OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadi Giuseppe Grezar

L'Stadio Giuseppe Grezar va ser un estadi multiusos de Trieste, Itàlia. Va ser inaugurat el 1932 amb el nom d'Stadio Littorio, i inicialment era la seu dels partits del Triestina Calcio. La capacitat de l'estadi era de 8.000 espectadors. A la Copa del Món de 1934 s'hi va jugar el partit entre Txecoslovàquia i Romania.
El 1943 va ser rebatejat com Stadio di Valmaura. Li van canviar el nom una altra vegada el 1967, en honor de Giuseppe Grezar, un futbolista local que era de la plantila del Grande Torino que va morir en el desastre aeri de Superga, el 1949.
El 1992 va ser reemplaçat per l'Stadio Nereo Rocco, una instal·lació propera. Tot i això l'Stadio Giuseppe Grezar roman obert com un estadi atlètic menor.
# Estadi Kaftanzoglio

Propietat de l'Iraklis FC, l'Estadi de futbol Kaftanzoglio, situat a Tessalònica (Grècia), va ser inaugurat el 27 d'octubre de 1960 i es va reformar el 2004. L'estadi té una capacitat de 28.000 espectadors.

## Enllaços externs

* Web de l'Iraklis FC (grec) (anglès)
# Estadi Municipal Pere Majós Daviu

L'Estadi Municipal Pere Majós Daviu o també anomenat Camp de Futbol Municipal Pere Majós Daviu va ser inaugurat el 19 de desembre del 2021 és el camp de futbol en el qual juga el CE Benavent. Està situat a la població Benavent de Segrià. Substitueix l'antic estadi municipal de Benavent de Segrià, ja que l'ajuntament de Benavent de Segrià va decidir canviar-li el nom en homenatge a Pere Majós Daviu antic delegat del camp municipal i que va morir al setembre del 2021. Té una capacitat per uns 1.000 espectadors.I l'any 2021 s'hi van instal·lar uns nous vestidors.

## Comunicacions

| Servei | Estació | Distancia del Camp |
| Autobús | Líniea interurbanea 102 | 260 m |
| Tren | Estació Lleida Pirineus | 8,9 km |
| Aeroport | Aeroport de Lleida-Alguaire | 11 km |

## Referències

* 1 2 «El camp de futbol portarà el nom de Pere Majós Daviu.». Segre.com, 28-10-2021. [Consulta: 14 gener 2022].
* 1 2 «Ho va acordar al darrer Ple juntament amb el canvi de nom del camp de futbol, que passarà a anomenar-se Pere Majós Daviu.». Ajuntament de Benavent de Segrià, DIMECRES 27 OCTUBRE 2021. [Consulta: 14 gener 2022].
# Estadimetria

L' estadimetría és un mètode aproximat de mesurament d'una distància usant instruments topogràfics òptics com el teodolit o el equialtímetre (comunament anomenat nivell òptic) i en altres temps, planxeta, etc.
Per mesurar estadimétricamente, aquests instruments tenen en el seu reticle, a més dels dos fils principals l'horitzontal i el vertical per a la bisecció, dos fils secundaris anomenats estadimètrics situats sobre el fil vertical.
Amb l'ajuda d'una fita es llegeixen en forma aproximada la quantitat de franges de 25cm que hi ha entre aquests dos fils estadimètrics. Aquesta lectura, multiplicada per 100 (constant estadimétrica) dona la distància aproximada al punt marcat amb la fita.
En forma anàloga, amb ajuda d'una mira d'anivellament, es llegeixen tots dos fils estadimètrics, es calcula la diferència entre ambdues lectures i la multiplica per 100, obtenint novament la distància aproximada al punt on es troba la mira.
Mètode estadimètric: És un mètode molt simple i era àmpliament usat, abans de l'aparició dels mitjans electrònics com les estacions totals, electro-distanciómetros i el GPS, si bé la seva precisió no arribava a la requerida per a un aixecament cadastral, era usat normalment en treballs topogràfics, això vol dir que si bé no podia ser usat durant la fitació d'un lot o poma, o per replantejar els fonaments d'un edifici, sí que era usat amb tota confiança per efectuar el relleu d'un lot o una superfície que havia de ser representada en un pla, o per a mesurar una distància en un lloc on els obstacles feien impossible la utilització d'una cinta.
Es basa en la relació d'igualtat existent entre el focus del sistema òptic de l'aparell utilitzat (teodolit o nivell) (F) i la distància entre els fils estadimètrics del reticle (H), per una banda i la distància entre el centre del sistema òptic amb la mira (D) i el tros de mira comprès entre les lectures dels fils superior i inferior (L).
En definitiva la distància obtinguda és igual a la lectura més gran , Menys la lectura menor, multiplicat per cent.

