OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Domenico Sarro

Domenico Natale Sarro, o Sarri (24 de desembre de 1679 - 25 de gener de 1744), fou un compositor italià.
De 1688 a 1697 estudià al conservatori napolità de San Onofrio sent alumne d'Angelo Durante. El 1703 fou nomenat vice-mestre de la "Reale Capella de Nàpols", com a guanyador del concurs organitzat per assignar el lloc vacant que havia deixat A. Scarlatti; el 1737 arribà a mestre. També fou nomenat el 1728 mestre del "Corpo di Città" a Nàpols. També va treballar en d'altres capitals de nombroses ciutats, com en la de "San Paolo Maggiore. Fou un dels més grans músics italians del període que marca el pas del Barroc florit a l'estil galant.
Va compondre extensament a principis del segle xviii. La seva òpera Didone abbandonata, estrenada l'1 de febrer de 1724 al Teatro San Bartolomeo de Nàpols, fou la primera amb llibret de Pietro Metastasio. Se'l recorda millor avui com el compositor de Achille in Sciro, l'òpera que s'escollí per estrenar el Teatro San Carlo el 1737. Sarro i Orefice, entre d'altres foren els adalils de l'òpera en dialecte napolità i ells dos encolaboració van escriure l'òpera La Finta pellegrina (1734).
A més fou autor d'entremitjos còmics, misses, música sacra i d'un concert per a flauta.

## Òperes

* Le gare generose fra Cesare e Pompeo, (1706)
* Candaule re di Lidia, (1706)
* Il comando non intenso ed ubidito, (1713)
* I gemelli rivali, (1713)
* Arsace, (1718)
* La fede ne tradimenti, (1719)
* Alessandro Sevego, (1719)
* Ginevra di Sozzia, (1720)
* Didone abbandonata, llibre de Pietro Metastasio, (1724)
* Tito Sempronio Gracco, (1725)
* Berenice, (1732)
* La Rosaura, (1736
* Achille in Sciro, (1737)

## Oratoris

* Il frute delle grazie,
* Andata di Gesú al calvario,
* Ester reparatrice

## Fonts

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 45, pàg. 623 (ISBN 84-239-4554-5)
* Robinson, Michael F. (1972) Naples and Neapolitan Opera. Clarendon Press, Oxford. ISBN 0-19-816124-7.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, v. IV, pàgs. 1275/76(ISBN|84-7291-226-4)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III(ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. IV, pàgs. 1275/76. (ISBN|84-7291-226-4)
# Àrea de superfície corporal

En fisiologia i medicina, l'àrea de superfície corporal (ASC; en anglès body surface area, BSA) és la superfície mesurada o calculada d'un cos humà. Per a molts propòsits clínics, l'ASC és un millor indicador del pes metabòlic que el pes corporal perquè està menys afectada per la massa adiposa anormal. No obstant això, hi ha hagut diverses crítiques importants en l'ús de d'ASC per determinar la dosi de medicaments amb un índex terapèutic estret, com la quimioteràpia.
Aquest càlcul és important perquè hi pot haver molta variació en l'eliminació de fàrmacs entre individus a causa de la diferència en l'activitat dels processos de filtració de la sang, relacionats amb factors genètics i ambientals. Això pot provocar una sobredosi o una infradosi significatives que poden ser molt perjudicials per la salut del pacient. També es creu que és un factor distorsionador en els assaigs de fase I i II que pot provocar que els medicaments potencialment útils siguin rebutjats prematurament. La tendència moderna als tractaments personalitzats pretén contrarestar aquesta debilitat.

## Usos

Exemples d'usos de la l'ASC:
* La taxa de depuració renal normalment es divideix per l'ASC, per exemple en el càlcul de la taxa de filtració glomerular.
* L'índex Quetelet utilitza una forma una mica modificada de l'ASC.
* L'índex cardíac és una mesura del cabal cardíac dividit per l'ASC, donant una millor aproximació de la despesa cardíaca efectiva.
* La quimioteràpia sovint es dosifica segons l'ASC del pacient.
* La dosi de glucocorticoides també s'expressa en termes de l'ASC per calcular les dosis de manteniment o per comparar l'ús de dosis altes amb les necessitats de manteniment.
Hi ha algunes evidències que els valors d'ASC són menys precisos en casos extrems d'alçada i pes, on l'índex de massa corporal pot ser una estimació millor (per als paràmetres hemodinàmics).

