OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pieris (papallona)

Pieris és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels pièrids (Pieridae) present als Països Catalans. Algunes de les seves espècie reben el nom comú de blanquetes.
Entre les blanquetes es troben algunes de les espècies més abundants als Països Catalans, com la blanqueta de la col (Pieris rapae), que no s'ha de confondre amb una altra espècie, també molt freqüent aquí, la blanca de la col (Pieris brassicae).

## Taxonomia

El gènere Pieris inclou les espècies següentsː
* Pieris ajaka Moore, 1865 – Caixmir
* Pieris angelika Eitschberger, 1983
* Pieris balcana Lorkovic, 1970 – Europa
* Pieris bowdeni Eitschberger, 1984 – Iran, Turquia, Transcaucàsia
* Pieris brassicae (Linnaeus, 1758) – blanca de la col – Europa, Àfrica del Nord, Àsia Central
* Pieris brassicoides Guérin-Méneville, 1849
* Pieris bryoniae (Hübner, [1790-1793])
* Pieris canidia (Sparrman, 1768)
* Pieris cheiranthi (Hübner, 1808) – Canàries
* Pieris chumbiensis (de Nicéville, 1884)
* Pieris davidis Oberthür, 1876 – Xina
* Pieris deota (de Nicéville, 1884) – Caixmir
* Pieris dubernardi Oberthür, 1884 - Xina
* Pieris dulcinea (Butler, 1882) – Corea
* Pieris eitschbergeri Lukhtanov, 1996 – Kirguizstan, Tian Shan
* Pieris ergane (Geyer, [1828]) – blanqueta de la pedrosa - Europa, Orient Mitjà
* Pieris erutae Poujade, 1888 – Tibet, Xina
* Pieris euorientis (Verity, 1908) – Altai, Yakutia
* Pieris extensa Poujade, 1888 – Xina, Índia
* Pieris krueperi Staudinger, 1860
* Pieris lama Sugiyama, 1996 – Xina
* Pieris mahometana (Grum-Grshimailo, 1888) – Afganistan, Pamir
* Pieris mannii (Mayer, 1851) – blanqueta de la mitja lluna – Europa, Àfrica del Nord, Orient Mitjà
* Pieris marginalis Scudder, 1861
* Pieris meckyae Eitschberger, 1983 – Alaska
* Pieris melete Ménétriés, 1857 – Índia, Xina, Corea, Japó
* Pieris naganum Moore, 1884
* Pieris napi (Linnaeus, 1758) – blanqueta perfumada – regió Holàrtica
* Pieris narina (Verity, 1908) – Tian Shan
* Pieris nesis Fruhstorfer, 1909 – Japó
* Pieris ochsenheimeri (Staudinger, 1886) – muntanyes d'Àsia central
* Pieris oleracea Harris, 1829
* Pieris persis (Verity, 1922) – Iran
* Pieris pseudorapae (Verity, [1908]) – Europa, Turquia, Iran
* Pieris rapae (Linnaeus, 1758) – blanqueta de la col – subcosmopolita
* Pieris shangrilla Tadokoro, Shinkawa & Wang, 2013
* Pieris steinigeri Eitschberger, 1984 – Xina
* Pieris tadjika Grum-Grshimailo, 1888 – Iraq
* Pieris virginiensis (W.H. Edwards, 1870) – USA

## Vegeu també

* Llista d'espècies de papallones comunes a Catalunya

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ Pieris, funet.fi
* ↑ Pieris, BioLib.cz
# Ocopa

L'ocopa és un menjar fred de la gastronomia peruana, originari de la regió d'Arequipa. De preparació i aspecte semblar a la papa a la huancaína, car es tracta bàsicament d'un plat de patates bullides banyades en salsa, se serveix com a entrada o primer plat.

## Fonts

* Anyarin Injante, Toribio. Comida Peruana. Lima: Editorial Toribio Anyarin Injante, p. 12 i 13.
* Quiroga, Olga; Espinoza, Roxana. Comida Criolla, Consejos Útiles y otras preparaciones. Lima: Distribuidora Chirre S.A., 1991, p. 9.

