OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Sant Jaume (Montcada)

L'església parroquial de Sant Jaume és un temple catòlic situat al municipi de Montcada datat del segle xviii. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.171-003, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià.

## Campanes

Són set les campanes de què disposa el campanar, quatre a la sala de campanes: Santa Inés, Santa Bàrbera, Mare de Déu del Patrocini totes foses l'any 1939 i la Sant Jaume fosa l'any 1982, i tres a la terrassa: campana dels quarts petita fosa l'any 1912, la campana dels quarts gran i la campana de les hores, ambdues de l'any 1926.

## Referències

* ↑ «Parròquia de Sant Jaume». Campaners.com. [Consulta: desembre 2015].
* 1 2 «Fitxa BRL:Iglesia Parroquial de San Jaime Apóstol». Cult.gva.es. [Consulta: desembre 2015].
# Open de Rouen

El torneig de Rouen, conegut oficialment com a Open de Rouen i darrerament per Open Capfinances Rouen Métropole, és una competició tennística professional que es disputa sobre terra batuda al Kindarena Sports Complex de Rouen, França. Pertany a les sèries 250 del circuit ATP masculí i serveix de preparació pel Roland Garros.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 250 ||||
| 2024 | Sloane Stephens | Magda Linette | 6−1, 2−6, 6−2 |
| WTA 125K ||||
| 2023 | Viktorija Golubic | Erika Andreeva | 6−4, 6−1 |
| 2022 | Marina Zanevska | Viktorija Golubic | 7−6(6), 6−1 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| WTA 250 ||||
| 2024 | Tímea Babos Irina Khromacheva | Naiktha Bains Maia Lumsden | 6−3, 6−4 |
| WTA 125K ||||
| 2023 | Maia Lumsden Jessika Ponchet | Anna Bondár Kimberley Zimmermann | 6−3, 7−6(4) |
| 2022 | Natela Dzalamidze Kamilla Rakhimova | Misaki Doi Oksana Kalashnikova | 6−2, 7−5 |

## Enllaços externs

* Web oficial (francès) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Rouen :
2022
2023
2024 :
# Església de Sant Jaume de Viladrover

L'Església de Sant Jaume de Viladrover és una obra romànica del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Sant Jaume de Viladrover o dels Bastons es troba aïllada, prop d'un mas, a 2 km de Balenyà. Es tracta d'un edifici d'una nau, coberta amb volta de canó amb llunetes i arcs torals, capçada per un absis semicircular amb decoració d'arcuacions sota fris de dents de serra de construït a principis del segle xx. Al costat de tramuntana s'hi afegí el cos de la sagristia. Conserva la porta original al mur de migdia, d'arc de mig punt amb dovelles bicolors, tot hi que ha estat cegada. L'accés actual es troba a la façana de ponent on hi ha una porta rectangular sota un frontó semicircular del segle xvii i una finestra en forma de creu. El més destacable és el campanar, de planta lleugerament romboïdal de tres pisos d'alçada, que descansa sobre la volta a l'extrem oest de la nau. Malgrat les modificacions d'època barroca, conserva algunes de les finestres romàniques geminades amb columna i capitell mensuliforme i la decoració d'arcuacions sota el fris de dents de serra de tipus llombard.

## Història

Va ser sufragània de Sant Martí del Brull fins al segle xix, moment en què va esdevenir parròquia. La primera notícia documental del temple data del 1029. En aquella data era de propietat privada, pertanyent a la masia Viladrover. El 1372 va ser venuda al canonge vigatà Pere Berenguer. El 1685 va ser renovada per complet la volta i el 1689 es va construir una capella nova a tramuntana. El 1926 va ser novament reformada amb la construcció de l'absis i amb la prolongació de la nau. Actualment és una parròquia autònoma i el seu estat de conservació és òptim.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2
# Otoglyphis

Otoglyphis és un gènere de plantes angiospermes de la família de les asteràcies (Asteraceae). Són plantes natives del nord d'Àfrica, des de les illes Canàries fins a Líbia, i de la península aràbiga.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser descrit i publicat per primer cop l'any 1874 a l'obra Nouveaux matériaux pour la flore atlantique del botànic francès Auguste Nicolas Pomel (1821-1898).

