OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de l'Aleixar

L'escut oficial de l'Aleixar té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, un mig vol abaixat d'or. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 12 de juliol del 1988.
L'ala és el senyal parlant tradicional referent al nom de la vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de l'Aleixar.» (pdf). DOGC num. 1024, 12-07-1988. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de l'Uzbekistan

L'escut de l'Uzbekistan, més aviat un emblema que no un escut heràldic, es va adoptar el 2 de juliol de 1992 i té un disseny similar a l'escut utilitzat prèviament per la República Socialista Soviètica de l'Uzbekistan des del 14 de febrer de 1937.
Té forma circular i porta els colors nacionals: blau, blanc i verd, també presents a la bandera, la qual és representada igualment a l'escut, on figura el nom de l'estat en uzbek: O`ZBEKISTON. El cercle està format a la destra per una planta de cotó i a la sinistra per un ram d'espigues de blat, els principals productes agrícoles uzbeks, que ja apareixien a l'escut de l'època soviètica, del qual s'han depurat els elements típicament comunistes com la falç i el martell i l'estrella roja, que han estat substituïts per símbols tradicionals.
Precisament en substitució de l'estrella roja, al capdamunt de l'escut apareix una estrella de vuit puntes coneguda en àrab com a Rub el-Hizb (que té un símbol propi en Unicode, ۞), un senyal islàmic, religió majoritària a l'Uzbekistan.
Al mig apareix un humo, ocell mitològic relacionat amb el fènix, símbol de felicitat, amor i llibertat, amb les ales esteses. Al fons es veu un paisatge uzbek a vista d'ocell, amb un sol ixent darrere les muntanyes que també apareixia a l'escut anterior.
Els dos rius de darrere l'ocell que surten de les muntanyes simbolitzen l'Amudarià i el Sirdarià.

## Escuts històrics

* Escut de l'RSS de l'Uzbekistan (1937-1991)

## Vegeu també

* Bandera de l'Uzbekistan
# Escut de la Noguera

L'escut oficial de la Noguera té el següent blasonament: Escut caironat: escacat d'or i de sable; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.
Va ser aprovat el 25 de setembre de 1989. L'escacat d'or i de sable són les armes de l'antic comtat d'Urgell, amb capital a Balaguer, que s'estenia molt més enllà dels límits de l'actual comarca de la Noguera. La bordura al·ludeix als quatre pals de l'escut de Catalunya.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Noguera

## Referències

* ↑ «Anunci d'aprovació de l'escut heràldic comarcal de la Noguera». DOGC, 25-09-1989. Arxivat de l'original el 2022-12-25 [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ «Imatge corporativa». [Consulta: 25 desembre 2022].
# Escut de la República Democràtica del Congo

L'escut de la República Democràtica del Congo ha canviat diverses vegades des de la independència de l'estat, el 1960. L'actual fou adoptat el 18 de febrer del 2006 pel president Kabila i té com a motiu central un cap de lleopard al natural, voltat per un ullal d'elefant a la destra i una llança a la sinistra, que descansen damunt una roca on es pot llegir el lema nacional en francès dins una cinta vermella: JUSTICE – PAIX – TRAVAIL ('Justícia – Pau – Treball').

## Història

En els seus inicis, el 1886, l'Estat Independent del Congo –una possessió personal del rei dels belgues Leopold II– tenia un escut heràldic segons la tradició europea: d'atzur, una faixa ondada d'argent (en al·lusió al riu Congo), amb una estrella de cinc puntes d'or al cantó destre del cap; sobre el tot, un escussó amb les armes del rei, que eren les de Bèlgica, és a dir, de sable un lleó d'or, carregades amb un escussó amb les armes de la Casa de Saxònia. Aquest escut es va mantenir fins i tot quan el rei va cedir el Congo a l'Estat belga, el 1908.
Arran de la independència, el 30 de juny de 1960, la República del Congo (com es va anomenar fins al 1966, en què va prendre el nom actual de República Democràtica del Congo) va adoptar un escut basat en la bandera, d'atzur i amb una estrella central d'or acompanyada de sis estrelles més petites en representació de les províncies de l'Estat.
Aquest escut fou substituït el 1965 arran del cop del general Mobutu per un d'allunyat de la tradició heràldica occidental, sobre el qual s'ha basat l'actual. Es tractava d'un cap de lleopard voltat per un ram de llorer i un ullal d'elefant, amb dues llances a sota passades en sautor i una cinta amb el lema nacional. Fou l'utilitzat també durant l'època en què l'Estat va dur el nom de República del Zaire (1971-1997).
Amb la caiguda de Mobutu, el maig de 1997 es va reintroduir l'escut i la bandera de la Primera República, amb lleugeres modificacions. L'escut fou substituït el 2003 per un amb un cap de lleó i tres mans agafades pel canell, voltat tot plegat per una corona de llorer amb la divisa DÉMOCRATIE – JUSTICE – UNITÉ ('Democràcia – Justícia – Unitat').
* Estat Independent del Congo (1886-1908)
* Colònia Belga del Congo (1908-1960)
* República del Congo (1960-1963)
* República del Zaire (1971-1997)
* República Democràtica del Congo (1997-1999)
* República Democràtica del Congo (1999-2003)
* República Democràtica del Congo (2003-2006)