## Fórmula

Una estimació comuna ve donada per la fórmula de Mosteller:
    ${\text{ASC}}\,(\mathrm {m} ^{2})={\sqrt {p\,(\mathrm {kg} )\times a\,(\mathrm {cm} ) \over 3600}}$
on p és el pes i a és l'alçada.

## Referències

* ↑ Gurney H «How to calculate the dose of chemotherapy». Br. J. Cancer, 86, 8, 2002, pàg. 1297–302. DOI: 10.1038/sj.bjc.6600139. PMC: 2375356. PMID: 11953888.
* ↑ Gao B, Klumpen HJ, Gurney H «Dose calculation of anticancer drugs». Expert Opin Drug Metab Toxicol, 4, 10, 2008, pàg. 1307–19. DOI: 10.1517/17425255.4.10.1307. PMID: 18798700.
* ↑ Adler, AC; Nathanson, BH; Raguhunathan, K; McGee, WT «Misleading indexed hemodynamic parameters: the clinical importance of discordant BMI and BSA at extremes of weight». Critical Care, 16, 6, 2012, pàg. 471. DOI: 10.1186/cc11876. PMC: 3672608. PMID: 23273020.
* ↑ Mosteller, RD «Simplified calculation of body-surface area». N Engl J Med, 317, 1987, pàg. 1098. PMID: 3657876.
# Úlcera tropical

L'úlcera tropical (també conegut com a úlcera d'Aden, úlcera de Malabar, i fagedena tropical, fagedenisme tropical o úlcera tropical fagedènica) és una lesió ulcerosa crònica de la pell que es creu que és causada per una infecció polimicrobiana amb una varietat de microorganismes, incloent micobacteris. És comú en els climes tropicals.
Les úlceres es presenten en les parts exposades del cos, principalment a la cara anterolateral dels membres inferiors i poden erosionar els músculs i tendons, i, de vegades, els ossos. [3] Aquestes lesions es poden desenvolupar amb freqüència en les abrasions preexistents o nafres i a vegades a partir d'un simple esgarrapada.

## Referències

* 1 2 Odom, Richard B.; Davidsohn, Israel; James, William D.; Henry, John Bernard; Berger, Timothy G.; Clinical diagnosis by laboratory methods; Dirk M. Elston. Andrews' diseases of the skin: clinical dermatology. Saunders Elsevier, 2006, p. 276–267. ISBN 0-7216-2921-0.
* ↑ Stedman's Electronic Medical Dictionary
# Corinno Mariotti

Corinno Mariotti (Parma, 1827 - Torí, 1876) fou un compositor i crític musical italià.
A Torí es dedicà a l'ensenyament de la música, i treballà amb entusiasme (com Anselm Clavé a Catalunya) per a infiltrar en la classes treballadora l'afició als cants corals, i a aquest fi va compondre'n alguns.
Publicà per a una o diverses veus amb acompanyament de piano les col·leccions de cants populars Tesoretto melodico, Braccio e cuore, Primizie meloginniche, etc. Va ecriure a més les operetes I distratti, L'oca i La Batracomiomachia, estrenada a Torí amb poc èxit, diverses romances i danses: també se li deu una col·lecció de set cants nacionals que titulà Il canzionieri nazionale, etc.
Els seus articles de crítica musical es publicaren a La Gazzeta musicale, Il Pirata, Il Trovatore i en d'altres diaris italians.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 216’’ (ISBN 84-239-4533-2)
# Casa-fàbrica Vilarasau

La casa-fàbrica Vilarasau és un edifici situat al carrer de la Blanqueria, 12 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Probablement construït al segle xvi, a mitjans del segle xix era propietat del blanquer Jaume Vilarasau (o Viladesau) i Ros, que hi tenia la seva fàbrica. El 1870, va establir amb els seus fills Jaume i Antoni Vilarasau i Creus la societat Jaume Vilarasau i Fills, amb un capital de 10.000 duros, dels quals ell aportava 7.000, i que es degué dissoldre a la seva mort el 1878. La finca va ser heretada per Jaume Vilarasau i Creus, i a finals de segle, hi havia la fàbrica de corretges i adobament de Leandre Mateu i Masdeu.