## Vegeu també

* Taquímetre
* Telèmetre estadimètric
# Estadística matemàtica

L'estadística matemàtica és l'estudi de l'estadística des del punt de vista de la matemàtica fent servir la teoria de la probabilitat i també altres branques de la matemàtica com l'àlgebra lineal i l'anàlisi matemàtica. El terme "estadística matemàtica" està estretament relacionat amb la teoria estadística però també abasta la ciència actuarial i la teoria de la probabilitat no estadística particularment a Escandinàvia. L'estadística matemàtica s'ha inspirat en i ha fet servir molts procediments de l'estadística aplicada. L'estadística té els seus orígens l'any 3000 aC, en l'agricultura i el comerç.

## Referències

* ↑ Lakshmikantham,, ed. by D. Kannan,... V.. Handbook of stochastic analysis and applications. Nova York: M. Dekker, 2002. ISBN 0824706609.
* ↑ Schervish, Mark J. Theory of statistics. Corr. 2nd print.. Nova York: Springer, 1995. ISBN 0387945466.
* ↑ «What does mathematical statistics mean?». [Consulta: 26 juliol 2021].
# Estany Gelat de Comaloforno

L'Estany Gelat de Comaloforno és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«Coma-lo-forno és coma de la forna. Una forna, en el país és una coveta o forat en la roca, com la que s'obre a la cresta d'aquest pic».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.683 metres d'altitud, a la Capçalera de Caldes, a l'est-nord-est del Pic de Comaloforno i a l'est del Besiberri Sud. Drena pel seu extrem nord-occidental per anar a engrandir el Barranc de Malavesina.

## Rutes

L'estany es troba en el camí que des de l'extrem occidental de la Presa de Cavallers, via el Pas de l'Ós, porta al Pic de Comaloforno.

## Referències

* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 12/06/2011]
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany Grenui

L'Estany Grenui o Estany de Grenui és un llac d'origen glacial que es troba a 2.450 m d'altitud, situat al circ glacial de Cogomella a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella. És part de l'àrea perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
La seva conca està formada a ponent pels contraforts del nord-oest del Pic Saladoi els occidentals de la Serra Tancada. Rep les aigües de la muntanya i d'un estanyet petit situat al seu nord-oest i les aboca en dos estanys: l'Estany Morera, al sud-est, i l'Estany de Reguera, al nord-oest.
Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera nord-oriental del riu de Riqüerna, a través del barranc de Francí, al voltant del Pic Salado.
En les obres de construcció de la central hidroelèctrica de Capdella l'empresa Energia Elèctrica de Catalunya va fer una presa d'aigua a l'estany per ampliar la seva capacitat original.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Estany Gémena de Baix

L'Estany Gémena de Baix és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«El nom deriva del llatí "stagna gemina", estanys bessons».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.234 metres d'altitud, en el sector nord-oriental de la Vall de Llubriqueto. Té una superfície de 7,9 hectàrees i 21 metres de fondària màxima. Pel seu extrem septentrional rep les aigües del seu bessó, l'Estany Gémena de Dalt (N), i drena per l'extrem meridional cap al Salt de Llubriqueto (S) del Barranc de Llubriqueto.
Porta d'entrada al Circ de Gémena, cal remarcar, al seu voltant, els cims de: Pic de l'Estany Gémena (O), Pic de Baserca (NO), Punta Senyalada (NNO), Pic d'Abellers (N), Besiberri Sud (NNE), Pic de Comaloforno (NNE), Punta de Passet (NNE) i Punta de Lequeutre (NNE); tots, menys els dos primers, per sobre dels 2.900 metres i dos d'ells per damunt dels 3.000.