## Vegeu també

* Llista de plats típics de la gastronomia del Perú
# Canthigaster flavoreticulata

Canthigaster flavoreticulata és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 98-111 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Matsuura, K., 1986. A new sharpnose pufferfish, Canthigaster flavoreticulata, collected from the South Pacific. Japanese Journal of Ichthyology v. 33 (núm. 3): 223-224.
* 1 2 3 «Canthigaster flavoreticulata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Matsuura, K. i J.C. Tyler, 1997. Tetraodontiform fishes, mostly from deep waters, of New Caledonia. p.173-208. A: B. Séret (ed.) Résultats des Campagnes MUSORSTOM, vol. 17. núm. 9. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. 174.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Matsuura, K., 2001. Tetraodontidae. Puffers. p. 3954-3957. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moura, R. L. de i R. M. C. Castro, 2002: Revision of Atlantic sharpnose pufferfishes (Tetraodontiformes: Tetraodontidae: Canthigaster), with description of three new species. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 115 (núm. 1): 32-50.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1986. Tetraodontidae. p. 1341-1347. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen, E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean, UNESCO, París, França. Vol. 3.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eduardo Viscasillas Blanque

Eduardo Viscasillas Blanque (Saragossa, Aragó, 21 de setembre de 1848 - Madrid, Castella, 1935) fou un compositor i jurisconsult aragonès. En la seva ciutat natal cursà la carrera de dret, ensems amb els estudis de musicals, en els que va ser un alumne distingit del mestre Ballo Tena. L'any 1873 ingressà en el cos diplomàtic, passant amb destí a Itàlia, on i va romandre tres anys. En aquest temps va compondre diverses obres musicals, a les que posteriorment, ja retornat a Espanya, afegí les titulades Notte in Venezia; Meditazione, i l'himne «Santa Cecília» (aquestes últimes premiades en l'Exposició de Música de Bolonya el 1888), en el jurat de la qual hi havia Verdi i una Salve per a veus i orquestra. El 17 de gener de 1899 estrenà en el teatre Principal de Saragossa la seva òpera Página goda amb llibret de Lluís Ram de Viu, també coneguda amb el títol Pelayo. Nomenat degà del Col·legi de Sant Climent de Bolonya, allà va compondre noves obres instrumentals i revisà la partitura de Pelayo.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 372 ISBN 84-239-4569-3
# Bufalaga hirsuta

La bufalaga hirsuta, pala/palma marina o palmerina (Thymelaea hirsuta) és una espècie de planta pertanyent a la família de les timeleàcies.

## Etimologia

Del grec thymeláia = planta de baies laxants (mot compost de thýmos = farigola i eláia = olivera) i del llatí hirsuta = eriçada de pèls.

## Descripció

* Arbust baix (de 0,40 m a poc més d'1 m).
* Molt ramificat, amb les branques arquejades i pèndules i les més joves amb un toment blanquinós.
* Fulles petites de 2 a 4 mm de llargària, bastant gruixudes, còncaves (en forma de cullera), molt tormentoses per l'anvers i verdes pel revers. Es disposen imbricades i acostades a les branques.
* Flors grogoses, de vegades hermafrodites i sovint unisexuals. Les femelles amb pistil i sense estams i les masculines amb 8 estams i un pistil rudimentari. Són molt menudes, amb el periant de 4 o 5 mm i reunides en grupets de 2 a 5. Floreix de l'octubre fa l'abril.
* Fruit en núcula ovoide, sense pèls, inclòs dins el calze persistent.

## Hàbitat

Es troba en el domini de les màquies litorals (platges i arenys litorals), als erms interiors de les contrades mediterrànies molt eixutes i a l'espinar d'arçot i margalló (com ara, a Alacant).

## Distribució geogràfica

Viu a tot el litoral dels Països Catalans: des del Rosselló fins al Baix Segura i les illes Balears, encara que és rara en algunes comarques (com ara, el Maresme). També es troba a l'Àfrica del Nord i a la costa mediterrània de la península Ibèrica fins a Cadis i l'Algarve.

## Toxicitat

Conté substàncies altament tòxiques (i potencialment cancerígenes) car un simple contacte amb elles a la pell o les membranes mucoses pot causar una reacció inflamatòria intensa.

## Referències

* ↑ Flora Europaea (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid.
* 1 2 3 Pascual, Ramon, 2005: Guia dels arbustos dels Països Catalans. Col·lecció Pòrtic Natura, núm. 10. Barcelona. ISBN 84-7306-504-2
* ↑ «Bufalaga hirsuta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Llorens, L., 1979. Nueva contribución al conocimiento de la flora balear. Mediterránea, Ser. Biol. 3: 101-122.
* ↑ Juan, A. & Crespo, M.B., 2003. Flora y vegetación de la Sierra del Cid (Alicante). Universitat d'Alacant.
* ↑ Jesus Charco, 2001: Guía de los árboles y arbustos del norte de África. AECI, Madrid.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Gavin Brooks, A. Tudor Evans, Alastair Aitken, Fred J. Evans, Abdul-Fattah M. Rizk, Fisal M. Hammouda, Mustafa M. El-Missiry i Shams E. Ismailii. "Daphnane diterpenes of Thymelaea hirsuta". A: Phytochemistry, vol. 29, núm. 7, 1990.

