OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eminència tènar

L'eminència tènar (eminentia thenaris) es refereix a la prominència en el palmell de la mà humana, en la base del polze, formada per tres o quatre músculs. Segons algunes fonts, només els tres següents:
* Abductor curt del polze, que abdueix el polze. Aquest múscul és el més superficial del grup tènar.
* Flexor curt del polze, que es troba al costat de l'abductor; flexiona el polze, i situa cap amunt el palmell.
* Oponent del polze, situat per sota de l'abductor curt del polze. Com el seu nom suggereix, oposa el polze als altres dits. Aquest és un moviment molt important, ja que la majoria de la destresa manual humana prové d'aquesta acció.
Algunes fonts consideren també un quart múscul: l'adductor del polze, que també controla el moviment del polze. Aquest és el més profund i distal al flexor curt del polze. Malgrat el seu nom, la seva acció principal és sobretot la rotació i l'oposició. No forma part del grup dels músculs tènars, ja que és innervat pel nervi cubital.

## Notes

* ↑ Del grec θέναρ, tènar, "palmell de la mà" i la paraula llatina "eminència": Elevació de la superfície d'un cos o d'un òrgan; apòfisi, protuberància, prominència, tuberositat.

## Referències

* ↑ θέναρ, Henry George Liddell, Robert Scott. A Greek-English Lexicon, Perseus Digital library
* 1 2 «Eminència». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ «Intrinsic Muscles of the Hand — Wheeless' Textbook of Orthopaedics». [Consulta: 3 abril 2014].
* ↑ «Applied MSK anatomy of the hand». Arxivat de l'original el 2008-01-01. [Consulta: 16 gener 2008].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Disseccions
* Músculs tènars
* Músculs tènars
* Eminències tènar i hipotènar

## Enllaços externs

* "Muscles and Tendons of the Hand" per Wesley Norman.
# Parlament gal·lès

El Parlament gal·lès (gal·lès: Senedd Cymru; anglès: ''Welsh Parliament''), també conegut com "el Senedd", és el parlament amb poder legislatiu de Gal·les. Les primeres eleccions s'hi celebraren el 7 de maig de 1999. Està integrat per 60 diputats: 40 diputats elegits per circumscripcions, les mateixes que les utilitzades en les eleccions generals al Parlament britànic (en sistema majoritari), i 20 diputats elegits en tres regions, basades en les circumscripcions per les eleccions al Parlament Europeu (en sistema proporcional). Cada votant, doncs, té dos vots: una per la seva circumscripció i una per la regió. Abans de maig de 2020, era conegut com l'Assemblea Nacional de Gal·les (gal·lès: Cynulliad Cenedlaethol Cymru; anglès: ''National Assembly for Wales'').
L'edifici del parlament, conegut com el Senedd, va ser dissenyat per Richard Rogers i inaugurat el març de 2006 per la Reina Isabel II d'Anglaterra.

## Galeria

* El Senedd a la Badia de Cardiff
* La pandèmia i tots els problemes de salut a Gal·les es transfereixen al govern gal·lès
* Mark Drakeford, el primer ministre de Gal·les; 2021
* Senyera fora del Senedd, 11.3.2020

## Enllaços externs

* Web Oficial (anglès) (gal·lès)
# Emirat de Qúrtuba

L'Emirat de Qúrtuba o de Còrdova (àrab: إمارة قرطبة, imārat Qurṭuba) fou un emirat musulmà amb capital a Qúrtuba existent entre els anys 711 i 929. Inicialment es tractà d'un valiat dependent del Califat de Damasc (emirat dependent de Còrdova, de fet valiat de l'Àndalus), fins que el 756 els omeies, expulsats del califat, es van fer independents (Emirat independent de Còrdova o Emirat omeia de Còrdova).

