28 és una obra modernista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Casa d'habitatges i comerç que consta de planta baixa, dos pisos i terrat amb barana. A la planta s'hi obren dos portals de diferent mida emmarcats amb pedra i damunt l'arc rebaixat hi consten les inicials del propietari i a l'altre la data. Al primer pis hi ha dos portals de les mateixes característiques que donen a un balcó amb àmplia llosana de pedra que els abasta tots dos i una bonica barana de ferro. Al segon pis hi ha dos balconets del mateix estil i com aquells també estan sostinguts per mènsules. El capcer és acabat en formes sinuoses i baranes. La façana és decorada amb bonics esgrafiats que han estat restaurats recentment. L'estat de conservació és molt bo.

## Història

Edifici que possiblement prové de finals del segle xviii, però la fesomia actual li dona la reforma feta al 1914, donant-li un bell estil modernista.
Es troba al carrer del Remei i dins del barri del mateix nom.
L'origen més remot del carrer del Remei el podem trobar al construir-se l'oratori a l'extrem del carrer Sant Pere als segles xiii i xiv. Lloc de culte que va desaparèixer al segle xviii quan es feu el traçat de la carretera de Sentfores. Aleshores el temple es traslladà a l'altre extrem de l'actual carrer del Remei i s'hi establiren els Franciscans fins que el 1936 fou incendiada. El 1958 s'hi bastí l'església actual.
El carrer va patir les conseqüències de l'aiguat de 1863 que va malmetre gran part de les cases del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Daniel Gozalbo Bellés

Daniel Gozalbo Bellés (Costur, 24 de maig de 1948) és un polític socialista valencià, alcalde de Castelló de la Plana i diputat a les Corts Valencianes en la V Legislatura.
Catedràtic de matemàtiques de batxillerat i militant del PSPV-PSOE, fou director provincial del Ministeri d'Educació a Castelló de la Plana el 1982-1986 i director general d'ensenyament mitjà a la Conselleria de Cultura i Educació de la Generalitat Valenciana el 1986-1987. Substituí Antonio Tirado en l'alcaldia de Castelló de la Plana de 1987 a 1991. Posteriorment fou escollit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999, on ha estat secretari de la Comissió Permanent no legislativa d'Afers Europeus. Des de 2004 és vocal del Consell Social de la Universitat Jaume I, de la que n'ha estat un dels impulsors.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.266. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-21. [Consulta: 17 juliol 2015].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Antonio Tirado Jiménez | Alcalde de Castelló 1987 - 1991 | Succeït per: José Luis Gimeno Ferrer |
# Albert Edward Prescott

Albert Edward Prescott (Londres, 1842 - ?) fou un compositor anglès.
Entre les seves composicions hi figuren: Salms, Quartets per a instruments d'arc, cors, etc. A més se li deu About musical.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 208 (ISBN 84-239-4547-2)
# Antonio José Salinas y Moreno

Antonio José Salinas y Moreno (Hellín, província d'Albacete, 20 o 23 de febrer de 1732 – Castelló de la Plana, 11 de juny de 1814), va ser un religiós franciscà i bisbe.
El 15 de maig de 1784 va ser designat com a Comissari General de l'Orde de Sant Francesc el 1784, i va exercir el seu càrrec durant cinc anys. En una notícia apareguda el 19 de gener de 1790 a la Gaceta de Madrid ja apareixia el seu nomenament com a Bisbe de Tortosa. Posteriorment va ser designat el dia 29 de març de 1790. En va prendre possessió el dia 11 de juliol d'aquell mateix any (encara que algunes fonts apunten que fou el 29 de juliol de 1790), fent entrada a la ciutat el 19 de desembre d'aquell mateix any.
Durant l'ocupació francesa de Tortosa de gener de 1811, el bisbe Salinas va salvar les relíquies de la Santa Cinta, traslladant-les a Castelló de la Plana i a Onda el febrer de 1814. Les relíquies van tornar a la ciutat el 29 de juny de 1814, ja amb Salinas mort. També durant l'ocupació francesa, va marxar a Mallorca, on va subscriure el 12 desembre de 1812 la Instrucción Pastoral contra el Diccionario crítico-burlesco del bibliotecari de las Corts de Cadis, Bartolomé José Gallardo.
Va morir a Castelló de la Plana, en caure malalt quan es preparava per a tornar a Tortosa. Està enterrat a l'església de santa Clara del convent de les Clarisses d'aquella ciutat.