### Espècies

Dins del gènere Otoglyphis es reconeixen les dues espècies següents:
* Otoglyphis factorovskyi (Warb. & Eig) Oberpr. & Vogt
* Otoglyphis pubescens (Desf.) Pomel

### Sinònims

El següent noms científic és un sinònim heterotípic d'Otoglyphis:
* Aaronsohnia Warb. & Eig

## Referències

* 1 2 3 «Otoglyphis Pomel» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «Otoglyphis Pomel» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ Pomel, 1874, p. 56-57.

## Bibliografia

* Pomel, Nicolas Pomel. Nouveaux matériaux pour la flore atlantique (en francès), 1874.
# Església de Sant Jordi de Darkveti

L'església de Sant Jordi de Darkveti (en georgià: დარკვეთის წმინდა გიორგის ეკლესია) és un temple de l'Església ortodoxa georgiana dels segles x i xi de la regió occidental d'Imerècia a Geòrgia. És una basílica d'una única nau, amb deambulatori, de proporcions harmonioses i ornamentació de maçoneria tallada a les façanes exteriors. L'església està inscrita en la llista dels Monuments Culturals destacats de Geòrgia.

## Situació

L'església de Darkveti es troba a la riba dreta del Jruchula, afluent del riu Qvirila, al poble del mateix nom, al districte de Chiatura, a la regió d'Imerècia. El poble s'assenta sobre una muntanya, sobre el monestir de Mghvimevi, i és també conegut per la seva gruta prehistòrica.

## Descripció

L'església de Darkveti, dedicada a sant Jordi, és una basílica d'una única nau, amb un deambulatori baix -annexat en una data posterior- que en discorre pels costats sud i oest; en aquests costats es troben, també, les entrades a l'església. L'interior està dividit per dos parells de pilastres que sostenen els arcs interns de la volta. L'interior està emblanquinat i no hi ha rastre de pintura. L'església està il·luminada amb quatre finestres, una en cada costat. Les façanes presenten ornaments amb talles, especialment als marcs de les finestres i portes, que s'assemblen als de l'església de Savane, a uns 15 km a l'est de Darkveti. A la paret sud hi ha una llosa amb una representació en relleu d'un paó. La façana occidental té una finestra semicircular, amb arquivolta tallada, i també diverses inscripcions medievals georgianes. Paleogràficament es representen estranyes lletres angulars, i de vegades també, les més estranyes, en forma de quadrat.

### Inscripcions

Les inscripcions acrediten amb certesa Goliat i els seus fills -Godalbri, Liparit i K-E (Konstantine?). Per una inscripció de Savane, se sap que Goliat era fill de Jordi, fill de Gulzviad, un eristhavi ('duc de ducs') i el constructor d'aquesta església. No se sap a quina família noble pertanyien aquestes persones: Dimitri Bakradze i G. Tsereteli van veure en ells membres de la dinastia Kakhaberidze, mentre que Ekvtime Taqaishvili va plantejar la hipòtesi que representaven els ducs d'Argveti, anteriors als Kakhaberidze.

## Referències

* ↑ «List of Immovable Cultural Monuments» (en georgià). National Agency for Cultural Heritage Preservation of Georgia. [Consulta: 25 juliol 2019].
* 1 2 3 Taqaishvili, Ekvtime «Four Basilican Churches of the Qvirila valley». Georgica, 1, 2-3, 1936, pàg. 164-168.
* ↑ Sagona, Antonio. The Archaeology of the Caucasus: From Earliest Settlements to the Iron Age. Cambridge University Press, 2017, p. 67. ISBN 9781139061254.
# Església de Sant Martí de Cedofeita