## Història
### Emirat dependent

Després de la ràpida conquesta musulmana de la península Ibèrica (711 - 718), aquesta es constitueix com una província depenent del califat de Damasc. Els seus governants van fixar la seva capital a la ciutat de Còrdova i van rebre del califa de Damasc el títol de valí o emir.
En aquell moment la població musulmana peninsular estava formada per àrabs instal·lats a les ciutats, amazics situats en les zones rurals i siris, que havien format les primeres forces invasores. Aquestes ètnies es van enfrontar entre si per a apoderar-se del major nombre de terres i van sumir la península en una endèmica guerra civil fins a l'aparició d'Abd-ar-Rahman I.
L'any 750, els abbàssides van enderrocar la Dinastia omeia que en aquells moments estava en el poder al Califat de Damasc, ordenat l'assassinat de tots els seus membres. Abd-ar-Rahman I, que havia aconseguit escapar-se de la matança omeia fugint de Damasc, va aconseguir arribar el 756 a l'Àndalus, proclamant-se emir després de conquerir la ciutat de Còrdova independitzant-se de la nova capital abbàssida, Bagdad, una independència que fou política i administrativa, mantenint així la unitat espiritual i moral al continuar el vincle religiós amb el califat abbàssida d'Al-Mansur.

### Emirat independent

El veritable organitzador de l'emirat independent va ser Abd-ar-Rahman II que va delegar els poders en mans dels visirs i va assolir una islamització de la península, reduint considerablement el nombre de cristians en territori musulmà (anomenats mossàrabs o dhimmis).
Les disputes entre àrabs i amazics no van cessar després de la proclamació de l'emirat independent, el que va permetre la reorganització dels regnes cristians al nord, donant inici a la Reconquesta, encoratjada per la política pro-àrab mantinguda per la dinastia omeia, el que va provocar nombroses revoltes protagonitzades per muladís, que van arribar a posar en perill l'existència del mateix emirat.
Amb l'arribada al tron d'Abd-ar-Rahman III l'any 912 la decadència política de l'emirat era un fet. Per a imposar la seva autoritat i acabar amb les revoltes i conflictes que arrasaven la península es va proclamar califa el 929 donant origen al califat de Còrdova.

## Llista d'emirs de Còrdova
### Emirat omeia independent

* 756-788: Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil
* 788-796: Hixam I
* 796-822: al-Hàkam I
* 822-852: Abd-ar-Rahman II
* 852-886: Muhàmmad I
* 886-888: al-Múndhir
* 888-912: Abd-Al·lah ibn Muhàmmad
* 912-929: Abd-ar-Rahman III

## Vegeu també

* Dinastia omeia

## Referències

* ↑ Frochoso Sánchez, Rafael. «El emirato independiente». A: El dirham andalusí en el emirato de Córdoba (en castellà). Real Academia de la Historia, 2009, p. 33. ISBN 9788496849495.
# Emirat de Xibrana

Emirat de Xibrana :
| Capital | Xibrana (Siurana) |
| Creació | 1148-49? Caiguda dels emirats de Turtuixa i Làrida |
| Dissolució | 1153-54. Annexió pel Comtat de Barcelona |
| Llengua oficial | Àrab |
L'emirat de Xibrana és el nom que s'aplica al darrer estat musulmà que va existir a l'actual territori de Catalunya.
A partir del castell de Siurana, el seu territori s'estenia per diverses línies de torres. Una primera línia defensiva, la formaven les torres a les actuals poblacions de la Morera de Montsant, Albarca, Ulldemolins, Prades, Alforja, la Mussara i l'Albiol, i un segon cercle, major, constituït pel Vilosell, Vimbodí, la Pobla de Cérvoles, Falset, Pradell de la Teixeta, Cabassers, el Lloar, la Palma, la Torre de l'Espanyol i Vinebre. Hi hauria torres també a Alcover, Arbolí, Bellmunt del Priorat, les Borges del Camp, Colldejou, la Figuera, Margalef de Montsant, la Torre de Fontaubella i Vilanova de Prades.
L'ocupació dels territoris de Siurana va començar l'any 1153. Per la banda de la Conca de Barberà, els Cervera van arribar fins a Albarca per Capafonts i la Febró; Albert de Castellvell (fill del baró Guillem II de Castellvell) va envair el priorat des del coll de la Teixeta; Ramon de Ganagot ho va fer pel coll d'Alforja. L'assetjament el va dirigir Bertran de Castellet. La data exacta de la conquesta del castell no és segura: alguns la fixen el 29 d'abril, dia en què el comte de Barcelona va atorgar una carta de població a Bertran de Castellet; d'altres l'han situada el 23 de novembre del mateix any; i d'altres el 12 de juliol de 1154.

## Llistat de sobirans de Xibrana

* Almira Almemoniz, 1153-54.
* Annexió pel comtat de Barcelona.