## Rutes

El camí que s'endinsa dins la Vall de Llubriqueto té el seu punt de sortida en Toirigo, just passat el pont de l'entrada al parc per Cavallers. La ruta s'enfila cap a l'oest buscant el Barranc de Llubriqueto, just on s'inicia el salt de la Sallent, i on el camí gira cap al Pla de la Cabana al nord-oest. Al nord del pla un sender s'enfila primer cap al nord, per després virar cap a ponent i arribar al llac.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 22 juliol 2011].
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 235. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de Baborte

L'estany de Baborte és un llac glacial que ocupa la cubeta inferior del Circ de Baborte. Està situat a 2.368 metres d'altitud, i la seva superfície és de 8,4 hectàrees. Forma part del Parc Natural de l'Alt Pirineu, i pertany al terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà.
Prop de a seva riba nord es troba el refugi del Cinquantenari, no guardat.
El topònim té un origen basc. L'estany pren nom del circ. En el circ d'estanys hi ha grans prades, i el nom deu venir d'un derivat de behor-ti format amb el sufix base -Ti de funció col·lectiva (o bé locativa) i el basc behor egua: lloc apropiat per a les eugassades.
L'emissari de l'estany, anomenat Barranc de Baborte, desaigua per la dreta al riu Noguera de Vallferrera.

## Referències

* ↑ COROMINES, JOAN. Onomasticon Cataloniae Vol. II, p.49-50.

## Bibliografia

* «Estany de Baborte» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 11 setembre 2021.].
# Estany de Bancells

L'Estany de Bancells és un estany d'unes 6 hectàrees de superfície, format originàriament per una revinguda del Tordera. Actualment s'alimenta d'aigües del freàtic i ateny una fondària de mig metre a les èpoques més favorables, tot i que arriba a assecar-se en altres èpoques de l'any. L'estany està totalment cobert per una freixeneda, que té l'aparença d'un bosc espès i inundable. Aquesta zona ha experimentat una degradació important per la construcció de la carretera GI-512, que ha destruït una part de l'antic estany i modifica el funcionament hidrològic del conjunt de l'espai. Al sector nord s'hi han fet moviments de terres i s'ha construït una planta de distribució de gas a la part pròxima a la carretera. Així doncs, actualment els hàbitats naturals es concentren gairebé únicament a un petit sector de la part SE.
D'aquest espai destaca un bosc de ribera inundable format bàsicament per freixes (Fraxinus angustifolia), amb alguns gatells (Salix cinerea), salzes (S. alba), roures i oms (Ulmus minor) (hàbitat d'interès comunitari 92A0 "Alberedes, salzedes i altres boscos de ribera"). També s'hi havia identificat l'hàbitat 3150 "Estanys naturals eutròfics amb vegetació natant (Hydrocharition) o poblaments submersos d'espigues d'aigua (Potamion)", potser ja desaparegut degut a les agressions que ha sofert l'espai. A l'estrat herbaci s'hi havia citat el balcalló (Carex riparia), C. vulpina, C. remota, Butomus umbellatus, plantatge d'aigua (Alisma plantago-aquatica), Cyperus longus, Montia fontana chondrosperma, Peplis portula, Lythrum hyssopyfolia, Myosotis scorpioides, Ophioglossum vulgatum, Veronica acinifolia, Iris pseudacorus, etc. Pel que fa a la vegetació hidrofítica, s'hi havia citat Ludvigia palustris, Polygonum amphibium, Callictriche stagnalis, Callictriche brutia, Ranunculus peltatus i Ranunculus trichophyllus. Als voltants hi havia prats de dall que complementaven el valor natural de tota la zona.
Pel que fa a la fauna, s'hi coneixia la presència de la tortuga de rierol (Mauremys leprosa) i de la reineta (Hyla meridionalis). Hi ha encara tritó verd (Triturus marmoratus), tritó palmat (Lissotriton helveticus) i granoteta de punts (Pelodytes punctatus). L'expansió dels conreus, la sobreexplotació dels aqüífers i el pas o la instal·lació de diverses infraestructures, ja comentades, han provocat una greu degradació d'aquest espai. Caldria actuar de forma urgent per revertir els factors que l'estan fent desaparèixer.

