OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Ferrer i Vallès

David Ferrer Vallès (Barcelona, 12 de juny de 1873 - el Masnou, 30 de juliol de 1936) fou un empresari i polític català. Casat amb Rosa Sensat i Vilà i pare d'Angeleta Ferrer i Sensat i Jaume Ferrer Sensat.

## Biografia

Fill de David Ferrer i Mitayna, metge de Barcelona, i Àngela Vallès Torrentbo, mestra natural d'Igualada. Va estudiar medicina, però no va exercir. Amb Joaquim Lluhí i Rissech com a soci capitalista, va organitzar l'empresa David Ferrer Societat Limitada, dedicada a representar a Espanya empreses estrangeres fabricants de motors de gasolina. Amic de Lluhí i Rissech i de Pere Corominas i Montanya, va militar en el Centre Nacionalista Republicà, amb el qual fou escollit regidor a l'ajuntament de Barcelona per al districte VI en les eleccions municipals de 1909. Posteriorment militaria a la Unió Federal Nacionalista Republicana i al Bloc Republicà Autonomista i fou l'encarregat de cercar finançament per al diari El Poble Català.
Vinculat a la Cambra de Comerç de Barcelona, el 1920 en fou representant a la junta administrativa de la Delegació d'Hisenda de Barcelona i el 1928-1929 a la Junta d'Obres del Port de Barcelona. També presidí el patronat de la Fira de Mostres de Barcelona.
Va morir al Masnou, vila natal de la seva muller, després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ «Naixements.1873.registre núm 2878.foli 320». Arxiu Municipal de Barcelona, 12-06-1873. [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ «Hemeroteca de la Vanguardia dia 31 de juliol de 1936 pàg.10». La Vanguardia. [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ «David Ferrer ha mort». La Publicitat, 31-07-1936 [Consulta: 25 abril 2022].
* ↑ Ramon Noguer i Comet. Al llarg de la meva vida. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 108-110.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.160. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ «Ha mort, al Masnou, David Ferrer, fundador del centre N. R. i primer administrador d'"El Poble Català"». La Humanitat, 1 agost 1936 (núm. 1383), p. 3 [Consulta: 25 abril 2022].
# Club Esportiu Santa Maria Atlètic

El Club Esportiu Santa Maria Atlètic (popularment, Santa Maria femení) era un club de futbol femení de Santa Maria del Camí (Mallorca, Illes Balears) fundat el 1980 i desaparegut cap a 1990.

## Història

Va ser un dels primers equips de futbol femení organitzats a Mallorca, ja que va sorgir durant la primera etapa de la competició federada a les Illes Balears entre 1981 i 1988. A més, l'equip no va sorgir a partir d'un club ja existent (en aquest cas, el CE Santa Maria) sinó que fou creat com una entitat esportiva nova i totalment independent, a diferència de la majoria d'equips sorgits llavors com a seccions de clubs masculins.
Va participar en la Lliga Regional de Mallorca de futbol femení des de la seva creació, la temporada 1981-82. Nascut inicialment com un equip més, gradualment va augmentar el seu potencial esportiu fins convertir-se en el principal oponent del clar dominador de la dècada: el bloc de jugadores que va competir successivament amb el CE CIDE (1980-84), Atlètic Balears (1984-85) i Joventut Bunyola (1985-88).
La temporada 1987-88 va assolir el seu primer campionat regional, fet que li va permetre optar a ingressar a la Primera Divisió estatal que va crear-se la temporada següent. Així, l'equip santamarier fou un dels deu equips fundadors del campionat espanyol, la temporada 1988-89. Va quedar cuer, i malgrat que la inexistència d'una categoria inferior li permetia continuar va desaparèixer, a causa de l'esforç econòmic fet per poder competir.
Una de les seves components més destacades, Mari Cruz Muñoz, va ser una de les primeres jugadores en participar amb la selecció espanyola.

### Classificacions en lliga

Lliga Regional Mallorca
| 1981-82: Regional (4t) 1982-83: Regional (4t) 1983-84: Regional (?) 1984-85: Regional (2n) | 1985-86: Regional (2n) 1986-87: Regional (2n) 1987-88: Regional (1r) |
Primera divisió estatal
* 1988-89: Primera divisió (10è)

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió estatal (1): 1988-89
* Temporades a Lliga regional (7): 1981-82 a 1987-88

## Referències

* 1 2 3 García Gargallo, Manuel. «Notas para una historia del fútbol femenino balear. Precedentes y una década olvidada (1980-90)» (en castellà). Cuadernos de Fútbol (CIHEFE), núm. 101, 01-09-2018.
* 1 2 «Club Esportiu Santa Maria Atlètic». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 321. ISBN 84-8661702-2.