## Referències

* ↑ Miravall, Ramon. Episcopologi Dertosense : introducció a la història de la societat i de l'Església de Tortosa. Tortosa: UNED Tortosa, 2016, p. 400 (Cadup Estudios). ISBN 9788493842055.
* 1 2 3 4 Cuenca Toribio, José Manuel «Antonio José Salinas Moreno». Diccionario Biográfico Español [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ «Obispo Salinas» (en castellà). El rinconcillo de Juanjo, 01-08-2013. [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ «El Obispo Salinas» (en castellà). El Archivo de la Memoria, 01-12-1991. Arxivat de l'original el 2020-08-05. [Consulta: 8 febrer 2021].
* 1 2 «Bishop Antonio José Salinas y Moreno, O.F.M. Obs. †» (en anglès). Catholic Hierarchy. [Consulta: 8 febrer 2021].
* 1 2 O'Callaghan i Forcadell, Ramon. Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (en castellà). Tortosa: Imprenta Católica de G. Llasat, 1896, p. 225.
* ↑ O'Callaghan i Forcadell, 1896, p. 226
* ↑ Miravall, 2016, p. 429

## Bibliografia

* Cuenca Toribio, José Manuel. D. Pedro de Inguanzo y Rivero, último primado del antiguo régimen (1764-1836) (en castellà). Pamplona: Eunsa, 1965.
* Meseguer, J. «El padre Antonio José Salinas. Comisario general de los Franciscanos y Obispo de Tortosa (1732-1814)». Archivo Ibero-Americano, núm. 21, 1946, pàg. 53-87.
* Miravall, Ramon. Episcopologi Dertosense: introducció a la història de la societat i de l'Església de Tortosa. Tortosa: UNED Tortosa, 2016 (Cadup Estudios). ISBN 9788493842055.
* O'Callaghan i Forcadell, Ramon. Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (en castellà). Tortosa: Imprenta Católica de G. Llasat, 1896.
# Girls' Frontier

Girls' Frontier és un videojoc per mòbil d'estratègia desenvolupat per MICA Team i Wave-Games, empreses de la República Popular de la Xina. És la seqüela de Bakery Girls. Fou publicat al país xinès el 2016. Es caracteritza per mostrar personatges amb l'estètica moé. A Corea del Sud tingué molt d'èxit, i va ser el videojoc xinès per a mòbil més venut el 2017.
El videojoc ha sigut objecte de polèmiques: una polèmica va ocórrer a causa d'un assumpte relatiu amb contractes, una altra en relació amb un il·lustrador que treballava per al videojoc pel fet de donar suport a una organització feminista i una altra polèmica va ocórrer per la mala traducció d'un llibre d'art oficial al coreà.
Un personatge, que va aparèixer el 7 d'agost de 2015, va ser comparat amb un personatge d'un manga posterior de creadors aliens al videojoc (del 6 de gener de 2016). En reacció els editors de la revista que publicava el còmic japonès canviaren el disseny del personatge alhora que negaven que havien comès plagi. Als responsables del joc no els va parèixer una resposta satisfactòria.
La banda sonora fou traduïda al coreà, cosa poc comuna.