## Bibliografia

* Arroyo, J., 1988. Atributos florales y fenología de la floración en matorrales del sur de España. Lagascalia 15(1): 43-78.
* Arroyo, J., 1990. Ritmos climáticos y de floración en matorrales del SW de España. Lagascalia 16(1): 25-50.
* Daniel Jeanmonod & Jacques Gamisans, 2007: Flora Corsica, Edisud. ISBN 978-2-7449-0662-6.
* Seidel, Denkwart, 2002: Blumen am Mittelmeer. Múnic. ISBN 3-4051-6294-7.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
* FloreAlpes (francès)
* Vascular Tropicos (anglès)
# Creu de terme (Juneda)

La Creu de terme és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de terme de pedra, de finals del segle xiv, situada al cementiri. La creu pròpiament dita, no es conserva; ha estat substituïda per una de ferro. Només en resta el nus que estructuralment es compon de tres blocs de perímetre decreixent, en sentit ascendent. L'inferior, de vuit cares, mostra motius decoratius arquitectònics que allotgen de manera alterna, imatges de cos sencer, probablement al·lusives a sants, i querubins amb escuts (la degradació de la pedra impedeix una major definició). El cos central també és vuitavat. És ple d'elements ornamentals de tipus arquitectònic (finestrals, pinacles, ...). El superior té quatre cares, les frontals amb dibuix figuratiu deteriorat i les laterals amb finestrals gemminats.

## Història

El seu emplaçament original era a l'acabament dels porxos, a la cruïlla entre el carrers Àngel Guimerà, Major i La Font. Un capellà de la població, a finals del segle xix, va suggerir el nou emplaçament, a l'entrada del cementiri, situat al carrer Prat de la Riba núm. 15 (X:318367, Y:4602465). El 2001, arrel d'una restauració de la mà de Ramon Solé, es traslladà al museu arqueològic i etnològic del municipi, on és conservada en l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Oct-2-í

L'oct-2-í, (abans 2-octí), és un tipus d'alquí amb un triple enllaç en el seu segon carboni (el '2-' indica la localització de la triple enllaç a la cadena). La seva fórmula és C₈H$_{14}$. La seva densitat a 25 °C i condicions per la resta estables és 0,759 g/ml. El punt d'ebullició és de 137 °C. La massa molar mitjana és de 110,20 g/mol.

## Referències

* ↑ «2-OCTYNE | C8H14 - PubChem». [Consulta: 16 agost 2016].
* ↑ «webbook.nist.gov/cgi/cbook.cgi». [Consulta: 16 agost 2016].
* 1 2 Sigma-Aldrich Co. Retrieved on 16 agost 2016.
# Canthigaster inframacula

Canthigaster inframacula és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 124-274 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'illa d'Oahu (Hawaii) i el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Allen, G. R. & Randall, J. E., 1977. Review of the sharpnose pufferfishes (subfamily Canthigasterinae) of the Indo-Pacific. Records of the Australian Museum v. 30 (núm. 17): 475-517, 7 col figs.
* 1 2 3 4 «Canthigaster inframacula» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Matsuura, K. i T. Yoshino, 1984. Records of three tetraodontid fishes from Japan. Jap. J. Ichthyol. 31(3):331-334.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moura, R. L. de i R. M. C. Castro, 2002: Revision of Atlantic sharpnose pufferfishes (Tetraodontiformes: Tetraodontidae: Canthigaster), with description of three new species. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 115 (núm. 1): 32-50.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Longitud de la coherència superconductora

