OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escola Teresa de Pallejà

L'Escola Teresa de Pallejà és un centre escolar del municipi de Fortià (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari de Protecció del Patrimoni Cultural Europeu.

## Descripció

És un edifici escolar d'estil racionalista projectat per Emili Blanch i Roig el 1931 i inaugurat el 1933. L'edifici consta de dues plantes, ambdues dedicades actualment a l'ensenyament primari, però inicialment la planta pis estava reservada a l'habitatge dels mestres.

## Història

Abans de la construcció de l'escola, les escoles de nens i nenes eren en cases arrendades per la municipalitat per cobrir les obligacions educatives dictades per la llei. Davant de les condicions d'aquests locals, diferents ajuntaments al llarg del primer terç del segle XX treballen per aconseguir un centre modern que aculli i resolgui les necessitats de les dues escoles. En aquest sentit, el 1925 l'adinerada figuerenca Teresa de Pallejà dona uns terrenys al poble amb l'objectiu que s'hi bastís una escola per a la mainada fortianenca. Dos anys després, el 1927, l'arquitecte Adolf Florensa i Ferrer va redactar un primer projecte i Claudi Díaz Pérez un de segon el 1930, però cap dels dos reeixí. Finalment el març de 1931 Emili Blanch i Roig començà a redactar el projecte definitiu que acabaria amb la inauguració del nou centre el 1933 després de l'incansable feina dels nous responsables polítics republicans davant del ministeri d'instrucció pública.
Just a davant dels terrenys donats per Pallejà, el 1931 s'hi construí l'edifici del sindicat Centre Agrícola i Social de Fortià creant una nova plaça entre els dos nuclis històrics. El maig de 1934 la plaça va passar-se a dir de la Llibertat, un nom que s'estroncà el 1939. A la mateixa plaça hi havia també l'edifici desaparegut de can Mundo, utilitzat com a centre de proveïment d'aliments durant la Guerra Civil espanyola.
En honor de Teresa de Pallejà no només es dedicà el nom de l'escola, sinó també l'avinguda amb el seu nom que uneix encara l'antic carrer de Castelló i la plaça.

## Referències

* ↑ Fitxa IPCE Escola Teresa de Pallejà, 1997.
* ↑ «Escola Teresa de Pallejà». [Consulta: 16 gener 2018].
* 1 2 Serna, Èrika Fortià, 2003, p. 48 / p. 49.
* ↑ «Centre Agrícola i Social de Fortià». [Consulta: 16 gener 2018].
# Escola antiga Caixa d'Estalvis

L'Escola antiga Caixa d'Estalvis és una obra historicista de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici compacte de planta rectangular, amb pati central cobert amb claraboia, de planta baixa i pis, més dues torres amb una segona planta. Façana de composició historicista, simètrica, amb dues torres. Elements decoratius a les finestres i a la façana, balconades de ferro molt treballat, pedra, rajola del Vendrell i coberta a la catalana.

## Història

S'ha cobert posteriorment el pati central i s'han fet canvis a la distribució interior.

## Referències

* 1 2
# Escola d'Arts Plàstiques i Disseny de Puerto Rico

L'Escola d'Arts Plàstiques i Disseny de Puerto Rico (castellà: Escuela de Artes Plásticas y Diseño de Puerto Rico) és una institució de educació terciària dedicada a la formació en els arts visuals ubicada al San Joan Vell, San Juan, Puerto Rico. L'edifici va albergar l'antic Hospital de Nuestra Señora de la Concepción el Grande iniciat el 1775 i promogut pel bisbe Manuel Jimenez Perez, l'enginyer Tomas O'Daly i l'arquitecte Bartolome Fammí Notari. L'escola va ser fundada el 1965 com a part de l'Institut de Cultura Porto-riquenya. El pintor José Torres Martino fou un dels co-fundadors. El primer director de l'escola fou Miguel Pou.