## Descripció

Edifici de baixos, pis principal i quatre pisos més sobre una parcel·la estreta. A la planta baixa hi ha un portal d'arc de mig punt adovellat, així com una altra obertura rectangular de dimensions més reduïdes, que duu a l'escala de veïns. A cada pis hi ha tan sols un balcó, essent el del principal més gran, amb baranes de ferro forjat amb barrots helicoïdals i llosanes de ceràmica d'amplada decreixent amb l'alçada.
El coronament té una cornisa plana, i el parament és de carreus petits a les primeres plantes.

## Referències

* 1 2 3 4 «EDIFICI D'HABITATGES AL CARRER BLANQUERIA, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Registre de numeració dels carrers de Barcelona coetani i anterior a l'any 1853». Districte 1, 32. AMCB, 1853.
* ↑ Saurí, Miquel. Guía general de Barcelona, 1849, p. 254.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 242, 333.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 155, 291.
* ↑ AHPB, notari Francesc Xavier Moreu, manual 1.281/60, f. 833-835v, 07-05-1871.
* ↑ Diario de Barcelona, 03-02-1878.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 356.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1896, p. 962.
* ↑ El Diluvio (edición mañana), 01-01-1896, p. 21.

## Enllaços externs

* «Casa de Blanqueria, 12». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Observatori Ciutadà de la Biodiversitat del Lluçanès

L'Observatori Ciutadà de la Biodiversitat del Lluçanès és una iniciativa ciutadana per a la catalogació, el coneixement i la divulgació del medi natural del Lluçanès.
Creat l'any 2015, manté el Catàleg d'éssers vius del Lluçanès i un blog divulgatiu sobre la biodiversitat de la comarca. Ha dut a terme diverses sortides naturalistes, xerrades i altres activitats encaminades a promoure l'observació d'animals i plantes.
A juliol de 2024, el Catàleg inclou més de 4700 espècies identificades d'éssers vius de tota mena, destacant els artròpodes.

## Referències

* ↑ Reixach, Roser. «Volen aconseguir que sigui la mateixa ciutadania qui investigui el seu entorn i pugui documentar-ho. El 9 Nou, 6 de setembre de 2021». [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ Clavell, Jordi. «Observatori Ciutadà de la Biodiversitat de Sant Martí d'Albars i el Lluçanès». [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ Reixach, Roser. «Passeig per la biodiversitat. El 9 Nou, 8 de febrer de 2023». [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ Font Usart, Carolina. «Més de 4.000 espècies catalogades per l’Observatori Ciutadà de la Biodiversitat. La Rella 530, 14 de juliol de 2022». [Consulta: 10 febrer 2023].
# Domingo Moriones Larraga

Domingo Moriones Larraga (1883-1964) va ser un militar espanyol, destacat durant la Guerra Civil Espanyola en la qual va lluitar en defensa de la legalitat republicana.

## Biografia

Oficial professional de l'Exèrcit de Terra, en 1934 era el governador militar de Gijón i des del seu lloc va prendre part en la supressió de la revolució d'Astúries. Durant el cop d'estat de juliol de 1936, estant destinat al Regiment de Ferrocarrils amb el rang de Tinent coronel, es va mantenir fidel a la República i va passar a liderar una Columna miliciana a Somosierra, participant durant les primeres setmanes de la contesa en les combats pel control de Somosierra i Guadarrama.
Al començament de 1937 estava al comandament de la 2a Divisió que guarnia el front de Somosierra i, mesos després, va ser nomenat comandant del I Cos d'Exèrcit. Al comandament d'aquesta formació va participar de forma activa en la fallida Ofensiva de Segòvia, que pretenia prendre la ciutat de Segòvia i endinsar-se en la rereguarda de la Zona nacional, en direcció a Valladolid. En 1938 va ser ascendit a general i nomenat comandant de l'Exèrcit d'Andalusia. El 16 de febrer va assistir a una reunió a l'Aeròdrom de los Llanos entre el President del govern Negrín i els principals dirigents militars republicans, a la qual també van assistir els generals Menéndez, Miaja, Escobar, Matallana i l'almirall Buiza, comandant de la Marina republicana. Es va exposar la necessitat de negociar amb Franco el final de la guerra, en vista de la pèssima situació militar de la República. Moriones va estar d'acord amb altres militars en la necessitat de posar fi a la guerra el més ràpid possible, ja que aquest grup de militars sostenia que l'Exèrcit Popular no estava en condicions de continuar combatent.
Al març de 1939, quan es va produir el Cop d'estat del Coronel Casado, Moriones li va donar suport juntament amb tot l'Exèrcit d'Andalusia sota el seu comandament, malgrat la qual cosa va ser ràpidament substituït per un altre oficial de la confiança de Casado, Francisco Menoyo Baños.