L'església de Sant Martí de Cedofeita (en portuguès Igreja de São Martinho de Cedofeita) és una senzilla església romànica del segle xii a Porto, Portugal. És la més antiga de la ciutat. La tradició explica que fou construïda en el lloc en què Teodomir, rei dels sueus, es va convertir al cristianisme al segle vi.
És una església particular en l'arquitectura romànica portuguesa per ser l'únic edifici amb només una nau coberta per una volta de pedra, cosa que explica la presència de densos contraforts exteriors a les parets laterals. Està doncs formada per una nau i té un absis quadrangular separat per arc creuer recolzat sobre de capitells calcaris.
La nau està coberta per una volta de canó composta per quatre trams, i tres arcs torals suportats per columnes adossades amb capitells granítics de tractament bisellat. La capçalera es compon de dos trams i els seus murs interiors s'organitzen en dos. En el primer es veu una seqüència d'onze arcades cegues amb petites columnes. Per sobre, hi ha una obertura a cada costat, l'arranjament del qual resulta d'una concepció diferent de la primitiva.
Hi ha tres portals. El de la façana principal, amb tres petites columnes i arquivoltes, amb capitells amb decoració animalista, revela tendències de Coïmbra. En el timpà, hi ha una inscripció del segle xviii. Per sobre del portal, hi ha una obertura en arc ple, sostingut per petites columnes. Al portal nord, hi ha un Agnus Dei gravat al timpà. Aquí són nítides les influències limosines, especialment en l'ús dels capitells sense imposta, tal com els trobem a la catedral de Porto. L'aspecte massís de la façana occidental pot ser una solució diferent de la inicial.

## Referències

* ↑ «Igreja de São Martinho da Cedofeita / Igreja Paroquial da Cedofeita / Igreja de São Martinho» (en anglès). Patrimonio Cultural - SIPA – Sistema de Informação para o Património Arquitetónico. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ Ferreiro, Alberto «Early medieval missionary tactics: the example of Martin and Caesarius» (en castellà). Studia Historica. Historia Antigua, 6, 1988. ISSN: 2530-4100.
* ↑ Ferreira Lopes, Patrícia Raquel «A representação do Agnus Dei nos tímpanos das igrejas românicas portuguesas». Revista Roda da Fortuna: Revista Eletrônica sobre Antiguidade e Medievo, 2, 2013, pàg. 340–378. ISSN: 2014-7430.
* ↑ Botelho, Maria Leonor «"Dominus Exercituum": apotropaic Guardians at the thresholds of portuguese churches of the romanesque period». Secrets and discovery in the Middle Ages: proceedings of the 5th European Congress of the Fédération Internationale des Instituts d'Études Médiévales (Porto, 25th to 29th June 2013). Fédération Internationale des Instituts d’Études Médiévales (FIDEM), 2017, pàg. 285–295.
* ↑ «Histórias da cidade: a mais antiga igreja do Porto é consagrada a S. Martinho» (en portuguès). Porto.pt, 14-11-2021. [Consulta: 23 juliol 2023].
# Església de Sant Martí de Centelles

L'Església de Sant Martí de Centelles és una obra de Sant Martí de Centelles (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El conjunt parroquial de l'església de Sant Martí de Centelles està integrat per l'església de Sant Martí (barroca del segle xvii, amb vestigis de l'església romànica documentada a partir de l'any 1031), la rectoria (segle xviii), el clos cementirial (segle xix) i la cripta neogòtica dels comtes de Centelles (segle xix), així com una escala monumental d'accés construïda en el mateix moment.
# Església de Sant Miquel Arcàngel (Quart de les Valls)

L'església de Sant Miquel Arcàngel és un església parroquial d'estil barroc al municipi valencià de Quart de les Valls (el Camp de Morvedre). Construïda entre 1771 i 1780 sobre un petit temple gòtic, es localitza al centre del municipi i està inscrita com a Bé d'interès cultural amb codi 46.12.101-001 i nombre d'anotació ministerial RI-51-0004595 de 16 de febrer de 1982. Es tracta d'una església d'una sola nau amb capçalera recta i capelles laterals, situades entre els contraforts i on la nau es cobreix amb volta de canó amb llunetes en què se situen les finestres. El campanar està adossat a la façana principal i consta de tres cossos, i se situa en el baix l'escala que condueix al cor. El primer cos està construït amb maçoneria i carreus en els cantons, mentre que el cos de campanes i la rematada estan realitzats amb maó.