## Enllaços externs

* Heraldry of the World – Història de l'escut (anglès)
* Hubert Herald – Història de l'escut (anglès)

## Vegeu també

* Bandera de la República Democràtica del Congo
# Escut del Paraguai

L'escut del Paraguai, més aviat un segell que no un escut heràldic, fou adoptat pel Congrés Suprem el 1812, sense que se n'indiqués ni la forma ni els atributs. En la seva forma actual, segueix essencialment l'utilitzat durant la presidència de José Gaspar Rodríguez de Francia, aparegut el 1823 i descrit a la Constitució de 1842.
És de forma circular, d'argent, al centre del qual hi figura una rodella d'atzur carregada d'una estrella de cinc puntes d'or, acompanyada d'una palma a la destra i un ram d'olivera a la sinistra, lligats a la punta amb un llaç amb els colors de la bandera estatal. Tot al volt, una orla de gules carregada amb una inscripció en lletres majúscules d'or que reflecteix el nom oficial de l'Estat en espanyol: REPÚBLICA DEL PARAGUAY ('República del Paraguai').
L'escut apareix al centre de la bandera del Paraguai, on té una forma diferent per a l'anvers –que és la descrita més amunt i conforma l'anomenat «escut oficial»– i per al revers, on el segell –conegut com l'«escut d'Hisenda»– té com a motiu central un lleó assegut que porta acoblada al darrere una pica coronada amb un barret frigi; al damunt hi figura una cinta de gules amb el lema nacional PAZ Y JUSTICIA ('Pau i justícia') en lletres d'or. Aquest lema és la transposició escrita del ram d'olivera i la palma de l'anvers.

## Vegeu també

* Bandera del Paraguai

## Enllaços externs

* Ministeri de Relacions Exteriors – Símbols nacionals (castellà)
* Flags of the World – Emblemes de la bandera (anglès)
# Escut del Pla d'Urgell

Símbols oficials del Pla d'Urgell :
* Escut del Pla d'Urgell
* Bandera del Pla d'UrgellDetallsTipusescut d'armes Adoptat perPla d'Urgell |
L'escut oficial del Pla d'Urgell té el següent blasonament:
    Escut caironat: escacat d'or i de sable; ressaltant sobre el tot una faixa de sinople; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.
Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1990.

## Heràldica

L'escacat or i sable són les armes del comtat d'Urgell, que s'estenia per la comarca i més enllà. Com a element identificador s'hi ha afegit una faixa de sinople parlant, que al·ludeix al "pla". La bordura representa els quatre pals de l'escut de Catalunya.

## Bandera

La bandera oficial del Pla d'Urgell és d'origen heràldic i té la següent descripció:
    Escacat d'or i de sable; ressaltant sobre el tot una faixa de sinople; la bordura componada d'or i de gules.
Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1990.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla d'Urgell
# Escut del Pont d'Armentera

L'escut oficial del Pont d'Armentera (Alt Camp) té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un pont d'or de tres ulls sobremuntat d'una creu patent d'or i acostat de dos bàculs d'abat d'or en pal. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 6 d'agost del 2001 i al DOGC el 25 de setembre del 2001.
El pont és un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la vila, que va pertànyer des del segle xv al monestir de Santes Creus, simbolitzat pels bàculs d'abat a banda i banda del pont i per la creu de dalt, un senyal parlant.