## Referències

* 1 2 Hugh Thomas (2001), pàg. 668
* ↑ Michael Alpert (1989), pàg. 80
* ↑ Gabriel Jackson (1967); The Spanish Republic and the Civil War, 1931-1939., pàg. 263
* ↑ Ramón Salas Larrazábal, Vol. IV, pàg. 1185
* ↑ Hugh Thomas (1976), pàg. 743
* ↑ Antony Beevor, pàg. 276
* ↑ Hugh Thomas (2001), pàg. 814
* ↑ Ramón Salas Larrazábal, Vol. IV, pàg. 3.392-3.398
* ↑ Hugh Thomas (1976), pàg. 958
* ↑ Thomas, Hugh. (2001), pàg. 867 i 883

## Bibliografia

* Alpert, Michael (1989). El Ejército republicano en la Guerra civil. Siglo Veintiuno Editores.
* Beevor, Antony. La Guerra Civil Española. Barcelona: Crítica, 2005. ISBN 8484326653.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, 1999. 84-922644-7-0.
* Thomas, Hugh (1976); Historia de la Guerra Civil Española. Círculo de Lectores, Barcelona. ISBN 84-226-0874-X.
* Thomas, Hugh (2001); The Spanish Civil War. Penguin Books, London. ISBN 978-0-14-101161-5
* Salas Larrazábal, Ramón (2001); Historia del Ejército Popular de la República. La Esfera de los Libros S.L. ISBN 84-9734-465-0
# Corint (heroi)

Segons la mitologia grega, Corint (en grec antic Κόρινθος) va ser un heroi, epònim de la ciutat de Corint. Els corintis pretenien que era un fill de Zeus, Però la resta dels grecs se'n burlaven, i la frase «Corint, fill de Zeus» s'havia convertit en una dita per indicar alguna cosa que es repetia molt i es feia monòtona.
Segons les llegendes hauria sigu un fill de Marató. Va fugir a l'Àtica amb el seu pare quan aquest es va veure obligat a abandonar Sició a causa de la violència d'Epopeu. Amb la mort d'Epopeu tots dos van tornar a Corint. Quan va morir Marató, Corint pujà al tron de la ciutat. Va morir sense fills, i els corintis van cridar Medea, que sembla que tenia drets de successió al tron, però van acabar fent-la fora de la ciutat.
Una tradició deia que a l'heroi Corint l'havia assassinat algun dels seus súbdits. La seva mort la va venjar Sísif, que el va succeir en el tron.

## Referències

* ↑ Schmitz, Leonhard. «Corinthus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Garcia Ruiz, Pere. El Díolkos de Corint: pilotant un vaixell sobre una calçada terrestre. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 2021, p. 39.
* ↑ Galán Mateos, Pilar «Corinto hijo de Zeus» (en castellà). Paremia, 31, 2021, pàg. 195–204.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 115. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 55 (El Cangur / Diccionaris núm. 209). ISBN 84-297-4146-1.
# Casa Abella (la Sénia)

Casa Abella és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que consta de planta, pis i golfes. La façana forma conjunt amb la de la casa veïna (núm. 6), separades exteriorment sols per una canal; dues portes grans amb llinda a la planta, una d'elles amb emmarcament de pedra, dos balcons al 1r pis, i dues obertures típiques de les golfes de la zona, apaïsades, en el tercer nivell i amb barana de balcó ampitador. A l'interior es manté bastant l'ambient tradicional en els tres nivells; a la planta, entrada-rebedor amb el terra empedrat i coberta d'embigat de fusta, separada de les escales i les estances del darrere per una reixa de ferro sota arc escarser; a la part del darrere, a nivell de planta, restes de la maquinària d'un molí d'oli i una estança amb coberta de falsa cúpula de rajola feta per aproximació de filades, de molt poc altura.