## Bibliografia

* (català) Dolç i Dolç, Miquel (dir.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca Edicions, 1989. ISBN 84-86617-02-2.
# Benito d'Àvila

Benito fou un religiós castellà, que esdevingué bisbe d'Àvila entre 1241 i 1259. És diferenciat com Benito II, per exemple en la de Gil González Dávila, que esmenta un primer bisbe Benito.
El 1254 va consagrar l'altar de Sant Joan Baptista del monestir de Matallana, en presència d'Alfons IX de Castella. Així mateix, va ser assistent del rei Alfons X de Castella. L'any 1256 apareix com a confirmant d'un privilegi d'aquest monarca, datat a 13 de setembre a Segòvia, que atorga franquícies i exempcions als cavallers avilesos, en agraïment als serveis prestats a Ferran III i, a més, atorga furs a la ciutat d'Àvila i als seus terrenys adjunts.

## Referències

* 1 2 González Dávila, 1647, p. 249.
* ↑ González Dávila, 1647, p. 247.
* ↑ Ferrer García, 2008, p. 345.
* ↑ Ajo González de Rapariegos, 1962, p. 12.
* ↑ González Dávila, 1647, p. 250.

## Bibliografia

* Ajo González de Rapariegos, Cándido María. Historia de Ávila y de toda su tierra, de sus hombres y sus instituciones, por toda su geografía provincial y diocesana. Fuentes inéditas (en castellà). Tom V. Àvila: Bisbat d'Àvila i Institución M. Alfonso de Madrigal, el Tostado, 1962. ISBN 84-404.7033.9..
* Ferrer García, Félix A «Clérigos y feligreses en la Basílica de San Vicente de Ávila: actividades litúrgicas, lúdicas y funerarias (siglos XVI-XVII)» (en castellà). Hispania. Revista Española de Historia, volum LXVIII, núm. 229, maig-agost 2008, pàg. 341-374. ISSN: 0018-2141.
* González Dávila, Gil. Teatro eclesiástico de las iglesias metropolitanas y catedrales de los Reynos de las dos Castillas (en castellà). Tom I. Madrid: Imprenta de Pedro de Horna y Villanueva, 1618.
# Club de Deportes Green Cross

El Club de Deportes Green Cross fou un club de futbol xilè de la ciutat de Santiago de Xile.

## Història

El club va néixer el 27 de juny de 1916, essent un dels 8 equips fundadors de la Primera Divisió xilena, el 1933. L'any 1945 guanyà la seva única lliga xilena.
L'abril de 1961 va patir un accident aeri als Andes en el que van morir diversos jugadors.
L'any 1965 es traslladà a Temuco on es fusionà amb el club Deportes Temuco, esdevenint Green Cross Temuco, fins 1985 quan desaparegué.

## Palmarès

* Lliga xilena de futbol:
** 1945
* Segona divisió xilena de futbol:
** 1960, 1963
* Divisió d'Honor de la Liga Metropolitana de Deportes:
** 1917, 1918
* Copa Nino Brusadelli:
** 1928

## Evolució de l'uniforme

| 1916-41 | 1942-45 | 1952-65 |

## Referències

* ↑ «El Club de Deportes Green Cross». Los Sports [Santiago de Xile], núm. 285, 24-08-1928, pàg. 18.
* ↑ Short background of the club Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Football team's plane wreck found in Chile after more than 50 years a mirror.co.uk
* ↑ ABC.net: "Chile: Plane carrying Green Cross football players found in Andes 53 years after crash". Consulta February 9, 2015.
# Àcid nitrós

L'àcid nitrós (fórmula molecular: HNO₂) és un àcid feble i monobàsic que es coneix només en forma de solució i en forma de sals de nitrit.
Altres noms de l'àcid nitrós són: àcid dioxonítric (III), dioxonitrat (III) d'hidrogen, nitrit d'hidrogen, àcid de Xile.
L'àcid nitrós es fa servir per a fer diazides de les amines. Es tracta d'un agent mutagen que provoca la desaminació oxidativa de l'adenina i la citosina, originant transicions. Les sals de diazoni es fan servir molt en la síntesi orgànica i en la preparació de tincions azoiques que són la base de les proves per les anilines. També es fa servir l'àcid nitrós per a destruir l'azida de sodi que és tòxica i potencialment explosiva així com per prepara colorants. En la majoria dels casos l'àcid nitrós es forma in situ.