En superconductivitat, la longitud de la coherència superconductora, normalment indicada com $\xi$ (grec minúscula xi), és l'exponent característic de les variacions de la densitat del component superconductor.
La longitud de la coherència superconductora és un dels dos paràmetres de la teoria de la superconductivitat de Ginsburg-Landau. Està donat per:
$\xi ={\sqrt {\frac {\hbar ^{2}}{2m|\alpha |}}}$
on $\alpha$ és una constant a l'equació de Ginsburg-Landau per $\psi$ amb la forma $\alpha _{0}(T-T_{c})$.
En la teoria del camp mitjà de Landau, a temperatures T properes a la temperatura crítica superconductora T$_c$, ξ(T) ∝ (1-T/T$_c$) $^{−1/2}$. Fins a un factor de ${\sqrt {2}}$, és un exponent característic equivalent que descriu una recuperació del paràmetre d'ordre lluny d'una pertorbació en la teoria de les transicions de fase de segon ordre.
En alguns casos limitants especials, per exemple, en la teoria BCS d'acoblament feble del superconductor isotròpic d'ona S, es relaciona amb la mida característica del parell de Cooper:
$\xi _{BCS}={\frac {\hbar v_{f}}{\pi \Delta }}$
on $\hbar$ és la constant de Planck reduïda, $m$ és la massa d'un parell de Cooper (el doble de la massa d'electrons), $v_{f}$ és la velocitat de Fermi, i $\Delta$ és el buit d'energia superconductor. La longitud de la coherència superconductora és una mesura de la mida d'un parell de Cooper (distància entre els dos electrons) i és de l'ordre de $10^{-4}$ cm. L'electró a prop o a la superfície de Fermi que es mou a través de la xarxa d'un metall produeix darrere seu un potencial atractiu de rang de l'ordre de $3\times 10^{-6}$ cm, la distància de la gelosia és d'ordre $10^{-8}$ cm. Per a una explicació molt autoritzada basada en la intuïció física, vegeu l'article del CERN de VF Weisskopf.
La proporció $\kappa =\lambda /\xi$, on $\lambda$ és la profunditat de penetració de Londres, es coneix com el paràmetre de Ginsburg-Landau. Els superconductors de tipus I són aquells amb $0<\kappa <1/{\sqrt {2}}$, i els superconductors de tipus II són els que tenen $\kappa >1/{\sqrt {2}}$ .
En les teories d'acoblament fort, anisòtrop i multicomponent aquestes expressions es modifiquen.

## Referències

* ↑ Tinkham, M. Introduction to Superconductivity, Second Edition (en anglès). New York, NY: McGraw-Hill, 1996. ISBN 0486435032.
* ↑ Annett, James. Superconductivity, Superfluids and Condensates (en anglès). New York: Oxford university press, 2004, p. 62. ISBN 978-0-19-850756-7.
* ↑ Victor F. Weisskopf (1979). The Formation of Cooper Pairs and the Nature of Superconducting Currents, CERN 79-12 (Yellow Report), December 1979
* ↑ «Superfluid States of Matter» (en anglès). CRC Press. [Consulta: 2 abril 2019].
# Ectàsia

L'ectàsia, també anomenada èctasi, és la dilatació o distensió d'una estructura tubular, per causes normals o fisiopatològiques però normalment per aquestes darreres (excepte en les atelèctasis, on l'absència d'èctasi és el problema).

## Condicions específiques

* Bronquièctasi, dilatació crònica dels bronquis.
* Ectàsia ductal mamària, dilatació d'un conducte de la llet. La síndrome d'ectàsia del conducte és un sinònim de la mastitis no puerperal (inflamació no relacionada amb l'embaràs i lactància).
* Ectàsia dural, dilatació del sac dural que envolta la medul·la espinal, generalment a la part inferior de l'esquena.
* Pielectàsia, dilatació d'una part del ronyó, observada amb més freqüència en les ecografies prenatals. Normalment es resol tot sola.
* Ectàsia rete tubular, dilatació de les estructures tubulars dels testicles. Normalment es troba en homes grans.
* Ectàsia corneal (queratocon secundari), protuberància de la còrnia.

### Ectàsies vasculars

* En general, qualsevol dilatació anormal d'un vas sanguini, inclosos els aneurismes.
* Ectàsia anulloaòrtica, dilatació de l'aorta. Pot ser associada amb la síndrome de Marfan.
* Dolicoectàsies, afebliment de les artèries, generalment causada per una pressió arterial alta.
* Dolicoectàsies intracranials, dilatació de les artèries dins del cap.
* Ectàsia vascular antral gàstrica, dilatació dels petits vasos sanguinis a la part final de l'estómac.
* Les telangièctasis, petits vasos sanguinis dilatats que es troben a qualsevol part del cos, però que s'observen habitualment a la cara al voltant del nas, les galtes i la barbeta o a les orelles.
* Ectàsia venosa, dilatació de venes o vènules, com ara:
** Insuficiència venosa crònica, sovint a la cama
** Ectàsia de la vena jugular que retornen la sang del cap.