## Vegeu també

* Bandera del Pont d'Armentera
* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 6 d'agost de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi del Pont d'Armentera. (Correcció d'errada en el DOGC num. 3611, pag. 6043, de 9.4.2002).» (pdf). DOGC num 3479, 06-08-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut del Turkmenistan

L'escut del Turkmenistan es va crear el 1991, arran de la desintegració de la Unió Soviètica, quan l'RSS del Turkmenistan va obtenir la independència.
Es tracta d'un emblema, més que no pas un escut heràldic, en forma d'estrella de vuit puntes (۞) verda perfilada de groc; aquesta estrella –un símbol islàmic, la religió que professen la major part dels turcmans– és coneguda amb el nom àrab de Rub el-Hizb. Al centre de l'emblema hi ha dos cercles concèntrics, també perfilats de groc: l'interior, de color blau, conté un cavall al natural de la raça autòctona ahalteke, el campió mundial de cria del 1999 Yanardağ, mentre que a l'exterior, vermell, s'hi representen cinc guls, o motius tradicionals de les catifes turcmanes, que també apareixen a la bandera estatal. Envoltant el cercle vermell, dues espigues de blat d'or a banda i banda; per sota, una garlanda de set flocs de cotó blancs amb fulles verdes; per dalt, les cinc estrelles i la mitja lluna blancs de la bandera.

## Significació

Els cinc motius de les catifes de dins el cercle vermell representen les cinc tribus o casals històrics del Turkmenistan: Teke, Yomut, Arsary, Chowdur i Saryq, i simbolitzen els valors tradicionals i religiosos del país. Els Salyr, una altra de les tribus principals, que havia perdut protagonisme arran d'una desfeta militar abans de l'època moderna, no hi surten representants, així com tampoc altres tribus o subtribus menors.
Els colors verd i vermell gaudeixen de gran tradició entre els turcmans. Les espigues de blat al·ludeixen al costum de donar la benvinguda als hostes amb sal i pa. La mitja lluna és un senyal típic dels pobles turquesos i simbolitza l'esperança d'un futur brillant, mentre que les cinc estrelles de cinc puntes representen les cinc províncies o welayatlar del Turkmenistan: Ahal, Balkan, Daşoguz, Lebap i Mary.

## Escut soviètic

* Escut de l'RSS del Turkmenistan
Abans d'independitzar-se de l'URSS, el Turkmenistan tenia un escut semblant al de les altres repúbliques soviètiques, amb els elements típicament comunistes de l'estrella roja, la falç i el martell i el sol ixent, juntament amb símbols agrícoles (cotó, blat i raïm) i industrials (unes fàbriques i un pou de petroli) i el lema nacional soviètic escrit en rus i turcman.
L'element identificatiu ja era un gul, o dibuix ornamental de les catifes turcmanes, si bé no representava cap motiu tribal tradicional.

## Altres escuts

* Variant rodona de l'escut, usada del 1992 al 2000
* Variant rodona de l'escut, usada del 2000 al 2003
Abans del juliol de 2003 se n'utilitzava una variant circular, en comptes de l'actual en forma d'estrella.

## Referències

* ↑ Turkmenistan.ru «Turkmenistan declara la diada del Cavall festa nacional (anglès)
* ↑ Flags of the World – Detall de la «catifa» (anglès)

## Vegeu també

* Bandera del Turkmenistan

## Enllaços externs

* Govern de Turkmenistan – Símbols oficials (turcman) (anglès) (rus)
* Flags of the World – Escut del Turkmenistan del 2003 (anglès)
# Esfinx de la troana

L'esfinx de la troana (Sphinx ligustri) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) que habita gran part de la regió paleàrtica fins al Japó. És absent al nord d'Europa (Irlanda, Escòcia, Islàndia, nord de la Península Escandinava), a Grècia i a algunes illes del Mediterrani, com les Illes Balears. Als Països Catalans no és gaire comuna.

