OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acrocheilus

Acrocheilus és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Acrocheilus alutaceus (Agassiz & Pickering in Agassiz, 1855)

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1855. Art. XII. Synopsis of the ichthyological fauna of the Pacific slope of North America, chiefly from the collections made by the U. S. Expl. Exped. under the command of Captain C. Wilkes, with recent additions and comparisons with eastern types. Am. J. Sci. Arts (Ser. 2) v. 19 (núm. 55): 71-99.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Indalo

L'indalo és una figura d'origen ancestral que es troba a la cova de Los Letreros, situada a la falda del Maimón, al municipi de Vélez-Blanco (província d'Almeria, Espanya). Es tracta d'una pintura rupestre del neolític tardà o de l'edat del coure. Representa una figura humana amb els braços estesos i un arc sobre les seves mans, si bé el seu significat no ha estat encara aclarit de forma definitiva. També existeixen diverses teories que apunten a certa divinitat en el dibuix. Actualment és un símbol d'Almeria.

## Història

La cova de Los Letreros, i més concretament l'indalo, van ser descoberts cap al 1868 per l'almerienc Manuel de Góngora y Martínez. Aquesta cova, que dona aixopluc a l'indalo, va ser declarada monument historicoartístic nacional el 1924.
Durant segles, abans de la catalogació de l'indalo per part dels estudiosos, va ser símbol de bona sort i considerat un tòtem al nord i llevant de la província d'Almeria, especialment a Mojácar, on el pintaven amb almagre per protegir les cases de les tempestes i del mal d'ull. Se l'anomenava el muñequillo mojaquero.
A mitjans del segle xx, va ser pres com a símbol i bandera d'un moviment intel·lectual i pictòric, el moviment indalià, encapçalat per Jesús de Perceval, deixeble de la visió mediterrània del filòsof Eugeni d'Ors. Per la seva banda, Perceval reivindicava la postura vital, la cosmovisió d'Almeria i l'essencialitat de les cultures anteriors, de l'antiguitat, en un renéixer constant del classicisme considerat com a moviment etern que es renova cíclicament.

## Referències

* ↑ de Azcárate, José María. Monumentos españoles: catálogo de los declarados histórico-artísticos (en castellà). Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 1953, p. vol.1, p.45.

## Enllaços externs

* http://www.indaloart.com/whyindalosaresolucky.html Arxivat 2010-01-31 a Wayback Machine.
# Habitatge al carrer Consolat de Mar, 37-41

L'habitatge al carrer Consolat de Mar, 37-41 és un edifici catalogat com a bé cultural d'interès local que forma part de les anominades Voltes dels Pintors, en una placeta del carrer del Consolat de Mar, molt a prop de Santa Maria del Mar. Juntament amb les Voltes dels Encants, fan d'aquest indret un conjunt urbà especialment suggeridor.

## Descripció

De planta baixa i tres pisos, es tracta d'un conjunt de dos edificis de reduïdes dimensions, units en una rehabilitació els anys 1995-1996. El més destacable són els porxos d'origen medieval de la planta baixa, d'uns tres metres de llum. Compten amb pilars exteriors prismàtics i quadrangulars en dues línies de suport. El sostre està suportat per bigues de fusta (les quals tenen certs desperfectes) en direcció paral·lela al carrer del Consolat de Mar.
L'obertura del local comercial és de llinda adovellat, igual que el petit portal d'accés a l'habitatge i una petita finestra. Les façanes, que donen a la placeta i al carrer del Consolat de Mar, tenen poc interès arquitectònic. A la banda de la plaça, en cada planta s'observen dues obertures per planta, un balcó i una finestra. En el cas dels primers, només el de la primera planta té desenvolupament extern. Aquesta constant dels balcons es conserva a la banda de l'esmentat carrer, tot i que només hi ha una obertura.

## Referències

* ↑ «Habitatge al carrer Consolat de Mar, 33». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici d'habitatges (de les antigues Voltes dels Pintors)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 «Habitatges de les antigues Voltes dels Pintors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Vegeu també

* Voltes dels Encants i dels Pintors
# Consell Regional de l'Illa de França

El Consell regional d'Illa de França és una assemblea elegida que dirigeix la regió d'Illa de França. La seu es troba al 33 rue Barbet-de-Jouy de París. Actualment és presidit per Jean-Paul Huchon (PS). Està format per 209 membres.