## Síntesi

Es pot obtenir agregant-li un àcid mineral (com l'àcid sulfúric) al nitrit de sodi.

## Descomposició

L'àcid nitrós és força inestable, i es descompon amb rapidesa a òxid de nitrogen (III), òxid de nitrogen (II) i aigua quan es troba en solució:
    2 HNO₂ → NO₂ + NO + H₂O
També es pot descompondre en àcid nítric, òxid de nitrogen (I) i aigua:
    4 HNO₂ → 2 HNO₃ + N₂O + H₂O

## Referències

* ↑ Clarke, H. T.; Kirner, W. R. «Methyl Red». Organic Syntheses, 2, 1922, pàg. 47. DOI: 10.15227/orgsyn.002.0047.
* ↑ «Àcid nitrós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Prudent practices in the laboratory : handling and disposal of chemicals. Washington, D.C.: National Academy Press, 1995. ISBN 0-585-03735-3.
# Helix (sèrie de televisió)

Helix és una sèrie de televisió estatunidenca emesa per Syfy i AXN per a Llatinoamèrica. Es va estrenar el 10 de gener de 2014.
La primera temporada consta de 13 episodis. El 28 de març de 2014 es va anunciar que el programa s'havia renovat per a una segona temporada de 13 episodis, programada per a la seva estrena el gener de 2015. A Espanya la primera temporada de la sèrie es va estrenar el 9 de gener de 2015 en el servei de vídeo a la carta de Movistar Series, per després llançar el 17 de gener, 24 hores després de la seva estrena als Estats Units, la segona temporada.
El 29 d'abril de 2015, el canal Syfy va anunciar la cancel·lació de la sèrie després de la segona temporada.

## Argument

Un grup de científics del CDC (Centres per al Control i la Prevenció de Malalties) investiguen un brot viral en una estació de recerca biològica de l'Àrtida, només per descobrir que té conseqüències desastroses i més àmplies per al món sencer.

## Repartiment
### Principals

* Billy Campbell com a Dr. Alan Farragut
* Hiroyuki Sanada com a Dr. Hiroshi Hatake
* Jordan Hayes com a Dr. Sarah Jordan
* Kyra Zagorsky com a Dr. Julia Walker
* Mark Ghanime com a major Sergio Balleseros

### Recurrents

* Neil Napier com a Dr. Peter Farragut
* Meegwun Fairbrother com a Daniel Aerov (o Miksa) i com a Tulok (bessons)
* Luciana Carro com a Ananá
* Chimwemwe Miller com a Dr. Joel Haven
* Catherine Lemieux com a Dr. Doreen Boyle
* Patrick Baby com a Dr. Philippe Duchamp
* Robert Naylor com a The Scythe (fill de Constance Sutton)
* Christian Jadah com a tinent Klein
* Julian Casey com a Dr. Victor Adrian
* Amber Goldfarb com a Jaye/Jane Walker
* Alain Goulem com a Dr. Bryce
* Jeri Ryan com a Constance Sutton
* Alexandra Ordolis com a Blake
* Helen Koya com a hea/Willa
* Miranda Handford com a Dr. Rau Van Eigem
* Leni Parker com a Dr. Tracey
* Vitali Makarov com a Dr. Dmitri Marin

## Episodis

| Temporada | Temporada | Episodis | Emès originalment | Emès originalment |
| Temporada | Temporada | Episodis | Primera emissió | Última emissió |
| | 1 | 13 | 10 de gener de 2014 | 28 de març de 2014 |
| | 2 | 13 | 16 de gener de 2015 | 10 d'abril de 2015 |

## Referències

* ↑ Goldberg, Lesley. «Comic-Con: Syfy's 'Helix' Sets Key Cast for Ron Moore Drama». The Hollywood Reporter, 19-07-2013. [Consulta: 13 octubre 2014].
* ↑ Goldberg, Lesley. «Ron Moore Drama 'Helix' Lands Series Order at Syfy». The Hollywood Reporter, 07-03-2013. [Consulta: 13 octubre 2014].
* 1 2 Hibberd, James. «Syfy's 'Helix' renewed for season 2». Entertainment Weekly, 28-03-2014. [Consulta: 13 octubre 2014].
* ↑ http://www.adslzone.tv/2014/12/26/estrenos-de-enero-en-movistar-series-el-9-de-enero-llega-helix/ Arxivat 2015-02-08 a Wayback Machine.
* ↑ http://deadline.com/2015/04/helix-cancelled-syfy-season-2-1201418339/

## Enllaços externs

* Helix - Lloc web oficial (anglès)
* Helix a Internet Movie Database (anglès)
# Benjamin Cooke

