OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Instituto de Estudios Turolenses

L'Instituto de Estudios Turolenses és una entitat creada per la Diputació Provincial de Terol el 1948 per tal de fomentar, orientar i coordinar la labor investigadora i cultural de les diverses branques de les Ciències i de les Arts quan es relacionin amb la província de Terol i amb els seus interessos materials i morals. També coordina els centres d'estudis de la província i exerceix com a editorial. Està enquadrat dins del CSIC.

## Organització

Està dirigit per un Patronat, el cap del qual és el president de la Diputació Provincial amb un nombre determinat de vocals que poden ser individuals, corporatius i representatius. En l'aspecte tècnic hi ha un director i un vicedirector, així com un secretari general i el personal administratiu. També hi ha els caps de les Seccions d'Art, Arqueologia, Literatura, Ciències Naturals, Fotografia, Història.
Organitza actes culturals, patrocina exposicions, dona ajudes econòmiques per a la recerca, col·labora en cursets i congressos i, especialment, organitza certàmens científics a Terol, Albarrasí i Alcanyís. El seu òrgan oficial és la revista Teruel, de periodicitat semestral, on es recullen tots els estudis de caràcter científic relacionats amb la província de Terol, així com una Secció de Bibliografia sobre temes terolencs. També edita sèries sobre diferents temes com ara la dedicada a Catàlegs Documentals o la dedicada a temes etnològics o musicals. A més ha publicat diversos treballs de temes monogràfics:
* Historia de Albarracín
* La cerámica de Teruel
* La Colegiata de Alcañiz
* El castillo de Mora de Rubielos
* La Prehistoria del Bajo Aragón
* El Fuero de Teruel
* La Orfebrería de Teruel y su provincia
* Historia de Teruel
* El artesonado de la Catedral de Teruel
* Teruel Monumental
* Carta Arqueológica de España: Teruel
* Los monumentos de la ciudad de Teruel
També convoca una important línia d'ajudes i beques a la recerca, tesis doctorals, tesis de llicenciatura i treballs de recerca sobre temes terolencs, a la creació literària o el 1997 l'espai natural de les pinedes del Pinastre d'Albarrasí.

## Presidents

* Martín Almagro Basch (1948)

## Referències

* ↑ «Instituto de Estudios Turolenses». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ El Instituto de Estudios Turolenses busca Secretario General, Eco de Teruel, 6 d'agost de 2021
* ↑ El I Ciclo Internacional de Órgano del Instituto de Estudios Turolenses se inicia en Villarquemado este miércoles, Europa Press, 9 d'agost de 2021
* ↑ El Instituto de Estudios Turolenses presenta el libro 'Minas de Teruel. Vestigios del pasado en Montalbán', Diario de Teruel, 14 d'agost de 2021

## Enllaços externs

* Teruel. Revista del Instituto de Estudios Turolenses a Dialnet
# Intel·lectualisme

L'intel·lectualisme denota l'ús, el desenvolupament i l'exercici de l'intel·lecte; la pràctica de ser intel·lectual; i la vida de la ment. En el camp de la filosofia, l'"intel·lectualisme" ocasionalment és sinònim de "racionalisme", és a dir, el coneixement es deriva principalment de la raó. També en altres camps així com en el de la psicologia s'utilitza en contraposició al voluntarisme i en l'àmbit ètic contrari al pragmatisme. Socialment, l'"intel·lectualisme" mostra una connotació negativa: l'únic propòsit ("massa atenció al pensament") i la fredor emocional ("absència d'afecte i sentiment").

## Referències

* ↑ «Definition of INTELLECTUALISM» (en anglès). [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ «Conceptes- intel·lectualisme». [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ «intellectualism - Dictionary definition of intellectualism | Encyclopedia.com: FREE online dictionary» (en anglès). [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ «intel·lectualisme | enciclopèdia.cat». [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ «WebCite query result» (en anglès). Arxivat de l'original el 2003-05-19. [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ «Meaning of intellectualism | Infoplease» (en anglès). [Consulta: 5 gener 2018].