## Història

Després de l'expulsió dels moriscos el 1609, Quart de les Valls va quedar despoblada. Va ser venuda per la corona en diverses ocasions, als comtes d'Almenara i finalment al de Faura. Aquest va realitzar una repoblació amb gent d'Aragó i Catalunya. Fruit d'aquesta repoblació, va ser la construcció d'una primera església dedicada a sant Miquel. No obstant això, la repoblació no va ser suficient per a reactivar l'economia local. Per això, es va arribar a un acord amb l'orde dels Servents de Maria. Aquest orde italià ja estava establert a Montant (l'Alt Millars).
L'església, del 1771, es va edificar adossada al convent dels servites. El convent va ser desamortitzat el 1835 i l'edifici va passar a una successió d'usos diferents: escola, residència de mestres, dependències municipals diverses, jutjat de pau i fins i tot corral. El 1965 l'antic convent, en ruïnes, va ser demolit, i en quedà només l'església i algun mur. L'església va seguir en ús després de la desamortització del 1835. Atès que la primitiva parròquia, que datava del 1535, es trobava en molt mal estat, es va decidir traslladar la seu parroquial a l'antiga església conventual.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text del BIC incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana

## Referències

* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=163
* 1 2 Historia de Quart de les Valls (castellà)
* ↑ http://mayores.uji.es/blogs/antropmorve/2012/04/17/patrimonio-artistico/ Arxivat 2017-06-16 a Wayback Machine.
# Església de Sant Nicolau (Palma)

L'Església de Sant Nicolau és una església parroquial gòtica de Mallorca que es troba al carrer homònim. És dedicada a Sant Nicolau de Bari.
El primitiu edifici de l'església de Sant Nicolau fou temple parroquial de 1302. Entre el 1309 i 1349 es bastí el nou temple. A finals del segle xv es reconstruí a causa de l'enfonsament de la nau. La façana principal i els dos portals són d'aquesta època. El 1681 es dugué a terme una altra reforma important que canvià per complet l'absis, la coberta i la decoració.
El portal principal és ogival i té decoració amb motius vegetals i pinacles laterals. El nínxol del timpà emmarca la imatge de Sant Nicolau, obra del segle xvii. El portal lateral també és ogival però amb sobreportal clàssic del segle xviii rematat per un trencaaigües. La planta és de nau única amb cinc capelles laterals rectangulars i té la coberta de volta de canó amb llunetes. Igualment que les capelles que s'obren sota arcs de mig punt amb pilastres motllurades i capitells amb decoració vegetal. El campanar és de planta hexagonal. El retaule major té una pintura gòtica del segle xv que representa sant Nicolau i és obra de Miquel d'Alcanyís.
El 2020 es varen restaurar les veixil·les parroquials, i es tornaren a exposar per primera vegada la Setmana Santa de 2021.

## Galeria

* El campanar vist de la plaça del Mercat
* El retaule major
* La Mare de Déu del Bon Succés
* La Mare de Déu del Roser
* El portal major entorn de 1900

## Bibliografia

* Valero, Gaspar. Itineraris pel centre històric de Palma. Palma: Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 84-87159-49-4.

## Referències

* 1 2 Valero, 1993.
* ↑ «Sant Nicolau luce sus restaurados estandartes de la Pasión de Cristo». Diario de Mallorca, 23-03-2021 [Consulta: 30 març 2021].
# Equació de Clapeyron

L'equació de Clapeyron, deguda al físic francès Benoît Paul Émile Clapeyron, expressa la dependència quantitativa de la pressió d'equilibri entre fases amb la temperatura o bé la variació de la temperatura d'equilibri entre fases amb la pressió, essent aplicable a qualsevol sistema tancat. L'equació és:
${\frac {\mathrm {d} T}{\mathrm {d} P}}={\frac {T\Delta V_{\rm {m}}}{\Delta H_{\rm {m}}}}$
on T és la temperatura, P la pressió, ∆V$_m$ la variació del volum molar en el canvi de fase i ∆H$_m$ la variació d'entalpia molar del canvi de fase.