## Referències

* ↑ "Ectasia." The Free Dictionary. Farlex, Inc., 2009. Web. 6 Nov. 2009. <http://medical-dictionary.thefreedictionary.com/ectasia>
* ↑ "Mammary Duct Ectasia. MayoClinic. Mayo Foundation for Medical Education and Research, 2009. Web. 6 Nov. 2009.
* ↑ "Annuloaortic Ectasia". Stanford Hospital & Clinics - Stanford Medicine. Stanford Hospital & Clinics. 2009. Web. 6 Nov. 2009.
# Octeto Español

L'Octeto Español va ser un conjunt musical català que va actuar entre els anys 1899 i 1906.
L'any 1899, després de fer una gira per França i Anglaterra que els portà a actuar al castell de Windsor davant de la reina Victòria i el Príncep de Gal·les, la companyia va tocar a Vilafranca del Penedès, en el teatre de la Unió (24 de setembre). A l'any següent l'octet va fer un cicle d'audicions del 30 de juliol al 24 de setembre en el "Gran Restaurante de Novedades" de Barcelona.
En el 1901 la companyia va viatjar als Estats Units per fer un seguit de recitals abans de desplaçar-se a l'any següent a Mèxic, on tocà en festes de l'alta societat. En aquest país s'hi quedaren quatre dels seus components: els violinistes Josep Rocabruna i Rafael Torelló i Ros, el pianista Joan Roure i el violoncel·lista i contrabaixista Guillem Ferrer i Clavé.
En l'any 1906, l'"Octeto Español" va fer una nova temporada al "Gran Teatro de Novedades", que s'inicià amb gran publicitat al 29 de setembre.

## Components

Els integrants del grup variaren força en les diverses temporades:
En la temporada 1899, el conjunt era format per Ricard Ruiz (primer violí, de València), Ignasi Castells (segon violí), Guillem Ferrer i Clavé (violoncel), Antoni Vila (piano), N.Roldós (flauta), Fèlix Cortada (contrabaix, d'Olesa de Montserrat), Enric Guadayol (clarinet, d'Artés) i Ramon Colomer (viola, de Vilafranca del Penedès).
En la temporada 1901-1902 hi hagué els músics Fortià Roldós (director artístic, de Vilassar de Dalt), els ja esmentats Ruiz, Cortada, Guadayol, Colomer i Ferrer (contrabaix), i Rafael Torelló i Ros (segon violí, de Sant Sadurní d'Anoia), Josep Rocabruna (de Barcelona) i Josep Roura (pianista).

## Referències

* Informació extreta del Diccionari dels Catalans a les Amèriques
* ↑ Fèlix Cortada va ser l'autor de La Perla. Fantasía para contrabajo
# Edward Francis Rimbault

Edward Francis Rimbault (Londres, Regne Unit, 1816 - 1876) fou un musicòleg, musicògraf i compositor anglès. Fou deixeble del seu pare, el qual era un bon organista, i als setze anys es feu càrrec de l'orgue de la capella suïssa del Soho londinenc, començant poc temps després els estudis sobre història de la música que tanta fama li hauria de donar. El 1841 amb William Chappell i Taylor fundà la Musical Antiquerium Society, i, a més, fou nomenat secretari de la Percy Society i de la Mottet Society, rebent més tard els títols de doctor honoris causa de la Universitat de Göttingen i de doctor juris honoris causa de la de Boston.

## Obres

Els seus treballs didàctics i històrics són: Un mètode per a piano; dos mètodes per harmònium; Història de l'orgue; Història del piano; Bibliographia madrigalina (1847); Gallery of German composers (1873), I gran nombre d'articles, conferències, etc. Escrigué a més diverses reduccions per a piano, i com a compositor les obres escèniques: The fair maid of Islington (1838); The castle spectu (1839), a més d'algunes melodies vocals.
Altres composicions seves foren:
* Cathedral Music de Samuel Arnold;
* A collection of Cathedral Music;
* Cathedral Chants of the 16th, 17th and 18th centuries: The full Cathedral Service of Thomas Tallis;
* The order of daily service with the musical notation as adpted and composed by T. Tallis;
* A collection of service and anthems chiefly adapted from the works of Palestrina, Orlando di Lasso, Victoria, Colonna, etc. 3 volums;
* A collection of anthems by composer of the madrigalian era;
* The order of morning and evening prayer;
* The order of daily service (1844);
* The handbook for the parish choir, a collection of psalmtunes, services, anthems, chants, Sanctus, etc.;
* The whole book of psalmes, d'Esther;
* Book of common prayer;
* First book of ballets for 5 voices, de Morley;
* First set of mdrigals for 3-5 voices, de Bateson;
* L'òpera Bonduca, de Henry Purcell, amb una història de la música dramàtica d'Anglaterra;
* Parthenia, or the first music ever printed for the virginals;
* Nursery rhymes, with the tunes;
* Christ mar carols with the ancient melodies;
* The ancient vocal music of England;
* The rounds, catches and canons of England.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 391 ISBN 84-239-4551-0