## Referències

* ↑ Els Castells catalans. R. Dalmau, 1967, p. 452.
* ↑ Pere Balanyà, L'Islam a Catalunya, p. 73-77
# Partit de la Llibertat de Beth-Nahrain

El Partit de la Llibertat de Beth-Nahrain (Assíria, literalment "de la Terra dels Dos Rius") en arameu Gabo d'Hirutho d'Beth-Nahrain, anagrama GBH, fou una organització política assíria que reclamava un estat autònom pels assiris a l'Iraq.
Vers 1995 un sector de l'Organització Democràtica Assíria (de Síria) partidària de l'aliança amb el Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK de Turquia) se'n va separar i va formar el Partit de la Llibertat de Beth-Nahrain. i la seva ala militar l'Organització de la Revolució Patriòtica de Beth-Nahrain (també coneguda com a Organització Patriòtica Revolucionaria de Beth-Nahrin (Gudo d'Nuhomo - Dawronoye d'Bethnahrin, PROB). Uns 200 assiris es van incorporar a les guerrilles del PKK i estaven operatius vers 1997. El 1998 i 1999 estaven enfrontats al Partit Democràtic del Kurdistan al que acusaven de cooperar amb Turquia. El segrest del cap del PKK Ocalan per les autoritats turques (1999) va portar al partit a una línia més moderada. No obstant les dues organitzacions foren declarades terroristes pel govern turc el 2001. Es creu que el PKK va assassinar alguns membres del grup que volien trencar l'aliança. Després de la invasió americana de l'Iraq el 2003, el partit va fer moviments; el 2004 la PROB va esdevenir la Unió Patriòtica de Bethnarin i es va formar la Unió Siríaca Europea amb organitzacions a diversos països d'Europa; el partit dividit en dues faccions va buscar la seva re-unificació i va preparar un congrés on es decidira la nova línia, el qual que es va celebrar el 28 i 29 de desembre de 2005 a Södertälje (Suècia). i en aquest va esdevenir el Consell Nacional de Beth-Nahrin (Mautbo Omthonoyo D'Betnahrin).

## Nota

* ↑ Noticia del Congrés del GHB de 2005

## Referències

* Cooperació assíria amb el PKK
# Emmotllament per compressió

L'emmotllament per compressió és un procés de conformació de peces en què el material, generalment un polímer, és introduït en un motlle obert al que després se li aplica pressió perquè el material adopti la forma del motlle i calor perquè el material reticulat i adopti definitivament la forma desitjada.
En alguns casos la reticulació és accelerada afegint reactius químics, per exemple peròxids. Es parla llavors d'emmotllament per compressió amb reacció química. També s'utilitza aquest procés amb materials compostos, per exemple plàstics reforçats amb fibra de vidre. En aquest cas el material no reticula sinó que adopta una forma fixa gràcies a l'orientació impresa a les fibres durant la compressió.
L'emmotllament per compressió s'utilitza de forma comuna per a processar compost de fusta i plàstic, obtenint un material econòmic i durable que generalment s'usa en sostres, pisos i perfils en disseny de jardins.

## Referències

* ↑ «emmotllament per compressió». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 25 febrer 2022].
# Empaquetatge d'aplicacions

L'empaquetatge d'aplicacions consisteix a proporcionar les aplicacions en forma de paquets, als que se sol cridar en anglès software bundle o application bundle. Aquests paquets estan formats pels programes executables de l'aplicació, així com per totes les biblioteques de les que depèn i un altre tipus de fitxers (com imatges, fitxers d'àudio, traduccions i localitzacions, etc.), de manera que es proporcionen com un conjunt. Les biblioteques de les quals depèn el programa poden haver estat enllaçades tant de forma dinàmica com també estàtica. Per tant, l'usuari percep que el paquet com un conjunt que representa el programa per si mateix, quan en realitat inclou altres fitxers.
L'empaquetatge d'aplicacions permet evitar els problemes de les dependències tant a l'hora d'instal·lar l'aplicació com a l'hora d'usar-la, ja que cada paquet porta amb si les seves dependències i la instal·lació o desinstal·lació de cap altre programari no afectarà les dependències de l'esmentat paquet.
El principal avantatge de l'empaquetatge d'aplicacions és precisament que s'eviten els problemes de les dependències, i que l'aplicació es pot traslladar d'un computador a l'altre sense necessitat de reinstal·lar-la, ja que el paquet de l'aplicació conté tots els fitxers necessaris per executar-la. Tanmateix, com a desavantatge es presenta que aquests paquets ocupen molt més espai al disc, especialment si el paquet inclou les biblioteques.
Un sistema operatiu destacat per tenir aplicacions proporcionades com paquets és Mac Os X. En aquest sistema operatiu, la major part de les aplicacions es proporcionen en paquets que inclouen tot el necessari per usar-les, si bé unes quantes se n'instal·len per altres mètodes. El motiu que Mac Os X hagi generalitzat la provisió d'aplicacions com paquets té com a objectiu facilitar que els usuaris instal·lin les aplicacions.
# Empar de Santa Llúcia