## Història

Edifici del segle xix, probablement anterior a mitjans de segle, que s'aixecà al mateix temps que la casa veïna (núm. 6) ja que els propietaris eren cunyats; la paret mitgera entre ambdós sembla més un barandat. Totes dues representen l'esquema típic d'habitatge de família rica tradicional a la zona. A l'interior hi ha alguns mobles de valor heretats, i els propietaris conserven l'arxiu familiar.
L'any 1989 es reparà la façana i es canvià la porta de fusta per una altra també de fusta del mateix estil

## Referències

* 1 2 3 «Casa Abella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Observatori d'Allegheny

L'Observatori d'Allegheny és un centre de recerca astronòmica situat a les Muntanyes Allegheny, gestionat per la Universitat de Pittsburg. El seu codi és 778 UAI.
Es troba a uns 7 quilòmetres al nord de Pittsburgh, Pennsilvània.
Va ser inaugurat en 1859 i es va utilitzar inicialment per a l'educació astronòmica del públic en general, però en 1867, arran de l'escassetat d'ingressos, va ser donat a la Universitat de Pittsburgh.
El 18 de novembre de 1883, al migdia, l'Observatori va llançar un senyal telegràfic per sincronitzar els rellotges de les empreses ferroviàries que operen en tota Amèrica del Nord. Fins llavors, a causa de les diferents zones horàries, es van produir molts problemes pel que fa als horaris de trens.
Actualment, l'Observatori s'utilitza principalment per a la cerca de planetes extrasolars.

## Instrumentació

* "Thaw Memorial": Telescopi refractor de 30 polzades (76 cm)
* "Keeler Memorial": Telescopi reflector de 30 polzades
* "Fitz-Clark": Telescopi refractor per 13 polzades (33 cm)

## Enllaços externs

* Lloc web de l'Observatori d'Allegheny

## Referències

* ↑ «List Of Observatory Codes» (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2018].
# Domènec Giménez i Botey

Domènec Giménez i Botey (Barcelona, 1907 - Barcelona, 1976) fou un director cinematogràfic, inventor i poeta català.

## Biografia

Els dots poètics el van empènyer a escriure a les revistes Flames Noves i Poble Nou, i a conrear aquesta inquietud tota la vida. Va destacar especialment en la fotografia i el cinema, i se'l considera un dels principals pioners del cinema amateur català i, també, espanyol. Membre de la secció corresponent del Centre Excursionista de Catalunya, va guanyar el premi d'honor del primer concurs amateur estatal amb la primera pel·lícula (Fums de Glòria, 1932). El 1933 elaborà per a la Generalitat de Catalunya la proposta Quina hauria d'ésser la funció dels organismes oficials per utilitzar l'acció del cinema com a instrument de cultura. L'any 1935 li arribaria el premi extraordinari amb L'home important, on va dirigir l'actriu amb qui es va casar després: Mercè Riba i Granados. Relacionat amb el cinema documental i publicitari de Publiciter Films, va crear amb el seu germà Josep Maria Giménez l'empresa Industrial Cinematogràfica Comercial i Artística (I.C.C.A.) i, en societat amb el cineasta Josep Galceran, l'establiment Cinematografia Amateur, des d'on va col·laborar intensament amb el Centre Excursionista de Catalunya i l'entitat el nomenà Secretari Honorari a Perpetuïtat el 1949. Traductor del llibre francès Arte i Técnica del Cine Amateur, va ésser redactor en cap de la publicació Otro Cine, inventor de tècniques cinematogràfiques i de la càmera Kolora, i un gran col·leccionista d'anells de cigars havans, motiu pel qual fou president de l'Asociación Vitolfílica Española. La passió pel cinema la va transmetre al seu fill, Anton Giménez i Riba, el qual va arribar a ésser responsable de la Filmoteca de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 Aixalà i Mateu, Emma, 1997. Els EZ de Catalunya. Barcelona: Edicions La Campana, núm. 133. 320 pàgs. ISBN 848879147X. Pàgs. 55-56.
* 1 2 Gran Enciclopèdia Catalana (català)

## Enllaços externs

* L'home important - Departament d'Ensenyament / Generalitat de Catalunya (català)
* Cinema rescat (català)
* Quina hauria d'ésser la funció dels organismes oficials per utilitzar l'acció del cinema com a instrument de cultura
# Casa Almenar Andreu

La Casa Almenar Andreu a Vilafamés, a la comarca de la Plana Alta, és una antiga casa catalogada com a Monument d'interès local segons consta en l'ANNEX III Béns de rellevància local compresos en el conjunt històric, del Decret 80/2005, de 22 d'abril, pel qual es declara Bé d'interès cultural el Conjunt històric de Vilafamés; amb codi 12.05.128-0025 de la Generalitat Valenciana.
Aquest edifici al igual que ocorre amb la coneguda com a Casa Grijalbo i Martí, està sent estudiat per experts arqueòlegs per la seva possible catalogació com Bé d'Interès Cultural, en el cas que pugui demostrar-se el seu ús defensiu.

