OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diana Rogerson

Diana Rogerson, també coneguda com a Chrystal Belle Scrodd, és una artista anglesa clau en el desenvolupament de l'escena industrial i experimental del Regne Unit.
En 1984 va crear el grup de performance BDSM Fistfuck, al costat de Jill Westwood. També ha col·laborat amb artistes com Nurse With Wound i Current 93.

## Referències

* ↑ Kellman, Andy. «Diana Rogerson. Biography». AllMusic. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ «Strange World Of... - A Repertoire Of Mistakes: The Strange World Of… Nurse With Wound». The Quietus, 11-10-2017 [Consulta: 10 març 2018].
# Diari d'un rebel

Diari d'un rebel (Basketball Diaries) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Scott Kalvert estrenada el 1995, segons la novel·la de Jim Carroll. Ha estat doblada al català

## Argument

Units per una sòlida amistat i una passió comuna pel bàsquet, l'escriptor Jim Caroll (Leonardo DiCaprio) i els seus amics arriben a l'edat de les primeres confrontacions a les difícils realitats de la vida. Jim manté el seu diari íntim, però ni l'escriptura, ni l'esport no li impedeixen enganxar-se a la droga. Fora de l'escola, a la porta de casa seva, comença el seu llarg descens als inferns.

## Repartiment

* Leonardo DiCaprio: Jim Carroll
* Lorraine Bracco: mare de Jim
* Marilyn Sokol: Chanting Woman
* James Madio: Pedro
* Patrick McGaw: Neutron
* Mark Wahlberg: Mickey
* Roy Cooper: Father McNulty
* Bruno Kirby: Swifty
* Nick Gaetani: Referee
* Alexander Chaplin: Bobo
* Ben Jorgensen: Tommy
* Josh Mostel: Counterman
* Juliette Lewis: Diane Moody
* Michael Imperioli: Bobby
* Brittany Daniel: Blinkie

## Referències

* ↑ «Diari_d_un_rebel». esadir.cat.
* ↑ «Basketball diaries». The New York Times.
# Drugstore Cowboy

Drugstore Cowboy és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Gus Van Sant que tracta des d'un punt de vista dramàtic l'adicció a les drogues. Està basada en la novel·la de James Fogle. Ha estat doblada al català.

## Argument

Bob Hughes (Matt Dillon) lidera una banda de quatre delinqüents toxicòmans que va recorrent tot Estats Units atracant farmàcies.
Bob és un babau supersticiós, igual que la seva dona Diane (Kelly Lynch), així el dia que Nadine (Heather Graham) i Rick (James LeGros) els proposen comprar un gos, Bob s'enfada, car creu que el simple fet de mencionar un gos ja porta trenta dies de mala sort i així els avisa que tampoc deixin el barret damunt del llit, ja que això serien quinze anys de mala sort.
Així, després d'un atracament a una farmàcia per part de Bob, Rick i Nadine, aquesta última comet un error que fa que Bob es posi furiós. Per això Nadine decideix deixar un barret damunt d'un llit abans d'un gran atracament en el que no està convidada a participar-hi, per demostrar a Bob que les seves supersticions són unes ximpleries.
Durant l'atracament Bob és sorprès i ha d'ocultar-se tota la nit, per això Rick i Diane tornen a casa creient que l'han agafat i descobreixen el cos inert de Nadine que ha mort degut a una sobredosi (tot i que fins aquest moment era la que menys consumia del grup). Quan Bob arriba a casa poc després d'ells descobreix el que ha passat i veu el barret damunt del llit.
L'endemà l'amo del motel on s'hostatjaven els avisa que han de deixar l'habitació degut a una convenció de policies que se celebrarà a la ciutat i que per aquest motiu totes les habitacions del motel es troben reservades.
Aquest dia Bob decideix deixar les drogues i el camí de la delinqüència, això, però, no li fa molta gràcia a Diane, la seva dona i companya de sempre, que no desitja canviar de vida. Per això Bob torna a la seva ciutat natal (després d'enterrar el cos de Nadine en un bosc) on s'apunta a un programa de metadona i troba un treball. Després de passar un temps a la seva ciutat rep una visita inesperada de Diane que li desitja sort i tot seguit uns antics coneguts de Bob, afectats per les drogues, als que solia timar van a casa seva en busca de més drogues creient que aquest encara en posseeix, de manera que li disparen en no trobar-ne a l'apartament i Bob creu que aquest serà el seu fi.