L'Empar de Santa Llúcia és un edifici situat al barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Construït per la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis, era un asil per a persones cegues, i actualment, acull el Museu de la Ciència (CosmoCaixa).

## Història i descripció

El 1904, Francesc Moragas i Barret, fundador i primer director de la Caixa de Pensions, va encarregar-ne el projecte a l'arquitecte Josep Domènech i Estapà, en un solar cedit pel Doctor Andreu quan s'estava urbanitzant l'Avinguda del Tibidabo. Es va finançar amb donacions, especulacions immobiliàries, i amb actes com el festival que es va celebrar al Parc Güell el 9 de juny de 1908.
Es va inaugurar el 4 de febrer de 1909 i el gestionaven les Germanes Carmelites. L'edifici es componia d'un soterrani, on hi havia la cuina i els menjadors; la planta primera acollia les noies cegues, la planta segona les noies sordmudes i les cegues pensionistes, i a les golfes hi havien les cel·les de les monges. També hi havia una sala de música, on les noies cegues aprenien solfeig, a tocar instruments, i a cantar en el cor que es va formar. Sovint, i especialment el 13 de desembre, dia de Santa Llúcia, músics i cantants de renom hi oferien concerts a les noies cegues, i també cantava el cor que elles havien format.
L'asil es va tancar el 1979, i va ser reformat i ampliat pels arquitectes Jordi Garcés i Enric Sòria, per a destinar-lo al Museu de la Ciència, inaugurat el 1981. Després d'una segona reforma duta a terme per Terradas Arquitectes, el 2004 es va inaugurar CosmoCaixa.
Utilitza recursos modernistes com el maó vist i el mosaic de ceràmica, que li donen una aparença mudèjar, així com el doble arc concèntric, separat per maons, per a les finestres, una forma pròpia de Domènech i Estapà.

## Referències

* ↑ «Museu de la Ciència». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Díaz Martin, Roser «L’antic asil per a nenes cegues l'Empar de Santa Llúcia, l’espai de l’actual CosmoCaixa». El Jardí, 19-02-2021.
* ↑ «Notas locales». La Vanguardia, 18-04-1908, pàg. 2.
* ↑ «El "Amparo de Santa Lucía"». La Vanguardia, 05-02-1909, pàg. 4.
* ↑ «En el Amparo de Santa Lucía». La Vanguardia, 07-06-1922, pàg. 9.
* ↑ «Música». La Vanguardia, 12-06-1952, pàg. 18.
* ↑ «Inauguración en Barcelona del primer Museo de la Ciencia de España». El País.
* ↑ «Museu de la Ciència». Fundació La Caixa.
* ↑ «Asil - Amparo de Santa Lucia». L'Obra de Domènec Estapà. Arxivat de l'original el 09-10-2020.

## Enllaços externs

* «Antic Asil Santa Llúcia (CosmoCaixa)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Emperador Hui de Han

L'Emperador Hui de Han (210-188 aEC) va ser el segon emperador de la Dinastia Han de la Xina. Ell va ser el segon fill del primer emperador Han, Han Gaozu i l'Emperadriu Vídua Lü. Generalment se li recorda com un personatge dèbil dominat per la seva mare, l'Emperadriu Lü, que era personalment amable i generosa però incapaç escapar a l'impacte de la seva perversitat. Ell tractà de protegir a Ruyi, el Príncep Yin de Zhao, el seu mig germà menor, de ser assassinat per l'Emperadriu Vídua Lü, però va fallar. Després d'això ell mateix es va lliurar a la beguda i les dones i va faltar a una edat relativament jove. L'Emperadriu Vídua Lü va establir dos dels fills de l'emperador, Liu Gong i Liu Hong (coneguts col·lectivament com els Emperadors Shao de Han), fills de les seves concubines, després que va morir sense un hereu designat. L'esposa de l'Emperadriu Hui va ser l'Emperadriu Zhang Yan, una neboda seva per part de la seva germana, la Princesa Luyuan; el seu matrimoni va ser el resultat de la insistència de l'Emperadriu Vídua Lü, i aquesta al final no va tenir fills.