## Referències

* 1 2 3 «Estany de Bancells». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 18 de febrer 2015. [Consulta: 17 febrer 2015].
# Estany de Bèrra

L'estany de Bèrra (en occità Mar de Bèrra o Estanh de Bèrra, en francès Étang de Berre) és un estany litoral de Provença, dins el departament francès de les Boques del Roine. Comunica amb el Mediterrani mitjançant el canal natural, si bé modificat posteriorment, de Caronta, que finalitza a Lo Pòrt de Boc. Té una superfície de 155,3 km².
A partir del segle xx, l'estany de Bèrra ha esdevingut una gran zona industrial estretament lligada a la metropòli de Marsella, situada una mica més cap a l'est. Comprèn en particular:
* l'Aeroport Marsella-Provença, dins el municipi de Marinhana;
* les refineries de petroli de La Meda, Bèrra i L'Averat (en francès Lavéra);
* el complex siderúrgic de Fòs de Mar.
Els deu municipis que el voregen són, començant pel que dona nom a l'estany i en el sentit de les agulles del rellotge: Bèrra (o Bèrra de l'Estanh), Ronhac, Vitròla, Marinhana, Castèunòu dau Martegue, Lo Martegue, Sant Mitre lei Barri, Istre, Miramàs i Sanch Amàs.
# Estany de Gerber

L'estany de Gerber és un estany d'origen glacial a la vall de Gerber, situada a la capçalera de la vall d'Àneu. És un dels pocs estanys grans (14.4 ha de superfície) no alterats per l'obra hidràulica i un dels més profunds (63 m). La conca orientada cap al nord-est té el cim dels Pics de Bassiero (2887 m) com a punt més alt. Té 284 ha de superfície i diversos estanys i estanyets de diferents mides. Es troba a una altitud de 2165 m.
La vegetació de la conca està formada per gespets (prats de Festuca eskia), tot i que també hi són abundants els prats de Carex curvula i les pinedes de pi negre (Pinus uncinata) amb neret (Rhododendron ferrugineum). És un estany molt oligotròfic, i tot i la seva poca altitud no hi ha cap espècie de planta aquàtica.
La fauna de l'estany conté dues espècies de peixos introduïdes, la truita comuna (Salmo trutta) i el barb roig (Phoxinus phoxinus), i als estanyets de la conca hi ha granota roja (Rana temporaria). Pel que fa als crustacis, és dels pocs estanys amb dues espècies de copèpodes calanoids (Diaptomus cyaneus i Eudiaptomus vulgaris) fet només present a alguns estanys grans i algun altre cas excepcional.
L'estat ecològic és Bo segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua. Està actualment inclòs dintre del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El seu estat de conservació és bo. Degut a ser un estany gran que es troba clarament per sota el límit del bosc i, que ha sobreviscut a l'aprofitament massiu de l'obra hidràulica, resulta molt singular i caldria fer tot el possible perquè segueixi així en el futur.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 3 4 «Estany Gerber». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 4 setembre 2014].
# Estany de Serra-Saguer