## Referències

* ↑ Decret 80/2005 «BOE» núm. 202, de 24 d'agost de 2005, pàgines 29459 a 29464 (6 pàgs.) Consulta 5 de desembre del 2016
* 1 2 Fitxa BRL Generalitat Valenciana. Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport Consulta 5 de desembre del 2016
# Campionat d'Espanya de motociclisme de velocitat 1978

La temporada de 1978 del CEV, denominat oficialment Campionat d'Espanya de velocitat, fou la 29a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. Entre les diverses proves puntuables disputades als Països Catalans hi hagué la de Cullera (la darrera del campionat, el 22 d'octubre).

## Classificació final
### 50cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ricardo Tormo | Bultaco | 90 |
| 2 | Ángel Nieto | Bultaco | 60 |
| 3 | Jorge Navarrete | Derbi | 48 |
| 4 | Gaspar Legaz | Kreidler | 41 |
| 5 | José María Baena | Kreidler | 34 |
| 6 | Joaquim Galí | Bultaco | 32 |
| 7 | Daniel Mateos | Bultaco | 20 |
| 8 | Oscar Franconi | Derbi | 18 |
| 9 | Javier Soroa | Kreidler | 13 |
| 10 | José Antonio Inglés | Derbi | 13 |

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ángel Nieto | Bultaco | 75 |
| 2 | Ricardo Tormo | Bultaco | 51 |
| 3 | Pedro Cegarra | Morbidelli | 51 |
| 4 | Miguel Angel Cortés | Morbidelli | 47 |
| 5 | Marcelino García | Morbidelli? | 45 |
| 6 | Jorge Navarrete | Morbidelli | 39 |
| 7 | Agustín Pérez Calafat | Morbidelli | 35 |
| 8 | Artur Duch | Morbidelli | 18 |
| 9 | Benjamí Grau | Morbidelli | 10 |
| 10 | C. Martínez | ? | 10 |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Benjamí Grau | Derbi | 65 |
| 2 | Ángel Nieto | Yamaha | 57 |
| 3 | Francisco Pérez Calafat | Yamaha | 48 |
| 4 | Víctor Palomo | Yamaha | 45 |
| 5 | Carlos Morante | Yamaha | 42 |
| 6 | Marcelino García | Yamaha | 36 |
| 7 | Luis Miguel Reyes | Yamaha | 29 |
| 8 | Toni García | Yamaha | 26 |
| 9 | Fernando González | Yamaha | 22 |
| 10 | Josep Maria Mallol | Yamaha | 13 |

### 750cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Víctor Palomo | Yamaha | 87 |
| 2 | Carlos Morante | Yamaha | 60 |
| 3 | Benjamí Grau | Yamaha? | 37 |
| 4 | Carlos de San Antonio | Suzuki? | 35 |
| 5 | Lluís Ricart | Yamaha? | 29 |
| 6 | Francisco Pérez Calafat | Suzuki? | 60 |
| 7 | Jaume Alguersuari | Yamaha? | 26 |
| 8 | Alfonso Durán | Yamaha? | 20 |
| 9 | Quique De Juan | Yamaha? | 18 |
| 10 | Bonàs | Yamaha? | 10 |

## Referències

* Porcar, Joan «Clasificación final Campeonato de España de Velocidad» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 164, 26-10-1978, p. 38.
# Dominique Della-Maria

Dominique Della-Maria (Marsella, 1768 - París, 1800) fou un compositor rancès.
Feu els estudis a Itàlia, on va tenir per a mestre en Paisiello, i en retornar a França es dedicà amb èxit a la composició, i quan només contava 32 anys i li esperava un brillant esdevenidor, fou trobat mort una nit al carrer.
És autor de les òperes següents:
* Le prisonnier ou la Ressemblance, la millor de totes les que va escriure;
* L'Oncle valet,
* L'Opera Comique,
* Le Vieux Château,
* Jacquot,
* La Fausse Deségne, que deixà sense acabar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 17, pàg. 1547. (ISBN 84-239-4517-0)