## Referències

* ↑ Solivan Roblew, Jennifer. «El proyecto del hospital de Nuestra Señora de la Concepción el Grande: una reevaluación de las fuentes» (en castellà) p. 192. Revista del ICP, Tercera Serie, Núm. 8. [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ Coto, Danica «Puerto Rico Painter Jose Torres Martino Dies at 94». Associated Press. ABC News, 23-04-2011 [Consulta: 14 maig 2011].
* ↑ Archivo General de Puerto Rico y Biblioteca Nacional de Puerto Rico.

## Enllaços externs

* Escola d'Arts Plàstiques i Disseny de Puerto Rico - Lloc web oficial
# Escola de Cultura de Pau

L'Escola de Cultura de Pau (en castellà: Escuela de Cultura de Paz) és un centre d'investigació sobre la pau, els conflictes i els drets humans adscrit a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i creat el 1999 per la Càtedra UNESCO sobre Pau i Drets Humans de la UAB.
És considerat un centre vinculat als estudis de pau i conflictes. En el seu programa de postgrau han impartit docència, entre d'altres, els anteriors assessors especials del secretari general de l'ONU Jan Egeland i James Lemoyne, i experts en processos de pau com John Paul Lederach (Universitat de Notre Dame, Estats Units). També ha comptat amb la presència dels Premis Nobel de la Pau Rigoberta Menchú i Adolfo Pérez Esquivel. L'Escola de Cultura de Pau és membre de l'Associació Espanyola d'Investigació per a la Pau (AIPAZ) i forma part de xarxes internacionals, com IASEM Education Hub on Peace and Conflict Studies. El seu fundador i director és Vicenç Fisas (Premi Nacional Drets Humans 1988, Espanya). Eñ 2011 l'Escola de Cultura de Pau va guanyar el Premi Evens d'Educació per la Pau.
Els seus usuaris inclouen actors governamentals i no governamentals de l'àmbit de la cooperació, l'assistència humanitària i la diplomàcia, periodistes, acadèmics i estudiants universitaris, mediadors, i treballadors socials, entre d'altres.
El 2010 va haver-hi negociacions per integrar aquesta entitat amb l'Institut Català Internacional per la Pau, però finalment aquesta integració no va tenir lloc.

## Referències

* ↑ «Un santcugatenc impulsa la creacio d'una escola de cultura de pau». [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «L'Escola de Cultura de Pau guanya el Premi Evens d'Educació per la Pau». [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «La Escola de Cultura de Pau y MSF presentan "Alerta 2006!"». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 18 març 2015].
* ↑ «L'Escola de Cultura de Pau de la UAB inicia el seu procés d'integració a l'Institut Català Internacional per la Pau». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 17 març 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Escola de Cultura de Pau
* Base de Datos de Conflictos de l'Escola de Cultura de Pau de la UAB Observatorio CUD
# Escola de Música (Parets del Vallès)

L'Escola de Música és una obra eclèctica de Parets del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de planta rectangular distribuït en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab, a quatre vessants, amb un acroteri massís. A les façanes destaquen les impostes a nivell de forjat, la de les golfes és una potent cornisa on es recolza l'acroteri. La façana principal de migdia està composta segons tres eixos de proporció vertical, amb els buits emmarcats i tancats amb persiana de fusta de llibret. En els de la planta pis destaca un guardapols. El portal d'accés queda emfasitzat pel balcó de la planta pis. Les façanes de color blanc estan estucades amb franges horitzontals.

## Història

Casa construïda el 1880, com a habitatge pel propietari de la fàbrica La Linera, Antoni Feliu Peix. Més tard, l'ocuparen els successius directors de la fàbrica, ja que els següents propietaris ja no viuran més a Parets. Durant la Guerra Civil, la fàbrica esdevingué una Cooperativa Obrera i el 1937, aquesta casa serà utilitzada com a guarderia per als fills de les treballadores.