## Vegeu també

* Intel·lectualisme moral socràtic.
# InterCityExpress

L'ICE (o InterCityExpress) és una xarxa de trens d'alta velocitat desenvolupats per Siemens, i operats per la DB Fernverkehr (divisió d'alta velocitat de la companyia ferroviària alemanya, la DB) a Alemanya. També hi ha serveis que connecten Alemanya amb els països veïns.

## Serveis

El primer servei regular (ICE 1) va començar l'any 1991 entre Hamburg i Múnic.
La xarxa alemanya d'alta velocitat consta de 6 línies que van de nord a sud, i de 3 línies que van d'est a oest.

## Evolucions

Actualment hi ha 3 versions de l'InterCityExpress en ús :
* L'ICE 1, que entrà en servei l'any 1991, amb una velocitat comercial de 250 km/h (després ampliada a 280 km/h).
* L'ICE 2, que entrà en servei l'any 1997, amb una velocitat comercial de 280 km/h.
* L'ICE 3, que entrà en servei l'any 2000, a 330 km/h.
Hi ha altres països que operen unitats de l'ICE 3 en les respectives xarxes d'alta velocitat, com els Països Baixos i Espanya (amb el nom de Velaro en aquest darrer cas).

## Accidents

El 3 de juny de 1998 es va produir l'únic accident amb víctimes mortals que ha sofert mai un tren d'alta velocitat. Prop de la localitat d'Eschede una unitat ICE 1 va descarrilar mentre circulava a una velocitat de 200 km/h, impactant amb un pont que creuava la via, causant la mort de 101 persones i ferint-ne 88 més.
Tot i així, aquest ha estat l'unic accident registrat per un tren d'alta velocitat, i aquest es considera entre els mitjans de transport més segurs.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina de DB
* (castellà) Fotografies de l'ICE1 Arxivat 2007-02-28 a Wayback Machine.
* (castellà) Fotografies de l'ICE3 Arxivat 2006-03-27 a Wayback Machine.
# Interferòmetre de Mach-Zehnder

L'interferòmetre de Mach-Zehnder és un dispositiu utilitzat per determinar el desfasament relatiu entre dos feixos provinents d'una font de llum coherent. Consta de dos miralls i dos semimiralls, que deixen passar una part del feix i en reflecteixen l'altra. L'interferòmetre s'empra, entre altres coses, per mesurar el desfasament en un dels raigs en travessar una mostra. L'aparell porta el nom del físic Ludwig Mach (fill d'Ernst Mach) i Ludwig Zehnder.
L'interferòmetre de Michelson és un interferòmetre de Mach-Zehnder plegat sobre si mateixa. La principal diferència és que en l'interferòmetre de Michelson el divisor del feix s'usa també per recombinar els feixos.

## Funcionament

El feix de llum provinent de la font se separa en dos feixos que recorren camins diferents i després es recombinen de nou, cosa que els permet interferir entre ells. Es pot observar així possibles desfasaments causats per exemple, per una mostra col·locada en un dels recorreguts. En cas que no hi hagi cap desfasament, en una sortida es produirà una interferència destructiva i en l'altra constructiva. La interferència es produirà fins i tot quan el feix es redueixi a un sol fóto. Així doncs, s'utilitza en diversos experiments de la mecànica quàntica donada la seva capacitat per destacar la dualitat ona-partícula dels fotons de manera més clara que en l'experiment de les escletxes de Young. El fotó roman en la seva forma ondular al llarg del dispositiu i interfereix amb si mateix, cosa que fa que només s'activi un canal de sortida. Tanmateix, si es realitza una mesura del fotó, la funció d'ona col·lapsa i la interferència no es produeix, així doncs el fotó pot activar qualsevol de les dues sortides.