## Referències

* ↑ «『少女前線』にいったい何が？運営と開発に亀裂、元運営が語る真相とは». Inside Games, 13-05-2016 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «미소녀 총기 모에화 전략 RPG ‘소녀전선’, 6월 30일 정식 서비스 개시». This is game, 2017 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «중국발 모바일 게임 매출 1위 '소녀전선'의 흥행 비결은?». 아주경제, 09-04-2018 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ Jilin Yushuo ACG Technology «《少女前线》不删档测试爆违约内幕，失信于玩家前途未卜». 漫域. Jilin Yushuo ACG Technology, 2016 [Consulta: 5 maig 2018]. Arxivat 3 August 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-08-03. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «‘메갈 논란’ 작가들, 법적대응 예고 “마녀사냥 당해”». Gametoc, 03-04-2018 [Consulta: 5 maig 2018]. Arxivat 6 de maig 2018 a Wayback Machine.
* ↑ «게임 내 ‘메갈 찾기’는 정당한 소비자 운동일까 원문보기: http://news.khan.co.kr/kh_news/khan_art_view.html?artid=201804071457001#csidxc2ee0869511c8af947834fb2a7da082». 전체, 07-04-2018 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «“퀄리티 자신” 소녀전선 아트북, 받아보니 “또 오류”». Gametoc, 26-04-2018 [Consulta: 5 maig 2018]. Arxivat 6 de maig 2018 a Wayback Machine.
* ↑ «Mushibugyo Manga Changes New Character's Design, But Editors Deny Plagiarism». Anime News Network, 27-01-2016 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «Girls Frontline Developer Responds to Mushibugyo Design Controversy». Anime News Network, 31-01-2016 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «中 게임 ‘소녀전선’, 한국어 주제곡 선보인다». Gametoc, 16-01-2018 [Consulta: 5 maig 2018]. Arxivat 6 de maig 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-05-06. [Consulta: 5 maig 2018].
# Bernhard Schmid

Bernhard Schmid (Estrasburg, 1535 - Estrasburg, 1592), també conegut com a Bernhard Schmid el Vell o llatinitzat com a Bernhard Fabricius, fou un organista del Renaixement. Va ser organista de l'església de Sant Tomàs, de la seva ciutat natal, i després, de 1564 a 1592, any en què morí, de la Catedral d'Estrasburg. Deixà una col·lecció en dos volums: Zwei Bücher einer neuen Kunstlichen Tabulatur auf Orgeln und instrumenten (Estrasburg, 1577). El seu fill del mateix nom, el succeí en tots dos càrrecs i publicà: Tabuleturbuch von allerhand auserlesenen schönen Präludiis, Tokkaten, Motetten, Kanzonettet, Madrigalien und Fugen, de 4 a 6 veus (1606).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 1061 ISBN 84 239-4554-5
# Habitatge al carrer del Remei, 36 (Vic)

L'Habitatge al carrer del Remei, 36 és una casa amb elements eclèctics de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgeres d'un sol tram que consta de planta baixa i dos pisos. A la planta s'obre un gran portal (comerç) i un de més petit que mena als pisos. Al primer pis hi ha un balcó molt poc prominent amb llosana de pedra i una finestreta. Al segon pis, on disminueix la mida de les obertures amb l'alçada, presenta la mateixa estructura.
El ràfec, sense voladís, presenta una decoració amb rajoleta vermella molt bonica i ben posada.
L'estat de conservació és mitjà i el segon pis sembla abandonat.
Aquest edifici ha estat enderrocat, actualment hi ha un habitatge nou.