## Referències

* 1 2
# Escola de les Germanes Carmelites (Sant Joan de les Abadesses)

L'Escola de les Germanes Carmelites o Escola Abadessa Emma és una obra noucentista de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici que neix del primer i més delicat renaixement toscà. L'edifici el formen una sèrie d'arcades de terracota, on la combinació en porxos, finestres (algunes cegues), dona una unitat exemplar a l'obra. Aquest edifici va ésser realitzat sota el mecenatge de Jaume Espona i Brunet. A l'interior, un domini de l'espai molt reeixit, junt amb l'enginy de solucions, donen l'obra més acurada de Duran i Reinals a Sant Joan junt amb l'exemplar restauració del monestir. Són destacables, tot i la seva degradació, les pintures de la façana.
# Escola dels perses

L'escola dels perses o escola d'Edessa (en llatí Schola Persica) fou un centre d'estudi religiós fundat a la ciutat d'Edessa a Mesopotàmia, per l'ensenyat exclusivament pels cristians de Pèrsia.
Els professors de l'escola van prendre part a la controvèrsia nestoriana destacant entre els mestres el bisbe d'Edessa, Ibas, que va estar obertament al costat dels nestorians i contra Sant Ciril (449-457). Aquest decantament pels nestorians va suposar la ruïna de l'escola, els mestres en foren expulsats per Martyros, bisbe d'Edessa, l'escola fou tancada i després enderrocada per ordre de l'emperador Zenó el 489, i a les seves runes es va construir l'església de Santa Maria.

## Referències

* 1 2 «Edessa | enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Narsai | enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 desembre 2020].
# Escopinya de gallet

L'escopinya de gallet (Cerastoderma glaucum) és una espècie de mol·lusc bivalve de la família Cardiidae.

## Descripció

Closca de color blanc grogós, de vegades marró clar, corbada, part interna de color blanc lletós. Fa fins a 4 cm de llargada. La petxina és asimètrica i té costelles radials i estries de creixement molt marcades. La vora de la petxina té osques. De color groc o blanc brut. Té una grandària mitjana d'uns 3,5 cm. Aconsegueix l'edat de maduració 1,2 mm. Viu
És consumida molt habitualment com aperitiu. Té un alt contingut en ferro i altres minerals.

## Hàbitat i distribució

Típica d'aigües poc profundes en fons sorrencs de l'oceà Atlàntic, des de les illes Britàniques al Marroc i mar Mediterrani. Viuen enterrats en el fang o la sorra, en aigua salabrosa i salina. La grossària minva quan la salinitat augmenta.

## Espècies afins

S'assembla molt al catxel (Cerastoderma edule), tot i tenir una coloració més fosca i una silueta més angulosa i menys allargada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escopinya de gallet (Cerastoderma glaucum)». Aliments d'aquí. Observatori Socioambiental de Menorca. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ Ramon Torres, Salvador. «càrdids». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Consell d'Eivissa. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ Fornos, J.J.; Forteza, V. «Estudi biosedimentològic de l'Estany de Sa Barcassa de l'Albufereta de Pollença (Mallorca)». Bolletó de la Societat d'Història Natural dels Balears, 1987, pàg. 129.

## Bibliografia

* Trainito, Egidio; Mauro Doneddu. Il Castello. Conchiglie del Mediterraneo (en italià), 2005. ISBN 88-8039-449-5.
* Altaba, Cristian R. «Introducció a l'estudi dels mol·luscs dels aiguamolls de l'Alt Empordà». Butlleti de l'Institut Català d'Història Natural, 1980, pàg. 31-36.
# Escorxador (Esparreguera)

L'Escorxador d'Esparreguera (Baix Llobregat) és un edifici inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici de planta basilical de tres naus. En la façana principal s'obre un portal remarcat amb un arc apuntat de maó vist i amb decoració de rajola i a sobre hi ha un gran finestral de respiració d'arc de mig punt. A banda i banda de la porta principal hi ha dues finestres amb una línia ondulant a la part superior, igual que les finestres que s'obren a la part superior dels laterals de la nau central. La teulada de la nau central és a dos vessants i les de les naus laterals d'un vessant. El ràfec està decorat amb una motllura dentada.
# Escorxador (Olesa de Montserrat)