## Morfologia
### Imago

L'imago té una envergadura alar d'entre 90 i 120 mm. Cap i tòrax gris fosc o negre. Abdomen amb una línia dorsal marró i nombroses franges horitzontals negres i rosades que es van alternant. Ales anteriors amb diferents tonalitats marrons i grises i on es mostren diverses línies característiques negres. Ales posteriors rosades amb dues franges negres.
* ♀ Imago visió dorsal
* ♀ Imago visió ventral
* ♀ Eruga en estat d'alerta

### Eruga

L'eruga pot arribar als 100 mm. Cos verd amb set línies obliqües blanques i violetes a cada costat; cua negra amb costats grocs; cap verd amb dues línies negres. Durant les primeres fases del desenvolupament li manquen els colors violetes a les ratlles. Molt poc variable. Quan està a punt de pupar el seu dors adquireix un to rosat.

## Ecologia

Habita en boscos clars, bosquines, camps oberts, prats, jardins i parcs. L'eruga s'alimenta de Ligustrum, Ribes, Rubus idaeus, Spiraea, Sorbaria sorbifolia, Aruncus silvestris, Malus domestica, Fraxinus excelsior, Syringa, Viburnum opulus, Lonicera i Symphoricarpos.
El període de vol va des de finals d'abril fins a l'agost en dues generacions. En regions fredes només n'hi ha una al juny. Hibernació com a pupa en una càpsula subterrània.
És víctima de parasitoides de les famílies Ichneumonidae i Tachinidae. Cada femella sol posar més de 200 ous individualment, més rarament per parelles o grups de tres. Els imagos acostumen a reposar a les branques o troncs d'arbres.

## Referències

* ↑ «esfinx | enciclopedia.cat». [Consulta: 19 maig 2024].

## Bibliografia

* Helgard Reichholf-Riehm, 1985. Mariposas. ISBN 84-7031-555-2.
* D.J. Carter & B. Hagreaves, 1987. Guía de Campo de las Orugas de las Mariposas y Polillas de España y de Europa. Ediciones Omega. ISBN 84-282-0798-4.
* P.C. Rougeot & P. Viette. Guía de Campo de las Mariposas Nocturnas de Europa y Norte de África. ISBN 84-282-0567-1.

## Enllaços externs

* UK Moths (anglès)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Sphingidae of Western Palaearctic (anglès)
# Esfinx dels pollancres

L'esfinx dels pollancres (Laothoe populi) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) propi de la regió paleàrtica occidental i central, incloent-hi la península Ibèrica.

## Distribució

Es distribueix per la regió paleàrtica occidental (incloent tot Europa) i central fins al Turquestan eruo-siberià. A la península Ibèrica és absent a gran part de la zona meridional. Hi ha dues subespècies:
* Laothoe populi populi: Europa i Rússia.
* Laothoe populi populeti: Armènia, Turquia, repúbliques del Turquestan, entre d'altres..

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 70 i 100 mm. Cap, tòrax i abdomen de color marró clar. Ales anteriors amb diferents tonalitats marrons formant franges ondulades fosques sobre fons clar; presenta una taca blanca a la cel·la. Ales posteriors dels mateixos colors excepte a la zona basal, que és vermellosa. En estat de repòs, les ales posteriors es mostren visibles sobresortint per la part superior de les anteriors. Les seves formes imiten les d'una fulla seca.
* Eruga
* Laothoe populi ♂
* Laothoe populi ♂ △
* Ginandromorfismo
* Ginandromorfismo △

### Eruga

L'eruga pot arribar als 85 mm. Pot ser de diverses formes, generalment és verda clapada de blanc o groc, amb línies obliqües blanques o grogues i una última acabada en la cua, normalment verdosa o groga. Alguns exemplars poden tenir línies de punts rogencs. La seva forma robusta i rabassuda és un tret característic.

## Hàbitat

Preferentment llocs on creixin pollancres o salzes, com boscos de ribera o parcs. Durant el dia es manté perfectament oculta entre les herbes o als troncs dels arbres. L'eruga s'alimenta principalment de Populus i Salix; també pot acceptar Fraxinus, Quercus, Betula, Alnus, Rosa, Crataegus, Cotoneaster, Malus, Laurus i, a Espanya, també Ulmus.

## Període de vol

Generalment dues generacions entre el maig i el setembre, la primera a finals de primavera i la segona durant tot l'estiu. En regions fredes només n'hi ha una, mentre que a les més càlides pot haver-hi tres. Hibernació com a pupa en una càpsula sota terra.