Benjamí Cooke (Londres 1734 - 1793) fou un compositor i organista anglès.
Va destacar com a contrapuntista. Succeí en Johann Christoph Pepusch en la direcció de l'Acadèmia de Músics Antics (1752), i ocupà el lloc d'organista de la catedral de Westminster (1762). Pels seus mèrits artístics va merèixer de les universitats de Cambridge (1775) i d'Oxford (1782) li conferissin el títol de Doctor en música. Va escriure nombroses composicions, descollant entre elles alguns salms i col·leccions de cotches i de glees. També fou editor de música, editant en el Golden HarpNewstreet Covent Garden, obres de diversos autors, entre els quals els Concerts de Scarlatti.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 13 (ISBN 84-239-4513-8)
* ↑ Los Dioses de la Música 93 Volum. 1 (ISBN 84-08-00182-5)
# David Miret i Rovira

David Miret i Rovira (Vilafranca del Penedès, 30 de maig del 1970) és un casteller i músic català, cap de colla dels Castellers de Vilafranca entre 2007 i 2011, i director de l'Escola Municipal de Música de Vilafranca. Va ser el guanyador del Premi Català de l'Any del 2010, per la gran temporada realitzada amb la colla castellera vilafranquina, ja que entre d'altres mèrits es va descarregar per primera vegada el 2 de 8 sense folre. Va guanyar la final superant a Joan Pere Barret i Emili Teixidor.
Fill i germà de castellers, ho és des de l'any 1984. El 2002 va rebre el Premi Casteller Soca-rel, una distinció i reconeixement als castellers implicats en el "funcionament institucional i en la dinamització de les diverses activitats de l'entitat" dels Castellers de Vilafranca. El 2007 esdevingué cap de colla, responsabilitat que mantingué fins al final de la temporada 2011.
Com a músic forma part del grup Els Cosins del Sac, de música tradicional, amb els quals toca el saxo soprano i el flabiol i tamborí.

## Referències

* 1 2 «La torre de 8». El Figarot, núm. 41, 3-2011, pp. 8-11 [Consulta: 9 gener 2013].
* ↑ «L'escola Municipal de Música inicia a primers de maig el seu període de pre-inscripcions». RTV Vilafranca, 19-04-2011.
* ↑ «El casteller David Miret guanya el premi Català de l'any 2010». Diari Ara, 24-05-2011.
* ↑ «Castellers de socarrel». Castellers de Vilafranca, 2002.
* ↑ «El casteller David Miret aconsegueix el Premi Català de l'Any 2010». El Periódico, 24-05-2011.
* ↑ Els Cosins del sac han tancat amb la seva música l'apartat més tradicional de la Festa Major de Vilafranca a rtvvilafranca.cat
* 1 2 http://www.cosinsdelsac.org/ Arxivat 2013-05-25 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa i entrevista a El Periodico (castellà)
* Fitxa de David Miret Arxivat 2011-11-30 a Wayback Machine. (IMDb)
# Brycon ferox

Brycon ferox és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 31 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Mucuri (Brasil).

## Referències

* ↑ Müller J. & Troschel F. H. 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1). 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F. 1877. Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien (III). Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 74 (1. Abth.): 559-694, Pls. 1-13.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J. i V. Mahnert 1992: Notes sur quelques Brycon des bassins de l'Amazone, du Parana-Paraguay et du Sud-Est brésilien (Pisces, Characiformes, Characidae). Revue Suisse de Zoologie v. 99 (núm. 4): 793-819.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Howes, G. J. 1982: Review of the genus Brycon (Teleostei: Characoidei). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 43 (núm. 1): 1-47.
* Lima, F.C.T. i R.M.C. Castro 2000. Brycon vermelha, a new species of characid fish from the Rio Mucuri, a coastal river of eastern Brazil (Ostariophysi: Characiformes). Ichthyol. Explor. Freshwat. 11(2):155-162.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Brycon ferox». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Clupeoides venulosus

Clupeoides venulosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 9 cm de llargària màxima.
* 12-18 radis tous a l'aleta dorsal i 16-27 a l'anal.