## Vegeu també

* Interferòmetre
* Interferòmetre de Michelson
* Detector de bombes d'Elitzur-Vaidman

## Enllaços externs

* Mach–Zehnder Interferometer (anglès)
# Tram de propergols emmagatzemables

El tram de propergols emmagatzemables (EPS, del francès étage à propergols stockables) era una de les dues parts que formaven el fuselatge principal del coet Ariane 5, juntament amb el tram principal criotècnic (étage principal cryotechnique). Es componia del motor Aestus i els seus dipòsits de propergols (dimetilhidrazina asimètrica i tetraòxid de dinitrogen). Representava una de les dues opcions de tram superior per a l'Ariane 5; l'altra era el tram criogènic conegut com a tram superior criogènic (étage supérieur chryotechnique).
L'EPS era la part del vehicle de llançament que s'encarregava de posar la càrrega a l'òrbita desitjada. Era el tram que funcionava durant més temps de tots els que componien el coet i, si era necessari, es podia encendre diverses vegades. El motor Aestus proporcionava un empenyiment de 29 kN al buit i tenia un impuls específic de 324 segons.

## Referències

* ↑ «Étage à Propergols Stockables : qu'est-ce que c'est ?» (en francès). Futura-Sciences, 14 maig 2012. [Consulta: 1 març 2025].
# International Center on Nonviolent Conflict

L'International Center on Nonviolent Conflict (literalment, en català: Centre Internacional sobre Conflictes Noviolents) és una fundació educativa independent i sense ànim de lucre, fundada per Jack DuVall i Peter Ackerman l'any 2002. Promou l'estudi i la utilització d'estratègies de la No-violència per part de moviments de base civil per establir i defensar els drets humans i la justícia social i la democràcia.

## Referències

* ↑ "Peter Ackerman - Founding Chair". International Center on Nonviolent Conflict. 2009. Archived from the original on 2010-10-12. Retrieved 2010-10-12.
# Invalidenfriedhof

L'Invalidenfriedhof és un cementiri històric i monument commemoratiu a Berlín (Alemanya). El nom significa «cementiri dels invàlids». Feia part d'un hospici per soldats invàlids, víctimes militars de la guerra, creat per Frederic el Gran (1712-1786) el 1746. El cementiri es va estrenar el 1748.
Es troba entre el carrer Scharnhornstrasse i el canal Berlín-Spandau. És un dels cementiris més vells de Berlín i és considerat com un vestigi de la història militar de Prússia i Alemanya, en memòria de la guerra (1813-1815) contra l'ocupació Alemanya per l'imperi napoleònic. Les destruccions durant la Segona Guerra Mundial i el fet que el mur de Berlín creuava el cementiri, van fer que només 230 sepulcres es van conservar. El cementiri és llistat com Gartendenkmal (monument jardí).

## Referències

* ↑ von Krosigk, Klaus (red.). Der Invalidenfriedhof. Rettung eines Nationaldenkmals (en alemany). Hamburg: L-und-H-Verlag, 2003, p. 120. ISBN 978-3928119832.
* ↑ Demps, Laurenz. Der Invalidenfriedhof. Ein Denkmal preußisch-deutscher Geschichte in Berlin (en alemany). Berlin: Brandenburgisches Verlagshaus, 1996.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Invalidenfriedhof
# Ippon

L'Ippon (一 本) és un terme japonès utilitzat en arts marcials d'aquest país com: judo, karate i altres.
És una expressió, emprada en campionats, (equivalent a un punt, amb matisos d'estils; bé en karate xiobu ippon, o sambon ippon, o judo) es concedeix quan el cop o la tècnica és aplicat/da de forma correcta, o com a resultat de projectar l'oponent de manera que al caure doni amb l'esquena per complet al tatami. Si és a un sol punt, amb «ippon» la lluita es tanca, i així pot definir la lluita en només un cop, però no si es decideix a tres ippon (sambon). Aquest també pot ser concedit en cas d'immobilitzacions (osae-waza) dins del temps reglamentat (generalment 25 segons), o quan l'adversari es rendeix en aplicar-li una clau o estrangulament (shim-waza). Una altra manera d'obtenir un punt complet és amb la desqualificació de l'oponent hansoku-make. En el judo es pot marcar un ippon amb la suma de dos waza-ari, és a dir de dues tècniques no decisives.