## Composició

* 24 consellers per Essonne
* 29 consellers per l'Alts del Sena
* 19 consellers per Sena Saint-Denis
* 24 consellers per Sena i Marne
* 20 consellers per Val d'Oise
* 24 consellers per Val-de-Marne
* 28 consellers per Yvelines
* 41 consellers per París

## Presidents del Consell Regional

* 1976 - 1988 : Michel Giraud (1929-2011, RPR)
* 1988 - 1992 : Pierre-Charles Krieg (1922-1998, RPR)
* 1992 - 1998 : Michel Giraud (1929-2011, RPR)
* 1998 - en curs : Jean-Paul Huchon (1946-, PS)

## Composició política
### Consell regional 2010-2015

A 13 de desembre de 2011, la composició dels 209 membres del consell regional era:
* socialistes i propers (PS) : 61 electes, grup presidit per Guillaume Balas.
* Unió pel Moviment Popular (UMP) : 54 electes, grup presitit per Valérie Pecresse.
* Europa Ecologia-Els Verds (EELV) : 50, grup presidit per Cécile Duflot.
* Front d'Esquerra, PCF-GU-AC (FdG) : 14 electes, grup presidit per Gabriel Massou.
* Aliança Republicana, Ecologista i Social: 13 electes, grup presidit per Laurent Lafon.
* Moviment Republicà i Ciutadà (MRC): 5, grup presidit per Jean-Marc Nicolle.
* PRG i MUP (PRG - MUP) : 5 electes, grup presidit per Eddie Aït.
* Front d'Esquerra i Alternatifs (FdG et A) : 5 electes (4 PG i un Alt), grup presidit per Pascale Le Néouannic.
Les formacions membres de la majoria regional compten 142 escons contra 67 a l'oposició.

### El Consell regional 2004-2010

A 3 d'octubre 2009, els 209 escons eren repartits en alguna d'aquestes llistes:
* Esquerra : 132 escons
** PS i afins (PS): 60 escons, grup presidit per Jean-Paul Planchou.
** Les Verts: 28 escons, grup presidit per Jean-Vincent Placé.
** Comunista, Alternativa Ciutadana Republicana i Partit d'Esquerra (CACRPG) : 27 escons, grup presidit per Gabriel Massou.
** Radicals d'Esquerra i escons relacionats (RAGEAP): 9 escons, grup presidit per Jean Levain.
** Républicà, radical i ciutadà (2RC): 8 escons, grup presidit per Guillaume Vuilletet.
* Centre : 17 escons
** Démocrate et centriste: 17 escons, grup presidit per Bernard Lehideux.
* Dreta i centredreta : 45 escons
** UMP: 37 escons, grup presidit per Roger Karoutchi.
** Centre et apparentés: 8 escons, grup presidit per Laurent Lafon.
* Extrema-dreta : 15 escons
** Front national (FN) : 9 escons, grup presidit per Marine Le Pen fins a febrer de 2009 quen fou substituïda per Marie-Christine Arnautu.
** Nationaux et indépendants (ex-FN) : 6 escons, grup presidit per Martine Lehideux.

## Referències

* ↑ Les Groupes politiques
* ↑ « Marine Le Pen a quitté la présidence du groupe FN à la région IDF » Arxivat 2011-02-09 a Wayback Machine., Le Point, 10 de febrer de 2009. Consultat el 9 de juny 2009.

## Enllaços externs

* Web del consell regional
# Commutador de dos operadors

Es defineix com commutador de dos operadors lineals ${\hat {A}}$ i ${\hat {B}}$, definits sobre un mateix domini dens de cert espai de Hilbert, com un nou operador definit per la diferència del producte d'operadors:
   $[{\hat {A}},{\hat {B}}]={\hat {A}}{\hat {B}}-{\hat {B}}{\hat {A}}$
Aquesta definició és anàloga a la noció general de commutador de dos elements d'una àlgebra, però cal parar atenció que en aquest cas es tracta d'operadors que potser no estan definits arreu.

## Propietats

* Quan els operadors actuen sobre un espai de dimensió finita llavors la traça del commutador de dos operadors és un operador amb traça nul·la.
* Si el commutador de dos operadors autoadjunts és nul llavors hi ha una base de Hilbert formada per vectors propis d'ambdós operadors. Aquesta propietat és de fonamental importància en mecànica quàntica a l'hora de construir un conjunt complet d'observables compatibles.