## Deducció termodinàmica

Suposem una substància pura present en dues fases α i β a la pressió P i temperatura T, per exemple aigua líquida i gel. La condició d'equilibri és que els potencials químics a ambdues fases siguin iguals:
$\mu ^{\alpha }=\mu ^{\beta }\,$
Si la temperatura canvia ho ha de fer la pressió de manera que es torni a l'equilibri, per tant cada potencial químic variarà en quantitats que han de ser iguals, ja que al final ambdós potencials químics han de seguir iguals. Així tenim que:
$\mathrm {d} \mu ^{\alpha }=\mathrm {d} \mu ^{\beta }\,$
El potencial químic es pot relacionar amb l'entropia molar, la temperatura, el volum molar i la pressió mitjançant la relació: $\mathrm {d} \mu =-S_{\rm {m}}\,\mathrm {d} T+V_{\rm {m}}\,\mathrm {d} P$, que podem substituir a l'anterior igualtat:
$-S_{\rm {m}}^{\alpha }\,\mathrm {d} T+V_{\rm {m}}^{\alpha }\,\mathrm {d} P=-S_{\rm {m}}^{\beta }\,\mathrm {d} T+V_{\rm {m}}^{\beta }\,\mathrm {d} P$
Si reagrupam tenim:
$(S_{\rm {m}}^{\beta }-S_{\rm {m}}^{\alpha })\,\mathrm {d} T=(V_{\rm {m}}^{\beta }-V_{\rm {m}}^{\alpha })\,\mathrm {d} P$
$\Delta S_{\rm {m}}\,\mathrm {d} T=\Delta V_{\rm {m}}\,\mathrm {d} P$
Com que les dues fases estan en equilibri podem substituir la variació d'entropia molar per $\Delta S_{\rm {m}}=\Delta H_{\rm {m}}/T\,$ i l'equació queda finalment:
${\frac {\mathrm {d} T}{\mathrm {d} P}}={\frac {T\Delta V_{\rm {m}}}{\Delta H_{\rm {m}}}}$

## Referències

* ↑ Rodríguez, J. A.; Ruíz, J. J. i Urieta, J. S.. Termodinámica química. Madrid: Síntesis, setembre 2000, p. 139. ISBN 84-7738-581-5.
* ↑ Díaz Peña, M.; Roig Muntaner, A. Química física (en castellà). 1ª. Madrid: Alhambra, 1980, p. 817. ISBN 84-205-0575-7.
# AJG

AJG té els següents significats:
* Assemblea de Joves de Gràcia, entitat social juvenil de la Vila de Gràcia, a Barcelona
* ajg també és el codi ISO 639-3 de l'aja, llengua parlada a Benín i Togo
# Ajuntament del Vendrell

L'Ajuntament del Vendrell és un edifici del municipi del Vendrell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situat a la Plaça Vella, té una façana en forma d'L, la qual cosa es deu al fet que és format per dues cases que s'uneixen formant un angle recte.
La façana que dona a la Plaça Vella, és formada per tres plantes. Els baixos tenen dues grans finestres amb arc de mig punt. A la planta principal hi ha un gran balcó que ocupa tota la façana, el qual té mènsules, barana de ferro forjat i obertures rematades per un frontó amb dibuixos decoratius. Al segon pis, afegit posteriorment, hi ha dues portes balconeres, així com una cornisa i una barana de pedra. La segona part de l'edifici ocupa el xamfrà Plaça Vella-carrer de Mar. Consta de tres plantes. Els baixos presenten la porta d'accés a l'Ajuntament. El pis principal té també un gran balcó que comunica amb el de la façana del costat, és a dir, hi ha una gran balconada que recorre tota la façana del pis principal de la Casa de la Vila. El pis superior té nou finestres i és rematat per una cornisa.

## Història

L'Ajuntament s'edificà sobre l'antic cementiri de la vila, no s'ha d'oblidar que és situat al costat de l'església. L'edifici ha sofert diferents restauracions en 1844 i en 1879. Cal ressaltar que abans l'entrada era situada en el carrer de Mar i no pas a la Plaça Vella, això és corroborat per l'arc tapiat que hi ha en aquesta zona. A l'interior de l'Ajuntament es troba l'escut de la vila, el qual constituïa abans la clau de l'arc de l'entrada. Figura la data de 1775 en l'escut de la porta lateral.