## Referències

* Registres del Gran Historiador, vol. 9.
* Llibre de Han, vol. 2.
* Zizhi Tongjian, vols. 9, 11 i 12.
Emperador Hui de HanCasa de LiuNascut: 210 aEC Mort: 188 aEC :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Emperador Gaozu de Han | Emperador de la Xina 195 aEC – 188 aEC | Succeït per: Emperador Qianshao de Han |
# L'Assumpció de la Verge (Ticià)

L'Assumpció de la Verge és un quadre del pintor renaixentista italià Ticià. Va ser acabada en 1518. Es tracta d'un oli sobre fusta de grans dimensions, ja que arriba als 6,90 metres d'alt i 3,60 m d'ample. Es troba a la Basílica de Santa Maria Gloriosa dei Frari, de Venècia, Itàlia. història
Aquesta taula va ser important, ja que va establir la popularitat de Tiziano a Venècia, encara que al principi va suscitar tanta admiració com reticència. Segons algunes fonts, en la cerimònia d'inauguració, un enviat de l'emperador Carles V era present: va demanar als frares, que dubtaven de la qualitat de la pintura, que la venguessin si alguna vegada decidien llevar-la. anàlisi
És un retaule monumental, el més gran de la ciutat de Venècia, i està dedicat a l'Assumpció de Maria.
La pintura mostra diferents esdeveniments en tres capes. A la inferior estan representats els Apòstols, amb els braços alçats cap al cel, amb l'excepció de sant Pere, els braços estan creuats. Miren a la Mare de Déu, vestida de blau i vermell, que està volant entre ells i Déu, en peu sobre un núvol i està envoltada de querubins celebrant i ballant per aquell moment.
Al costat de Déu, que l'està esperant, hi ha un altre querubí sostenint la corona de la Glòria Santa.
En aquest quadre, Tiziano trenca amb la dolçor i el tonalisme de Giorgione. Es nota la influència de Miquel Àngel a la figura de Déu Pare, i la de Rafael Sanzio en la composició piramidal.
Els tres plans estan units per un efecte de llum insòlit.
# L'edat de bronze (escultura)

L'edat de bronze (en francès L'Age d'airain) és una estàtua de bronze de 178 cm d'alt, 59 cm d'ample, i 61 cm de profunditat, realitzada per l'artista Auguste Rodin (1840-1917) en 1877, utilitzant com a model a un jove soldat, Auguste Neyt. Va ser la primera estàtua en bronze de Rodin.
La va esculpir durant 18 mesos després d'un viatge a Itàlia on va estudiar a fons a Miguel Angel, la influència del qual és innegable en l'obra. Amb aquest nu masculí de mida natural Rodin es va donar a conèixer a París en presentar-ho al Saló de París de 1877. La idea era representar a un home que encarnés l'esperit d'un ésser primitiu en la seva màxima puresa.
L'obra va ser objecte d'una dura polèmica, ja que el jurat del Cercle artístic i literari de Brussel·les, on va ser presentat el guix el mateix any, amb el nom del derrotat (le vaincu) ho va rebutjar, i es va publicar que estava fet d'un buidatge del natural i no d'un model d'argila de l'escultor, acusació deshonrosa que va persistir a París, on altres escultors ho van defensar. Finalment, el director de Belles arts Edmond Turquet va acceptar les proves presentades, va ordenar la fosa en bronze i l'obra va ser exposada en el Saló de 1880, on va ser guardonada amb una medalla, quedant exposada al museu d'Orsay.
En 1900 es va exposar en l'Exposició Universal de París amb el nom de L'home que desperta (L'homme qui s'éveille).