L'Escorxador és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'estil industrial destinat originàriament a escorxador. De caràcter funcionalista i higienista, s'estructura en tres naus. Les laterals són només de planta baixa, mentre que la central, més alta, en té dues. Una altra nau, més petita, era destinada a l'oreig dels animals, mentre que al costat de llevant un altre cos sortint fa funcions d'oficines. És un edifici aïllat situat al centre d'una illa de l'eixample. Les façanes són austeres i funcionals, amb una composició general en la qual destaquen els amplis finestrals quadrats, alguns emmarcats amb maó, això com els forats de ventilació permanent. Les parets són arrebossades i en algun punt tenen un sòcol amb revestiment de pedra. Les cobertes són a quatre aigües i amb teula plana.

## Història

Entre 1923 i 1932, sota l'alcaldia de Salvador Casas, es varen projectar una sèrie d'equipaments en la zona de l'eixample: el mercat, les escoles nacionals i l'escorxador municipal. A Olesa existia un escorxador al carrer de Santa Oliva, al nucli antic, el qual tenia la funció d'escorxador municipal, i on es sacrificaven tot tipus d'animals. D'ençà la construcció del nou escorxador, l'antic només es feia servir per sacrificar cavalls fins que quedà en desús i a la dècada de 1970 es va enderrocar.
El projecte per a construir el nou escorxador data del juny de 1927, i els autors són l'arquitecte Raimon Duran i Reynals i l'enginyer C. Molinas. L'obra es finalitzà l'any 1929. L'edifici va ser rehabilitat per l'Ajuntament d'Olesa durant la dècada de 1990. L'any 2015 es realitza el projecte de rehabilitació del l'edifici per a destinar-lo a equipament cultural, projecte realitzat pel Servei d'Equipaments i Espai Públic de la Diputació de Barcelona, a petició de l'Ajuntament d'Olesa.

## Referències

* 1 2 3 4
# Escorxador (Sant Joan de les Abadesses)

L'Escorxador és un edifici de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És obra de Lluís Girona Cuyàs i César Molinas, del 1926-27

## Descripció

Edifici de planta baixa, en forma de T, i disposa d'un cos central més aixecat que li dona simetria. L'estructura és de parets de càrrega i coberta composta de teula plana. A l'interior (ja que funciona com escorxador) hi ha tota una sèrie de mecanismes. L'entrada actual no és la principal, ja que aquesta dona al costat nord i resta en desús.

## Història

La tipologia de l'edifici i l'any de construcció ens fan pensar en l'escorxador de Ribes de Freser, i que com en aquest hi va col·laborar en el treball estètic l'arquitecte Duran i Reynals.

## Referències

* ↑ «ESCORXADOR MUNICIPAL / CASAL JOVE» Sant Joan de les Abadesses - Ripollès, Catàleg general d'edificis, COAC - Col·legi d'Arquitectes de Catalunya. [Consulta: 16-04-2021].
* ↑ L'Antic escorxador i altre obres de Lluís Girona Cuyàs a El Poder de la Palabra. [Consulta: 16-04-2021].
* 1 2
# Escorxador de l'Espluga de Francolí

L'Escorxador de l'Espluga de Francolí és una obra noucentista de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El desenvolupament demogràfic de poblacions com l'Espluga en el primer terç del nostre segle i la política de modernització de la Mancomunitat de Catalunya, proporcionà la construcció de serveis públics com escoles, biblioteques o serveis lligats a la salut i la higiene, com per exemple els escorxadors. La façana presenta elements de tradició clàssica com les obertures en forma de loggia palladiana. La resta de la façana és molt senzilla amb finestres i cornises simples.

## Enllaços externs

* «Escorxador de l'Espluga de Francolí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Escorxador de les Filipines

L'escorxador de les Filipines (Lanius validirostris) és un ocell de la família dels lànids (Laniidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars dels boscos i praderies, a les muntanyes per sobre dels 1000 m de les Illes Filipines de Luzon, Mindoro i Mindanao.