## Referències

* ↑ «ippon». Diccionari general de l'esport. TERMCAT. [Consulta: 28 agost 2022].
* ↑ Bonet, Ester; Viñas, Carles. «judo». Enciclopèdia de l'esport català. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 28 agost 2022].
# Expedició àrtica Rae-Richardson

L'expedició àrtica Rae–Richardson de 1848 va ser un esforç primerenc del Regne Unit per determinar el destí de l'expedició perduda de Franklin. Va ser dirigida per Sir John Richardson i John Rae, l'equip va explorar les àrees accessibles al llarg de la ruta proposada per John Franklin prop dels rius Mackenzie i Coppermine. Encara que no es va aconseguir un contacte directe amb les forces de Franklin, Rae va rebre una entrevista amb els inuit de la regió i va obtenir comptes creïbles que l'equip de Franklin havia recorregut al canibalisme. Aquesta revelació va ser tan impopular va ser efectivament rebutjada per l'Almirallat britànic i l'opinió popular, i la recerca de Franklin va continuar durant diversos anys.
# Habitatge al carrer de Sant Domènec, 23 (Manlleu)

L'Habitatge al carrer de Sant Domènec, 23 és una obra de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dues plantes pis. La façana està composta en planta per un portal en un lateral i dues finestres i a sobre s'hi obren simètricament tres balconades a cada planta. El balcó del primer pis és continu amb barana de forja mentre que els de la segon són individualsi es sustenten amb mènsules de pedra decorades. A sobre hi ha tres obertures circulars de ventilació de les golfes.
La façana és estucada simulant carreus de pedra i amb emmarcament a les obertures en les plantes pis. Les obertures de la planta baixa són de pedra.

## Referències

* 1 2
# Heterosexualitat obligatòria

L'heterosexualitat obligatòria es refereix a la concepció social que l'heterosexualitat és la inclinació natural dels éssers humans i que, per tant, pot ser adoptada de manera independent de les possibles preferències sexuals de cada persona. Per consegüent, qualsevol que difereixi d'aquesta orientació és considerat desviat i depravat. És una idea assumida i reforçada per la societat patriarcal.
Adrienne Rich va popularitzar el terme en els anys 1980 amb el seu assaig Heterosexualitat obligatòria i existència lesbiana. Hi denunciava els biaixos del feminisme quan relegava el lesbianisme, igual que feia amb els feminismes negres, a “un fenomen marginal o menys natural, com una mera preferència sexual o com una imatge especular de les relacions heterosexuals o homosexuals masculines”. L'anàlisi feminista de l'època no només no qüestionava l'heterosexualitat com una institució que constituïa un altre eix d'opressió, sinó que assumia que les dones eren naturalment heterosexuals. A més, argumentava que aquesta assumpció respon en realitat a una homofòbia heretada de preceptes religiosos, mèdics, econòmics i socials tradicionals.
D'altra banda, Adrienne Rich analitza com dels pocs estudis que abordaven el lesbianisme, alguns tendien a donar una explicació al mateix, però sense donar-la a l'heterosexualitat, partint de la premissa que l'heterosexualitat és natural i necessària i no necessita explicació. Uns altres simplement incloïen la sexualitat lesbiana sota l'homosexualitat masculina, invisibilitzant les particularitats de les dones lesbianes. A més, freqüentment s'assumia que el lesbianisme era una opció escollida després d'un rebuig als homes o a relacions insatisfactòries amb aquests.
A més, afegeix que l'heterosexualitat és un requisit per a les dones al món laboral, on s'enfronten constantment a assetjament sexual, fent que un comportament heterosexual afable davant l'assetjament dels homes es converteixi en un requisit per mantenir el lloc de treball.
Encara que en un primer moment el concepte d'heterosexualitat obligatòria va ser concebut amb relació a la situació de les dones lesbianes, avui dia s'utilitza igualment per referir-se a com els homes homosexuals s'enfronten a la presumpció d'heterosexualitat per part de la societat.

## Referències

* 1 2 3 4 Rich, Adrienne (1980) Heterosexualidad obligatoria y existencia lesbiana .
* ↑ Katz, Jonathan. Gay American History: Lesbians and Gay Men in the U.S.A. : a Documentary Histor (en anglès). Meridian, 1992.
* ↑ Murphy, Timothy F. Reader's Guide to Lesbian and Gay Studies (en anglès). Taylor & Francis, 2000.
* ↑ Catharine A. MacKinnon (1979). Sexual Harassment of Working Women: A Case of Sax Discrimination.
* ↑ Herrero-Brasas, Juan A. La sociedad gay: una invisible minoría. Akal, 2001.