## Alimentació

Menja sobretot larves d'insectes aquàtics.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, pelàgic, de clima tropical (5°S-8°S) i l'únic clupeid de tot el món que viu en rius de muntanya.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia (riu Lorentz a Irian Jaya) i Papua Nova Guinea (riu Fly).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1851. Nieuwe bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van Borneo met beschrijving van eenige nieuwe soorten van zoetwatervisschen. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 1. 259-275.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Weber, M. & Beaufort, L. F. de, 1912. Contributions to the knowledge of Indo-Australian fishes. Verhandelingen der Koninklijke Akademie van Wetenschappen (Amsterdam) (Sect. 2) v. 17 (núm. 3): 1-21.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang.
* 1 2 Allen, G.R., 1991.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303. ISBN 92-5-102340-9.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Wanderer-Fantasie

Wanderer-Fantasie és una fantasia per a piano en tonalitat de do major escrita per Franz Schubert el novembre de 1822. Està catalogada com a opus 15 o D. 760. Tots el temes de l'obra deriven del motiu rítmic que la inicia, que està extret d'un lied anterior del mateix autor i del qual en manlleva el nom: "der Wanderer" (el viatger)

## Estructura

Encara que a primera vista sembli una típica sonata en quatre moviments (com moltes altres que escrigué l'autor), del fet que tots quatre comparteixin els mateixos motius podem deduir que la peça és una gran forma sonata,el primer moviment d'una sonata (vegeu sonata i forma sonata) en què les seves diferents parts corresponen a cada un dels quatre moviments encadenats (sense pauses entre ells) de la fantasia:
* Allegro con fuoco ma non troppo, en do major
Se'ns presenta el motiu abans esmentat, això en fa pensar en l'exposició, segons l'estructura de la forma sonata.
* Adagio, en do sostingut menor
Es desenvolupa el material del primer amb una sèrie de variacions sobre el tema del lied original: desenvolupament.
* Scherzo presto, en la bemoll major
recupera el tema del primer moviment però amb variacions: recapitulació.
* Allegro, en do major
Fuga que acaba derivant en un altre tema virtuosístic que conclou definitivament l'obra: coda.
Segurament és l'obra pianística més difícil d'interpretar de l'autor, ja aquest, davant de la impossibilitat d'interpretar-la completament afirmà: "el diable la tocarà".
La peça, molt popular i apreciada, fascinà a Liszt, que utilitzà la mateixa estructura per a la seva sonata en si menor.
# Capçada

La capçada, el cimall,la capça o la capçalada (i la cimalada, i ant. capcimal) és la part de l'arbre formada pel conjunt de les seues branques, amb fullatge o sense.
La forma i l'aspecte que presenti la capçada pot ésser un element a tindre en compte quan hom es posa a determinar un arbre. Es distingeixen les següents menes de capçada:
Cal distingir, també, si les capçades comencen molt avall o molt amunt, en el tronc. Les iniciades a la part baixa del tronc poden originar una certa confusió en la identificació de l'espècie, perquè, en general, corresponen a arbres de poca alçària, molt sovint en estat arbustiu, com el boix, l'arç blanc, el ginebre, el càdec, etc.
La funció de la capçada és molt important per a l'economia de l'arbre pel fet que, essent la seua estructura interna igual que la del tronc, conté els vasos conductors que permeten la circulació dels sucs nutritius que han d'alimentar les cèl·lules de tot el vegetal.

## Bibliografia

* Hijar i Pons, Robert: Els arbres del nostre paisatge. Publicacions de l'Abadia de Montserrat. Col·lecció Llibre de motxilla, núm. 6. Novembre de 1980. Planes 13-14. ISBN 84-7202-316-8.

## Enllaços externs

* Informació sobre els diferents tipus de capçades. Arxivat 2007-12-02 a Wayback Machine. (anglès)
Viccionari

## Referències

* ↑ Diccionari català-valencià-balear
* ↑ DIEC
# Benno Hollander

Benno Hollander (Amsterdam, 8 de juny de 1853 - Londres, 27 de desembre de 1942) fou un violinista i compositor holandès.
Quan encara era només un infant aparegué a Londres en un concert. Reconegut el seu enginy, ingressà en el Conservatori de París on tingué entre d'altres professors a l'A. Massart i a C. Saint-Saëns, rebent també lliçons de H. Wieniawski, i també es va fer amic d'H. Berlioz.
Des dels 20 anys donà infinitat de concerts arreu d'Europa, i el 1887 fou nomenat professor de la Guildhall Music School. El 1903 fundà una orquestra amb el seu nom a Londres, que va dirigir durant molts anys.
Va compondre un septimí per a instruments d'arc i de vent, dos trios, dues sonates per a violi, la simfonia Roland, una simfonia Pastoral per a violí i orquestra, que estrenà Eugène Ysaÿe el 1900, l'òpera The last Days of Pompeii, i d'altres diverses obres per a orquestra, violí i cant.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 1.ª part, pàg. 161. (ISBN 84-239-4528-6)