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament del Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ajuntament del Vendrell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Portada/efemèride març 10

Ovidi Montllor
« 9 de març · 10 de març · 11 de març »
# Eruguera de les Kai

L'eruguera de les Kai (Edolisoma dispar) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Kai.

## Referències

* ↑ «Eruguera de les Kai». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera de les Palau

L'eruguera de les Palau (Edolisoma monacha) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Palau.

## Referències

* ↑ «Eruguera de les Palau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera de les Samoa

L'eruguera de les Samoa (Lalage sharpei) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae). Habita els boscos espesos de les muntanyes de les illes de Savaii i Upolu, a l'oest de Samoa.

## Referències

* ↑ «Eruguera de les Samoa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
# Eruguera terrestre

L'eruguera terrestre(Coracina maxima) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae) que habita boscos i sabanes de la major part d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Eruguera terrestre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Erísim austral

L'erísim austral o ravenissa groga (Erysimum grandiflorum) és una planta silvestre de la família brassicàcia.

## Descripció

Planta biennal, triennal o perennant, herba erecta de 20 a 60 cm d'alçada. Fulles linears lanceolades o linears ;flors grogues floreix d'abril a juliol; fruit en síliqua allargades amb llavors d'1,5 a 2,2 mm.

## Hàbitat

Replans de roques i pastures pedregoses bàsiques o àcides principalment a la muntanya mediterrània i submediterrània des del 60 als 1800 m d'altitud. No es troba ales Balears.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països catalans Barcelona 1990
# Esbart Mare Nostrum

L'Esbart Mare Nostrum és una entitat de Sant Andreu del Palomar (Barcelonès) creada l'any 1956. Des de fa més de cinquanta anys es dedica a ensenyar danses tradicionals dels Països Catalans, que s'ofereixen al públic en actuacions diverses. Es dedica a ensenyar danses tradicionals de totes les terres de parla catalana i a representar-les en actuacions públiques. L'esbart organitza cursets en grups, segons l'edat dels alumnes: fins a cinc anys, de sis a deu anys, i d'onze a dinou. Fins al 1957 (pel cap baix) dirigí l'esbart el folklorista Lluís Moreno i Pallí.

## Referències

* ↑ «Esbart Mare Nostrum». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Portal de l'Esbart Mare Nostrum
# Escaiola (construcció)

L'escaiola és un producte industrial que s'obté del guix natural. És un guix d'alta qualitat i gra molt fi, amb puresa major.
El terme prové de l'italià Scagliola, diminutiu de Scaglia, del llatí Scaliolae, una pedra tova lleugerament semblant al talc.

## Tipologia
### Escaiola de guix

Es fa servir barrejant aigua amb sulfat de calci hemidratat:CaSO4·1/2H2O. Es produeix escalfant el guix a uns 150 °C.
2 CaSO4·2H2O → 2 CaSO4·0.5H2O + 3 H2O (alliberat com vapor). A París, Montmartre, hi ha un gran jaciment de guix.

### Escaiola de calç

Aquesta és una barreja d'hidròxid de calci i sorra (o altres d'inerts). El diòxid de carboni de l'atmosfera causa la transformació de l'hidròxid de calci en carbonat de calci.
Per produir escaiola de calç les pedres de carbonat de calci són escalfades per produir òxid de calci (cal viva) i quan s'afegeix aigua es torna hidròxid de calci (cal apagada) que es ven en forma de pols blanca. S'ha d'afegir més aigua per usar l'escaiola de calç en forma de pasta.
L'escaiola de calç es fa servir en els autèntics frescos (pictòrics). Els pigments, s'apliquen diluïts en aigua quan l'escaiola encara està fresca.

### Escaiola de ciment

L'escaiola de ciment és una barreja d'escaiola, sorra, ciment Portland i aigua. S'aplica en la construcció en interiors i exteriors per obtenir una superfície suau. Diverses escaioles basades en ciment es fan servir en productes contra el foc. Normalment es fa servir vermiculita com agregat lleuger de pes.