## Vegeu també

* Androcentrisme
* Capitalisme rosa
* Heteronormativitat
* Heteropatriarcat
* Heterosexisme
* Heterosexualització
* Homofòbia
* Norma social
* Teoria feminista lèsbica
* Teoria queer
* Transfeminisme
* Violació correctiva
# Expiació il·limitada

L'expiació il·limitada (de vegades anomenada expiació general o expiació universal) és una doctrina del protestantisme que normalment s'associa amb L'amiraldisme (calvinisme de quatre punts), així com l'arminianisme i altres tradicions no calvinistes. La doctrina afirma que Jesús va morir com una propiciació en benefici de tots els humans sense excepció. És una doctrina diferent d'altres elements dels Cinc punts del calvinisme i és contrària a la doctrina calvinista de l'expiació limitada.
Una qüestió doctrinal que divideix els cristians és la qüestió de l'abast de l'expiació. Aquesta pregunta sol ser la següent: "Va portar Crist només els pecats dels elegits a la creu, o la seva mort va expiar els pecats de tots els éssers humans?" Els que consideren aquesta visió llegeixen escriptures com Joan 3:16; 1 Tim 2:6; 1 Tim 4:10; Hebreus 2:9; 1 Jo 2:2 per dir que el Nou Testament ensenya l'expiació "il·limitada".
# Explorer 1

L'Explorer 1, oficialment Satellite 1958 Alpha, va ser el primer satèl·lit artificial posat en òrbita terrestre pels Estats Units. Va ser llançat a les 10:48pm EST del 31 de gener (03:48 de l'1 de febrer en GMT), de 1958 des de Cap Canaveral a bord d'un coet Juno, en resposta al llançament de l'Spútnik per part de la Unió Soviètica quasi quatre mesos abans, començant així la carrera espacial.
La instrumentació de l'Explorer 1 havia estat dissenyada per un equip de científics dirigits per James Van Allen, i el satèl·lit va permetre descobrir els cinturons de radiació que envolten la Terra i porten el seu nom: Cinturons de Van Allen.

## Galeria

* Estadístiques de l'Explorer 1 i diagrama orbital
* James Van Allen (al centre) amb una rèplica de l'Explorer 1
* Oficials amb un maqueta a escala real de l'Explorer 1
* Explorer 1 acoblant-se al coet Juno I
* Explorer 1 i el coet Juno I
* Primer pla del satèl·lit aritifical Explorer 1 al cim del coet propulsor
* Llançament el 31 de gener de 1958
* Tests de seguiment preliminars
* Càlculs de trajectòria realitzat a mà per un grup de tècniques.

## Referències

* ↑ «Sputnik and the Dawn of the Space Age». NASA History. NASA. [Consulta: 13 febrer 2008].
* ↑ «Explorer-I and Jupiter-C». Data Sheet. Department of Astronautics, National Air and Space Museum, Smithsonian Institution. [Consulta: 9 febrer 2008].
* ↑ «Astronomy Picture of the Day on January 31, 2008». Marshall Space Flight Center, NASA, 31-01-2008. [Consulta: 3 febrer 2008].
* ↑ «NASA—JPL Ground Antenna». Nasa.gov. [Consulta: 30 març 2012].

## Vegeu també

* Exploració espacial
# Turda

Turda (en hongarès Torda, en alemany Thörenburg) és un municipi del centre de Romania. Amb una població de 47.744 persones en 2007, està situada a la Província de Cluj. Per Turda hi passa el Riu Arieş.