## Referències

* ↑ «Escorxador de les Filipines». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31/12/2022(català)
# Escorxador municipal (Ripoll)

L'Escorxador municipal és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construït sobre projecte d'Antoni Coll Fort a l'any 1906. Edifici de planta paral·lelepipèdica que desenrotlla les diferents dependències entorn d'un pati central. Es remarca un cos central sota el que se situa l'entrada i la simetria de dos cossos laterals que envolten el pati i el tanquen sobre ell mateix. De llenguatge eclèctic és una mostra d'arquitectura sense concessions a l'estil que evoluciona dels esquemes acadèmics plantejats com a canònics fins llavors.
# Escorxador municipal de Massamagrell

L'escorxador municipal de Massamagrell va ser construït en 1910. Està compost per tres naus, estant la central dividida en dos compartiments. El primer compartiment estava destinat al sacrifici del ramat, el segon destinat a la neteja de les deixalles de les reses.

## Referències

* ↑ Moreno Moreno, David. Historia de Massamagrell. Massamagrell: Ajuntament de Massamagrell, 1977, p. 65. ISBN 84-500-2239-8.
# Escriptura cancelleresca

L'escriptura cancelleresca, també anomenada itàlica és una cal·ligrafia lleugerament inclinada. Es va desenvolupar a Itàlia durant l'humanisme renaixentista. És una de les escriptures més populars en la cal·ligrafia occidental contemporània i sovint és una de les primeres apreses pels cal·lígrafs novells.
Niccolò Niccoli, que no era escrivà professional, promogué una nova escriptura que emprava per copiar textos clàssics, posteriorment adoptada a la cancelleria Vaticana per a redactar textos administratius, després es popularitzà per tot Europa i finalment emprada en diferents manuals per ensenyar la lectura i l'escriptura. El 1500 Francesco Griffo imprimeix una imatge de Santa Catalina de Siena amb 23 signes d'aquesta escriptura sota l'auspici d'Aldo Manucio a Venecia. El 1522, Ludovico degli Arrighi, un antic canceller del papa, redacta La Operina primer tractat de l'escriptura cancelleresca. El 1540, Giovanni Battista Palatino fou l'autor de Libro nuovo d'imparare a scrivere, fins 1588 es feren 10 edicions successives, on parla de diferents classes de l'escriptura cancelleresca: la cancellresca corsiva, la cancellresca romana, la cancellresca formata i la cancellresca bastarda. El 1560, Giovano Francesco Cresci presentà la cancellresca moderna en el seu manual Cancellresca moderna o testegiatta.
| Primera pàgina del codex Pervigilium Veneris, del poeta Jacopo Sannazaro. Cal·ligrafia de Niccolò Niccoli. | Escriptura cancelleresca a Libro nuovo d'imparare a scrivere de Giovanni Battista Palatino del 1540. | L'alçada del cos de l'escriptura cancelleresca minúscula equival a 5 cops l'amplada de la ploma. |

## Referències

* ↑ Mediavilla, Claude. «Caligrafía, del signo caligráfico a la pintura abstracta» p. 199 - 204. G CAMPGRAFIC. [Consulta: 2 novembre 2020].
# Escriptura ideogràfica

L'escriptura ideogràfica és la representació de les paraules mitjançant un caràcter o conjunt de caràcters que representen una idea. Està derivada de la pictografia. Ambdues estan molt relacionades, però, històricament, l'escriptura ideogràfica és posterior en el temps.
Cada símbol té un significat únic. D'aquesta manera, el sol podria ser representat com "#" i la lluna com ")" com a exemple; els caràcters xinesos i els kanji japonesos són ideogràfics.
L'escriptura ideogràfica fa servir ideogrames, que són un tipus de logograma que poden representar un objecte, una relació abstracta o bé una idea. En certs tipus d'escriptura, com la xinesa, la japonesa o la nsibidi, determinats símbols representen paraules o idees completes, la qual cosa vol dir que la seva escriptura està basada en ideogrames o idees gràfiques.
Els ideogrames solen formar-se per la combinació de pictogrames, caràcters que indiquen una idea mitjançant la seva representació gràfica.
Per exemple, en l'escriptura xinesa, el pictograma 人 (pronunciat ren) significa 'persona' i és una representació deformada del perfil d'un ésser humà. Basant-se en això, l'ideograma 囚 (qiú) representa una persona dins d'un requadre, i significa 'presoner'. Altres exemples semblants són 木 (mu), que significa 'arbre', ja que en representa la forma, i 林 (lin) en què es dibuixen dos arbres i s'interpreta en català com a 'bosc'.