L'Estany de Serra-Seguer és un petit estany d'unes 3,7 Ha, al terme municipal de Sant Climent Sescebes, relativament proper als Estanys dels Torlits i a altres estanys del massís de l'Albera. És sobre un petit promontori, anomenat Serra-seguer, a partir del qual se li ha donat nom (no s'ha identificat cap topònim específic de l'estany, al mapa topogràfic de l'ICC).
Es tracta d'un estany parcialment dessecat per l'obertura de rases de drenatge, que s'inunda temporalment, tal com posa de manifest l'existència de zones amb herbassars humits, mulladius i restes algals sobre les pedres o el sòl, d'una coloració característica. Està envoltat per una closa o paret de pedra seca i solcat per rases de drenatge, amb els quals es regulava, ja des d'antic, la hidrologia de l'estany.
Pel que fa a la vegetació, destaca la presència de diversos freixes de fulla petita i oms, així com l'existència de jonqueres mediterrànies. Al seu entorn hi ha zones destinades a un ús agrícola (oliveres, etc.), vinyes abandonades i zones boscoses. Entre les vinyes de l'entorn immediat hi comencen a créixer alguns freixes.
Pel que fa als hàbitats d'interès comunitari, es pot identificar la presència de l'hàbitat prioritari 3170* "Basses i tolls temporers mediterranis".
Malgrat que no es disposa de referències sobre la fauna, molt probablement l'espai és interessant per a les poblacions d'amfibis de la zona, com a punt de reproducció, així com per a les aus, que hi troben un punt de repòs en èpoques migratòries.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Estanys de Serra-Saguer». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 8 maig 2014].
# Estany de Viella

L'estany de Viella (en aranès Estanh de Vielha) és una petita bassa d'origen natural de 0,3 hectàrees enclavada en una petita cubeta d'origen natural i alimentada per una font, situada a solell en una zona de prats naturals dins del domini dels boscos de pi roig a 1.650 m.
El seu principal interès ve donat per la presència de comunitats aquàtiques higròfiles molt rares a Catalunya com són Alopecurus aequalis, Poasupina, Rorippa islandica i Luronium natans. Particularment aquesta darrera espècie és estrictament protegida i catalogada a nivell nacional en perill dins de l'Atlas y Libro Rojo de la Flora Vascular Amenazada de España. És una planta a nivell peninsular amb només cinc nuclis aïllats descrits, de distribució molt fragmentada i acusades fluctuacions, que viu dins d'hàbitats molt sensibles. El grau de protecció de la bassa és suficient, ja que es troba dins del PEIN, a més és refugi de pesca i situat dins d'una forest d'Utilitat Pública. Per altra banda, no s'observen impactes o amenaces destacables, essent la principal el seu ús com abeurador pel bestiar, pel risc que comporta d'eutrofització de les aigües o d'alteració per trepig de la vegetació aquàtica. Com s'ha mencionat anteriorment, l'espai pertany a l'espai del PEIN i de la Xarxa Natura 2000 ES5130006, Estanh de Vielha.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 «Estany de Vielha». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya. (CC-BY-SA). [Consulta: 25 febrer 2014].
# Estany de la Roca

L'Estany de la Roca és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom l'hi ve de la roca que sobresurt al mig de l'estany.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.397 metres d'altitud, en el sector meridional de la Vall de Colieto, a peus del Coll de Comalesbienes, els Crestells de Colieto, el Coll de Colieto i el Pic de Contraix, que el rodegen pel sud. Drena cap a l'Estany Gran de Colieto (N).

## Rutes

La ruta surt des del Refugi Joan Ventosa i Calvell, passa pel Bassot de Colieto i l'Estany Gran de Colieto, abandona el tàlveg de la vall a mig camí del Collet de Contraix, on agafa direcció sud-oest primer i sud finalment.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de les Mussoles

L'Estany de les Mussoles o des Mussoles és un llac d'origen glacial que es troba dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, a 2.356 m d'altitud, en el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça.
El seu nom prové «del basc, mun-tzi-ol-a, cabana de l'aturonament, del massís de turons».
Situat en les Mussoles, la vall dreta de les dues que conformen la Vall de les Mussoles, flanquejat per la Serra de les Mussoles al nord-est i el serrat que baixa de la Dent de les Mussoles a ponent, per sota dels Estanys de Cap de les Mussoles, drena, cap al nord-oest, al Barranc de les Mussoles.

## Rutes

La ruta surt del Planell de Sant Esperit resseguint la riba esquerra del Barranc de Llacs, fins a trobar i seguir, cap al sud-est, el Barranc de les Mussoles. Al trobar el punt on desaigua el Barranc de la Cometa de les Mussoles la ruta ressegueix aquest barranc uns 400 metres direcció sud, on gira cap al nord-est, per resseguir després la riba dreta del Barranc de les Mussoles una altra vegada fins a arribar a l'estany.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 25 abril 2011].
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)