## Història

Fundada com la ciutat de la Dàcia amb el nom de Patreuissa (segons Claudi Ptolemeu a Geographia III, 8, 4), Patavissa o Potaissa (forma més freqüent), Turda fou conquistada pels romans. El castrum que va establir-s'hi se li va dir Potaissa i va convertir-se primer en municipium, i després en colònia. Potaissa va ser el camp base de la Legió V Macedònica des de 166 fins al 274.
A l'Edat Mitjana, Turda va ser la seu de la Dieta de Transsilvània. Va ser el lloc en què es va firmar l'Edicte de Turda el 1568, que garantia la llibertat religiosa de catòlics, calvinistes, luterans, i unitaristes, mentre que als ortodoxos se'ls-hi negaven els mateixos drets a Transsilvània.
Els romans iniciaren l'extracció de sal de les mines properes, activitat que continuà fins al seu tancament definitiu l'any 1932.

## Ciutats agermanades

* Angulema, França
* Hódmezővásárhely, Hongria
* Santa Susanna, Espanya
* Torda, Sèrbia

## Referències

* ↑ «Població de Romania». Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 10 maig 2015].

## Enllaços externs

* Ajuntament de la ciutat Arxivat 2012-10-17 a Wayback Machine. En (romanès)
# Llengua amarakaeri

L'amarakaeri és una llengua pertanyent a la família lingüística harákmbet, parlada al Perú pels harakmbuts al llarg dels rius Madre de Dios i Colorado. Menys d'un 1% dels parlants sap escriure la seva llengua, en comparació amb un 5-15% quant al castellà (com a segona llengua). L'amarakaeri es parla als tribus de Kochimberi, Küpondirideri, Wíntaperi, Wakitaneri i Kareneri. Els noms alternatius de la llengua són amarakaire, amaracaire i mashco (pejoratiu).

## Fonologia

Vocals :
| | Anteriors | Centrals | Posteriors |
| Tancades | i | ɨ | |
| Mig tancades | e | | o |
| Obertes | a | | |
L'amarakaeri té un total de 18 vocals, tenint en compte que totes tenen formes llargues i totes excepte /ɨ/ tenen formes nasalitzades. La quantitat i la nasalització funcionen com a categories independents.
Consonants :
| | | Bilabials | Alveolars | Palatals | Velars | Glotals |
| Oclusives | | pàg | t | | k | ʔ |
| Oclusives | prenasalitzades | $^m$ b | $^n$ d | | $^ŋ$ g | |
| Fricatives | Fricatives | | s | | x | |
| Nasals | Nasals | m | n | | ŋ | |
| Aproximants | Aproximants | | | j | w | |
| Bategants | Bategants | | ɾ | | | |

## Referències

* ↑ «SAPhon – South American Phonological Inventories» (en anglès). linguistics.berkeley.edu. [Consulta: 22 juliol 2018].
# Llengua ammonita

L'ammonita va ser un antic dialecte canaanita utilitzat pels ammonites. Se situaven al nord de l'actual Jordània (la capital de la qual, Amman, ha pres d'ells el seu nom).
De l'idioma ammonita sobreviuen solament alguns fragments. Destaca sobretot la inscripció de la ciutadella d'Amman, del segle xi aC, l'ampolla de bronze de Tell Siran (segle VII-VI aC) i uns pocs òstracons.
Fins on pot determinar-se en funció del reduït corpus trobat, l'ammonita era extremadament similar a l'hebreu bíblic, amb certes possibles influències aramees. Aquestes inclourien l'ús del verb ʿbd (עבד) en lloc de la més comuna ʿśh (עשה). L'única diferència notable amb l'hebreu bíblic és la retenció esporàdica de la marca -t del femení singular (p. ex. ʾšħt, «cisterna» però ʿlyh «elevada»).
D'acord amb Glottolog no era un idioma diferenciat de l'hebreu.

## Referències

* ↑ Amman Citadel Inscription
* ↑ «Ammonite». A: Nordhoff, Sebastian; Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin. . Leipzig: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology, 2013.

### Bibliografia

* Cohen, D., ed. (1988). «Les Langues Chamito-semitiques». A: Cohen, D.. Les langues dans le monde ancien et moderne, part 3 (en francès). París: CNRS, 1988.
* Aufrecht, WE (1989). Aufrecht, WE. A Corpus of Ammonite Inscriptions. Lewiston: E. Mellen Press, 1989. ISBN 0-88946-089-2. Lewiston: I. Mellen Press. ISBN 0-88946-089-2.
Llengües semítiques :
Llengües semítiques occidentals i centrals :