## Costums

L'imago posseeix una espiritrompa atrofiada, cosa que li impedeix libar nèctar i alimentar-se. Això fa que només pugui viure uns pocs dies, temps que ha d'aprofitar per trobar parella i pondre els ous. És atacada per nombrosos parasitoides de la família Ichneumonidae, Braconidae, Eulophidae, Trichogrammatidae, Scelionidae i Tachinidae.

## Referències

* ↑ «esfinx | enciclopedia.cat». [Consulta: 23 maig 2024].
* Helgard Reichholf-Riehm, 1985. Mariposas. ISBN 84-7031-555-2.
* D.J. Carter & B. Hagreaves, 1987. Guía de Campo de las Orugas de las Mariposas y Polillas de España y de Europa. Ediciones Omega. ISBN 84-282-0798-4.
* P.C. Rougeot & P. Viette. Guía de Campo de las Mariposas Nocturnas de Europa y Norte de África. ISBN 84-282-0567-1.

## Enllaços externs

* Sphingidae of Western Palaearctic (anglès)
* UK Moths (anglès)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
# Mesolicaphrium sanalfonense

Mesolicaphrium sanalfonense és una espècie extinta de mamífer litoptern de la família dels proterotèrids que visqué a Sud-amèrica durant el Miocè, fa entre 11 i 13,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al grup Honda (Colòmbia). Es tracta de l'única espècie del gènere Mesolicaphrium. Era un proterotèrid de mida mitjana i el seu parent més proper eren els diplasioteris. El nom genèric Mesolicaphrium és una modificació de Prolicaphrium (el nom del gènere al qual fou assignat en un primer moment) amb el prefix -meso, que indica el seu punt intermedi en el temps entre Prolicaphrium i Neolicaphrium. Per altra banda, el nom específic sanalfonense significa ‘de San Alfonso’ en llatí, en referència a un poble situat prop de la localitat tipus.

## Referències

* 1 2 Entrada «Mesolicaphrium sanalfonense» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 28 febrer 2025].
* ↑ McGrath, A. J.; Anaya, F.; Croft, D. A. «New Proterotheriids from the Middle Miocene of Quebrada Honda, Bolivia, and Body Size and Diversity Trends in Proterotheriid and Macraucheniid Litopterns (Mammalia)» (en anglès). Ameghiniana, 57, 2, 2020, pàg. 159-188. DOI: 10.5710/amgh.03.03.2020.3268.
# Norman López

Norman López (Manresa, 2 de febrer de 1996), més conegut com a Lopeznorman44, és un estrímer i creador de contingut digital català destacat pels seus directes a la plataforma Twitch.
És impulsor del projecte Gedi Media, dins la cooperativa Gedi i s'ha especialitzat en la creació de continguts per a mitjans de comunicació. Per exemple, les retransmissions del Bàsquet Manresa de Ràdio Manresa. També ha treballat extensament en la creació de continguts periodístics amb dispositius mòbils.
Especialment, però, és conegut per ser un dels estrímers de Twitch en llengua catalana amb més seguidors. Els seus directes giren, sobretot, entorn els videojocs de conducció. Els seus orígens en aquesta xarxa social d'Amazon.com es remunten el març de 2020 quan va començar a retransmetre i comentar en directe les partides del torneig de Fortnite que organitzava el frànkfurt Cal Xavi de Manresa. El juny de 2021 va convertir-se en el segon canal de Twitch en català, el primer dedicat al món dels videojocs, en aconseguir cinc mil seguidors, fita que va celebrar fent un directe de dotze hores seguides.
L'11 de novembre de 2022 va estrenar de manera oficial al seu canal de Twitch el "Manresa Street Circuit" per a Assetto Corsa, un videojoc de simulació de carreres. El circuit urbà, que va ser pensat per a acollir un circuit de F1 amb les regulacions oficials de la FIA, té un traçat de 5,3 km i 28 corbes, recorre els carrers de Manresa, la capital del Bages, passant per La Seu, la Fàbrica Nova, La Cova de Sant Ignasi o el Passeig Pere III.
El desembre de 2022 va arribar als 10.000 seguidors a Twitch i es va convertir així en el primer creador de continguts en català que assolia aquesta xifra a la xarxa. El 2024 va guanyar el premi AMIC-Tresdeu en la categoria d'estrímer i va quedar nominat en les de youtuber i de millor creador/a de contingut de videojocs.