## Vegeu també

* Propietat commutativa
* Àlgebra de Lie
* Principi d'incertesa
# Psilòfites

Psilophytopsida actualment és una classe obsoleta de falgueres que conté un ordre, el de les Psilophytales, el qual prèviament es va usar per classificar un gran nombre de plantes extintes ara ubicades a altres llocs. Aquesta classe es va establir l'any 1917, sota el nom de Psilophyta, amb només tres gèneres (Rhynia, Horneophyton i Psilophyton) per a un grup de plantes fòssils del Silurià i Devonià sense arrels ni fulles veritables, però amb un sistema vascular amb una tija d'embrancament circular.
Les falgueres actuals Psilotaceae, de vegades s'afegien a aquesta classe, la qual aleshores es deia Psilopsida. Aquesta classificació ja no es fa servir. Aquesta classe no s'ha de confondre amb l'ús actual del terme Psilotòpsida, referit a una classe de falgueres que viuen actualment que conté només els Psilotaceae i Ophioglossaceae.
Psilophyton que donava nom a la classe, es va veure després que era un traqueòfit més evolucionat que Rhynia o Horneophyton. Actualment es tendeix a situar a aquest tàxon extint dins dels Eufil·lòfits, al grup dels Trimerofitòfits que es creu que és el grup ancestral d'on han evolucionat tant les falgueres com les plantes amb llavors.

## Referències

* ↑ Crane, P.R.; Herendeen, P.; Friis, E.M. «Fossils and plant phylogeny». American Journal of Botany, 91, 10, 2004, p. 1683–99. DOI: 10.3732/ajb.91.10.1683.
* ↑ Taylor, T.N.; Taylor, E.L.; Krings, M. Paleobotany : The Biology and Evolution of Fossil Plants. 2a edició. Amsterdam; Boston: Academic Press, 2009. ISBN 978-0-12-373972-8. , p. 226
* ↑ Smith, A.R.; Pryer, K.M.; Schuettpelz, E.; Korall, P.; Schneider, H. & Wolf, P.G. «A classification for extant ferns». Taxon, 55, 3, 2006, p. 705–31. DOI: 10.2307/25065646 [Consulta: 28 gener 2011].
* ↑ «Introduction to the Trimerophytes - Berkeley.edu». [Consulta: 6 juny 2022].
# Tsípuro

El tsípuro (en grec: τσίπουρο) és una beguda destil·lada, més precisament un brandi de brisa, de Grècia en particular Tessàlia (Tsipouro Tyrnavou), Epir, Macedònia, Mani i Creta, on el mateix licor amb una aroma més forta es diu tsikoudia. El tsípuro té un alt grau alcohòlic (45%) i es fa de la brisa (el residu del premsat del vi). Segons la tradició els primers a fer aquesta beguda van ser els monjos al segle xiv al monestir del mont Atos.
El 2006 el tsípuro va ser reconegut com a producte amb Denominació d'Origen Protegida (DOP).
També hi ha tsípuro amb gust d'anís, produït especialment a Macedònia i Tessàlia. El tsípuro i l'ouzo amb gust d'anís tenen un gust gairebé idèntic, però varien enormement en el seu mètode d'elaboració. L'alcohol que s'utilitza per produir ouzo és alcohol rectificat al 96% ABV (alcohol etílic d'origen agrícola) i, per tant, no conserva els sabors dels productes destil·lats primaris, mentre que el menor grau de destil·lació del tsípouro li permet retenir l'aroma de l'orujo.

## Referències

* ↑ Karayanis, Dean; Karayanis, Catherine. Regional Greek Cooking (en anglès). Hippocrene Books, 2008, p. 248. ISBN 978-0-7818-1146-0.
* ↑ Lazarakis, Konstantinos. The wines of Greece (en anglès). Infinite Ideas, 2018-01-22, p. 206. ISBN 978-1-910902-70-7.
* ↑ Varzakas, Theodoros; Tzia, Constantina. Handbook of Food Processing, Two Volume Set (en anglès). CRC Press, 2015-11-04, p. 130. ISBN 978-1-4665-8231-6.
* ↑ Acton, Ashton Q. Issues in Technology Theory, Research, and Application: 2011 Edition (en anglès). ScholarlyEditions, 2012-01-09. ISBN 978-1-4649-6402-2.
# Brocat de l'escabiosa

El brocat de l'escabiosa o de la cefalària (Euphydryas desfontainii) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix pel Marroc, Algèria i la península Ibèrica. A la Península es troba en zones aïllades al sud de Portugal, Burgos, els Pirineus orientals, Catalunya, a través d'Alacant, Terol, Conca, Guadalajara i Madrid fins a Andalusia i Extremadura.