## Altres noms

L'estàtua ha rebut diferents noms: L'edat de pedra (L'Âge de pierre), l'edat de bronze (L'Âge de Bronze), l'edat de ferro (L'Âge de fer), l'home que desperta (L'homme qui s'éveillle), el derrotat (Le Vaincu), l'home de les primeres edats (L'Homme des premiers âges), el soldat ferit (Le Soldat blessé) i el despertar de la Humanitat (L'Éveil de l'Humanité).

## Referències

* ↑ Montijano y Hermoso: op. cit.
* Montijano, Marc y Hermoso-Espinosa, Susana. «Apuntes sobre la vida y la obra de Auguste Rodin», 2008. [Consulta: 19 abril].La referencia utiliza parámetros obsoletos (ayuda)
* Museo Orsay. «Auguste Rodin: La Edad de Bronce», 2006. [Consulta: 19 abril].La referencia utiliza parámetros obsoletos (ayuda)

## Bibliografia

* Le Normand-Romain, Antoinette; Judrin, Claude; Vassalo, I.. Vers l'âge d'airain, Rodin en Belgique: Exposition. Ed. Musée Rodin, 1997. ISBN 2901428606.
# Emília (regió)

L'Emilia (Emeja en emilià) és una regió històrica italiana estructurada a l'entorn de la via romana que li va donar nom (la via Emília) i que juntament amb la regió històrica de la Romanya constitueix avui dia la regió administrativa d'Emília-Romanya. Comprenia les actuals províncies de Piacenza, Parma, Reggio Emília, Mòdena, Ferrara i part de la província de Bolonya, incloent-ne la capital.
Plini el Vell és el primer historiador que indica uns límits força precisos de la circumscripció administrativa que es coneixia com a VIII regio des que l'emperador August va dividir la península en onze regions administratives. Hi ha documents del segle I que ja relacionen la VIII regio amb la via que la travessava i s'hi refereixen com a regio Aemiliae viae; el poeta llatí Marcial en parla tot anomenant-la Aemilia VIII regio.

## Referències

* 1 2 Gambi, Lucio «Le «regioni» italiane come problema storico C» (en italià). Quaderni storici, 12, 34 (1), 1977, pàg. 275–298. ISSN: 0301-6307 [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ «L'unità storica dell'"Aemilia" - ProQuest» (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2020].
Viccionari
# Encenall

L'encenall o la borumballa és un fragment de material residual en forma de llenca o làmina corbada o espiral que es desprèn emprant un ribot o altres eines, com ara una garlopa o una broca, en fer treballs d'aplanament, raspallatge, desbastatge o perforació, sobre fusta. Se sol considerar un residu de les indústries de la fusta, però té aplicacions variades.
Rep també els noms de floc o floquí.
Se'n diu tafetà al Pallars, Tremp, a l'Urgell, Lleida, Manresa i Tarragona.
Al País Valencià hi ha les variants barumballa, barrumballa, borrumballa, burumballa i caragol de fuster (també en tortosí al costat de barumballa i a Ulldecona).
A les Balears burballa i reganyol/reguinyol, en Lleidatà safatà, en rossellonès bolilla (semblant al valencià de Monòver boriol, al boliol del Carxe i al burriol de Pinós) o volilla, vorilla i voladura (o doladura, de Dolar: rebaixar, llevar gruix a un objecte amb un instrument de tall. GEC: Conjunt dels estellicons i les deixalles que es desprenen quan hom dola). També refiló a Tarragona i sarumballa/sorumballa en tortosí (provinent segons Joan Coromines de 'borumballa x sarandejar').

## Usos

Els encenalls de fusta, s'empren per a:
* elaboració de taules de fusta aglomerada
* embalatge i protecció de paquets
* material d'aïllament
* compost per jardineria.
* llit per a animals de companyia o bestiar

## Encenall de xocolata

També es denomina encenall de xocolata, encenall de Sant Josep o simplement encenalls, una peça de pastisseria molt popular, que està feta de farina amb ametlles i sucre, recoberta (o no) de xocolata, tot seguint una forma caragolada en espiral.

## Vegeu també

* Pèl·let (combustible)
* Ferritja
* Resquill

## Referències

* ↑ «encenall, 3. plural:encenalls». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ encenalls-de-sant-josep
* ↑ encenall a Optimot
* ↑ encenalls-thermomix

## Enllaços externs

* encenalls-de-xocolata