## Referències

* ↑ «El manresà Norman López celebrarà dissabte els 5.000 seguidors a Twitch amb un directe de 12 hores». Regió7.cat, 30-06-2021. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ Gozalbo, Àlex. «De cantar cistelles de bàsquet a batre rècords a Twitch». Ara.cat, 01-07-2021. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ Puig, Xavier. «Un tomb pel Twitch en català». ElTemps.cat. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ Brunet, Pau. ««Fer un directe de vuit hores sense parar a Twitch és físicament i mentalment complicat»». Regió7.cat, 21-06-2021. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «El manresà LopezNorman44 celebrarà dissabte els 5.000 seguidors a Twitch amb un directe de 12 hores». Nació Digital. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «Manresa Street Circuit» (en anglès americà). [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ NacióManresa. «Córrer amb un Fórmula 1 pels carrers de Manresa serà possible a partir de divendres». [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ «Norman López, el primer 'streamer' en català que arriba als 10.000 seguidors a Twitch». VilaWeb, 05-12-2022. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ «Els Premis AMIC-Tresdeu obren les votacions del públic». Comunicació 21, 14-03-2024. [Consulta: 30 març 2024].
# Galda de Jos

Galda de Jos (en alemany: Unter-Hahnenberg; hongarès: Alsógáld) és una comuna situada al comtat d'Alba, Transsilvània (Romania). Està compost per onze pobles: Benic (Borosbenedek), Cetea (Csáklya), Galda de Jos (Alsógáld), Galda de Sus (Felsőgáld), Lupșeni, Măgura, Mesentea (Kismindszent), Oiejdea (Vajasd), Poiana Galdei, Răicani (Rajkány) i Zăgriș.

## Galeria

* Ruïnes d'una església medieval a Benic
* Església greco-catòlica a Galda de Sus
* Església de fusta a la Galda de Sus

## Referències

* ↑ «Wörterbuch der Ortschaften in Siebenbürgen». Arxivat de l'original el 2017-01-13. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Wayback Machine», 15-02-2016. Arxivat de l'original el 2016-02-15. [Consulta: 18 setembre 2021].
# Ocna Mureș

Ocna Mureș (pronunciat en romanès: [ˌOkna ˈmureʃ]; en llatí: Salinae, en hongarès: Marosújvár, en alemany: Miereschhall). És una ciutat situada a l'extrem nord-est del Comtat d'Alba, Romania, prop del riu Mureş.
La ciutat es troba al costat d'un gran jaciment de sal, extret en el passat fins que el sostre de les mines es va esfondrar a causa de la infiltració d'aigua el 1978. Ocna Mureș té una planta de productes clorosòdics, una planta d'extracció de sal i un balneari que utilitza l'aigua salada de les antigues mines.
La ciutat administra cinc pobles: Cisteiu de Mureș (Magyarcsesztve), Micoșlaca (Miklóslaka), Războieni-Cetate (Székelyföldvár), Uioara de Jos (fins al 1960 Ciunga; Csongva) i Uioara de Sus (Felsőmarosújvár). El seu antic nom és Uioara, i es va dir Ocna Mureșului del 1925 al 1956.
L'spa ja no funciona. La planta química de la ciutat va ser comprada finalment per una empresa índia a una empresa amb seu a Timișoara. Actualment, la planta ha deixat d'activitat.
La majoria dels estudiants de secundària assisteixen a Liceul Teoretic Petru Maior o a la "Chemistry School", on molts són entrenats per treballar posteriorment a la fàbrica de la ciutat. Els estudiants excepcionals avancen en estudis universitaris, generalment a la propera ciutat de Cluj-Napoca o Alba Iulia, la capital del comtat. El centre de la ciutat es va traslladar després de la inundació de la mina, ja que el terreny es tornava inestable. Ara aquesta zona està plena de més de 4 llacs grans i molt profunds. El centre de la ciutat es troba ara a la base d'un gran turó, el "Banța".

## Clima

Ocna Mureș té un clima continental humit (Cfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Demografia

Segons el cens del 2011 hi havia una població total de 13.036 persones que vivien en aquesta ciutat. D'aquesta població, el 83,46% són d'ètnia romanesa, el 9,31% són d'ètnia hongaresa i el 7% d'ètnia romaní.

## Fills il·lustres

* Ovidiu Maier

## Referències

* ↑ «Structura Etno-demografică a României». Edrc.ro. [Consulta: 8 octubre 2017].