## Escriptures mixtes

Les escriptures íntegrament ideogràfiques són rares; el més comú és que els ideogrames es combinin amb un altre tipus de logograma que no representa directament idees o conceptes. Les escriptures ideogràfiques com l'egípcia, la sumèria o la xinesa, ràpidament van començar a utilitzar aquests signes per a grups d'idees semànticament relacionades o per a paraules amb un so similar, però per a les quals era més difícil crear un pictograma realista del concepte.
Aquests fets van ser la causa que moltes d'aquestes escriptures evolucionessin cap a principis de representació mixtes que deixaven de ser estrictament ideogràfiques.

## Emoticones

Les emoticones, nascudes en la segona meitat del segle XX a Internet també són un sistema de signes ideogràfics.

## Vegeu també

* Alfabets i escriptures del món.
* Escriptura pictogràfica.
* Escriptura xinesa.
* Jiong

## Referències

* ↑ George Yule; Antonio Benítez Burraco. El lenguaje. Ediciones AKAL, març 2007, p. 343–. ISBN 9788446025214 [Consulta: 3 juliol 2011].
* ↑ George Yule; Antonio Benítez Burraco. El lenguaje. Ediciones AKAL, març 2007, p. 30–. ISBN 9788446025214 [Consulta: 3 juliol 2011].
# Escuat menut

L'escuat menut (Pnoepyga pusilla) és un ocell de la família dels pnoepígids (Pnoepigidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc, sovint als boscos de ribera, a les muntanyes del nord-est de l'Índia, sud-est del Tibet, Myanmar, centre i sud-est de la Xina i cap al sud, a través Tailàndia, Laos, Vietnam, Malaia, Sumatra, Java i Flores i Timor.

## Referències

* ↑ «Escuat menut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Alosa monòtona

L'alosa monòtona (Mirafra passerina) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies, zones forestals i arbustives i clars. Sud d'Angola, nord-est de Namíbia, Botswana, sud de Zàmbia, oest de Zimbabwe cap al sud fins al nord de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Alosa monòtona». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Ermita de Sant Antoni de Pàdua (Maspujols)

L'Ermita de Sant Antoni de Pàdua és una obra del municipi de Maspujols (Baix Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Bastida dalt d'un turó, al costat del cementiri de la vila, s'hi arriba per un camí de xiprers des del poble. Edifici d'una sola nau, de planta rectangular, obra de paredat amb reforços de carreus en els angles. Façana pràcticament tota arrebossada de blanc, coronada per una espadanya alta, doble, amb quatre campanes. Porta d'arc rodó, adovellat. Capçalera arrodonida, amb l'altar senzill. Interessant coberta, amb embigats i encavallaments de fusta que sostenen un sostre nou, de maons, i teulada de dues vessants. Interior totalment emblanquinat. Té annexada, prop de la capçalera, a la banda del poble, una capella de planta quadrada de parament més antic.

## Història

Ermita construïda, com les de la mateixa advocació, dalt d'un coster. Bastida el segle xvii, fou restaurada després de la guerra dels Matiners, és a dir entorn 1850. Al seu costat s'hi edificà el 1860 l'actual cementiri, realitzat en estil pompeià. A Sant Antoni també hi tenia casa l'ermità. Ha estat restaurada uns vint anys enrere, amb algunes modificacions a la façana.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Antoni de Pàdua». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.