## Història

Segurament els orígens de l'edifici es remunten abans del segle xviii i l'estat actual deu ser producte d'una reforma de finals del segle xix o principis del segle xx.
Està situat a l'antic raval de Sant Francesc, que comunicava la ciutat la ciutat amb el carrer de Barcelona. A partir del segle xiii, a instàncies de Jaume I, aquest itinerari es traslladà al c/ Sant Pere. L'extrem del carrer fou clausura del morbo al segle xvi, al segle xvii fou baluard defensiu i al segle xix s'hi construí l'església del roser i uns anys més tard un fort aiguat devastà gran part del carrer.
A mitjans de segle xx, amb la construcció del pont nou damunt el Meder la zona s'anà expandint, procés que encara no s'ha aturat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8
# Bootstrapping (informàtica)

La paraula anglesa bootstrapping és generalment un terme utilitzat per descriure l'arrencada, o procés d'inici de qualsevol ordinador. Sol referir-se al programa que arrenca un sistema operatiu com per exemple GRUB, LiLo (utilitzats en sistemes GNU/Linux, per exemple), BCD o NTLDR (utilitzats en sistemes Windows). S'executa després del procés POST (power-on-self-test) del BIOS. També és anomenat «Boot loader» (carregador d'inici).

## Procés d'arrencada

Quan un equip s'encén:
* S'executa el POST, que es troba a l'adreça F000:FFF0, que pertany al ROM-BIOS, destinada a realitzar una sèrie de tests i inicialitzacions dels components electrònics connectats (maquinari).
* Es carrega del disc primari el primer sector (cilindre 0, cap 0, sector 1) a l'adreça 0000:7C00 (7C00 lineal).
* Es comprova que contingui codi vàlid (ha d'estar signat amb els valors 0x55 i 0xAA en bytes a les posicions 511 i 512 respectivament), en aquest cas se salta a aquesta adreça (on apunta CS:IP).

## Entorns de programació

El bootstrapping també pot referir-se al procés mitjançant el qual s'han desenvolupat entorns de programació cada vegada més complexos a partir d'uns altres més simples. L'entorn més simple seria, potser, un editor de textos molt senzill (p. ex. ed) i un programa assemblador. Utilitzant aquestes eines, es pot escriure un editor de text més complex i un compilador simple per a un llenguatge de més alt nivell i així successivament, fins a obtenir un entorn de desenvolupament integrat i un llenguatge de programació de molt alt nivell.

## Components d'un sistema

També, per exemple, és conegut aquest terme, quan es «construeix» un sistema sencer a partir dels seus components bàsics, o bé, de prèvies versions precompilades d'aquests components, com per exemple una instal·lació via «stage1» de Gentoo Linux o 'net install' de Debian.

## Enllaços externs

* Dictionary.com entries for Bootstrap
* Freedictionary.com entries for Bootstrap
* A video talk by Douglas Engelbart on Bootstrapping a YouTube
* Engelbart Institute on Bootstrapping Strategies
# Albert Israel Elkus

Albert Israel Elkus (Sacramento, Califòrnia, 30 d'abril de 1884 - 1962) fou un compositor estatunidenc. Després d'acabar els seus estudis musicals a San Francisco, els amplià a Viena i Berlín. Notable concertista de piano, es va distingir al seu país com a compositor, cultivant amb preferència el gènere de cambra. també va escriure diverses obres corals, música per a piano, cançons, etc., tot això d'una factura molt moderna.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 15 ISBN 84-239-4574-X
* http://texts.cdlib.org/view?docId=hb0580022s;NAAN=13030&doc.view=frames&chunk.id=div00004&toc.depth=1&toc.id=&brand=calisphere
# Antonio Poggi

Antonio Poggi (Castel San Pietro Terme, Emília-Romanya, 1806 - Bolonya, Emília-Romanya, 15 d'abril de 1875) fou un tenor italià.
Dotat d'una bellíssima veu de tenor, tingué per mestres en Celli i en Corticelli, i el 1828 es presentà en el Teatre Italià de París amb l'òpera de Rossini, La donna del lago, sense que la seva feina entusiasmes gaire. Més afortunat fou després a Itàlia, els quals teatres va córrer de forma triomfal, però el 1845 hagué de retirar-se de l'escena a causa de la decadència de les seves facultats.
El 1841 s'havia casat amb la cèlebre soprano Erminia Frezzolini, però visqueren poc temps junts.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 45, pàg. 1153 (ISBN 84-239-4543-X)