## Història natural

El seu hàbitat són llocs herbosos, secs i càlids, barrancs rocosos, llits de rius secs i àrees de cultiu abandonades. L'eruga s'alimenta de Dipsacus fullonum, Dipsacus comosus, Cephalaria leucantha, Scabiosa i Knautia, entre d'altres.
En quant a la reproducció, fa una generació a l'any entre començaments d'abril i mitjans de juny, segons l'altitud. Hiberna com a eruga en nius sedosos.
* Brocat de la cefalària
* △ Brocat de la cefalària
* Euphydryas desfontainii beatica ♂
* Euphydryas desfontainii beatica♂ △
* Euphydryas desfontainii beatica ♀
* Euphydryas desfontainii beatica ♀ △

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 24 gener 2014].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
* Granada Natural (castellà)
# Aphyosemion coeleste

Aphyosemion coeleste és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud de la República del Congo i Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion coeleste» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Huber, J. H. & A. C. Radda. 1977. Cyprinodontiden--Studien in Gabun. 4. Das Du Chaillu-Massiv. Aquaria v. 24 (núm. 6): 99-104 [1-6].
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyosemion etsamense

Aphyosemion etsamense és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: nord-oest de Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion etsamense» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sonnenberg, R. & T. Blum. 2005. Aphyosemion (Mesoaphyosemion) etsamense (Cyprinodontiformes: Aplocheiloidei: Nothobranchiidae), a new species from the Monts de Cristal, northwestern Gabon. Bonner Zool. Beitr. v. 53 (núm. 1.2): 211-220.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyosemion hofmanni

Aphyosemion hofmanni és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud de Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion hofmanni» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda, A. C. 1980. Beschreibung zweier neuer Aphyosemion-Arten aus Süd-Gabun. Aquaria v. 27 (núm. 11): 201-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyosemion lamberti

Aphyosemion lamberti és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: est de Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion lamberti» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda, A. C. & J. H. Huber. 1976. Cyprinodontiden-Studien in Gabun. 1. Allgemeines - Nordwestgabun. Aquaria v. 23 (núm. 11): 179-189.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apistogramma arua

Apistogramma arua és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Apistogramma arua» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the brazilian and peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
* Römer, U. & F. Warzel. 1998. Apistogramma arua sp. n. (Teleostei: Perciformes: Cichlidae), a new species of dwarf cichlid from the Rio Arapiuns system, Para State, Brazil. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 3 (núm. 2): 45-54.
# Apistogramma baenschi

Apistogramma baenschi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Apistogramma baenschi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the brazilian and peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Römer, U., I. Hahn, Römer, E., Soares, D. P. & M. Wöhler. 2004. Apistogramma baenschi sp. n. Beschreibung eines weiteren geophaginen Zwergcichliden (Teleostei: Perciformes) aus Peru. Das Aquarium Núm. 422 [Aug. 2004]: 15-30.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apistogramma eunotus

Apistogramma eunotus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Apistogramma eunotus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Kullander, S. O. 1981. Description of a new species of Apistogramma (Teleostei: Cichlidae) from the upper Amazonas basin. Bonner Zool. Beitr. v. 32 (núm. 1-2): 183-194.
# Apistogramma geisleri

Apistogramma geisleri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Apistogramma geisleri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Meinken, H. 1971. Apistogramma geisleri n. sp. und Apistogramma borellii (Regan) aus dem Amazonas-Becken (Pisces: Teleostei: Cichlidae). Senckenb. Biol. v. 52 (núms. 1-2): 35-40.
# Apistogramma gephyra

Apistogramma gephyra és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de longitud total i les femelles 4.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Apistogramma gephyra» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the Brazilian and Peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
# Apistogramma gossei

Apistogramma gossei és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa i el Brasil.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Apistogramma gossei» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Kullander, S. O. 1982. Description of a new species of Apistogramma Regan from the Oyapock and Approuague River systems (Teleostei: Cichlidae). Cybium (Ser. 3) v. 6 (núm. 4): 65-72.