## Repartiment

* Matt Dillon: Bob Hughes
* Kelly Lynch: Dianne
* James LeGros: Rick
* Heather Graham: Nadine
* Max Perlich: David
* James Remar: Gentry
* Grace Zabriskie: Mrs. Hughes
* William S. Burroughs: Tom

## Referències

* ↑ «Drugstore Cowboy». esadir.cat.
* ↑ «Drugstore Cowboy». The New York Times.
# Democràcia Liberal

Democràcia Liberal (DL) fou un partit polític francès, creat el 24 de juny de 1997, successor del Partit Republicà de 1977, alhora successor dels Republicans Independents de Valéry Giscard d'Estaing. En fou nomenat president Alain Madelin i secretari Gilles de Robien. El seu programa econòmic és ultraliberal, defensa l'abandó progressiu de la intervenció estatal en nombrosos sectors econòmics, i conservador en política.
Inicialment ea una secció d'UDF, però se'n separà quan decideix donar suport, després de les eleccions regionals franceses de 1998, a l'elecció de presidents regionals d'UDF amb vot del FN (Jacques Blanc, Jean-Pierre Soisson, Charles Baur i Charles Millon). El 25 de maig de 1998 un grup de 30 diputats d'UDF a l'Assemblea Nacional Francesa se'n separen i formen un grup parlamentari propi, Democràcia Liberal i Independents: Nicole Ameline, François d'Aubert, Sylvia Bassot, Dominique Bussereau, Roland Blum (adhesió el 3 de juny de 1998), Pierre Cardo, Antoine Carré, Pascal Clément, Georges Colombier, Bernard Deflesselles, Francis Delattre (retornà al grup UDF-Alliance el 15 de novembre de 2000), Franck Dhersin, Laurent Dominati, Dominique Dord (adhesió el 27 de maig de 1998), Renaud Dutreil (adhesió le 27 maig de 1998), Charles Ehrmann, Nicolas Forissier (adhesió el 27 de maig de 1998), Gilbert Gantier (adhesió el 29 de maig 1998), Claude Gatignol, Claude Goasguen (adhesió el 26 de maig de 1998 i retorna a UDF-Alliance el 26 de novembre), François Goulard, Pierre Hellier (adhesió el 27 de maig de 1998), Michel Herbillon (adhesió el 27 de maig de 1998), Philippe Houillon, Denis Jacquat (adhesió el 27 de maig de 1998), Aimé Kergueris, Marc Laffineur, Jean-Claude Lenoir, Pierre Lequiller, Alain Madelin, Jean-François Mattéi (adhesió el 27 de maig de 1998), Michel Meylan, Alain Moyne-Bressand, Yves Nicolin (adhesió el 3 de juny de 1998), Bernard Perrut, Jean Proriol (adhesió el 10 de juny de 1998), Marcelle Ramonet, Jean Rigaud, Jean Roatta, José Rossi, Joël Sarlot, Guy Teissier, Philippe Vasseur, Gérard Voisin i 2 propers: Paul Patriarche i Jean-Pierre Soisson (adhesió el 3 de novembre de 1999). José Rossi serà president del grup fins al 2000. A final de legislatura tenia 43 diputats.
El 22 desembre de 2000 designa Alain Madelin com a candidat a les eleccions presidencials franceses de 2002. Obté 3,91% i 1.113.484 vots, però no passa a segona volta i decideix donar suport al candidat Jacques Chirac. El seu vicepresident, Jean-Pierre Raffarin, seria nomenat primer ministre. A les eleccions legislatives franceses de 2002 s'uneix a RPR i dissidents d'UDF per a formar la Unió per a la Majoria Presidencial, germe del que seria posteriorment l'UMP.

## Notes

* ↑ «Llista dels diputats del grup Démocratie Libérale et Indépendants». Arxivat de l'original el 2007-09-26. [Consulta: 31 gener 2009].

## Enllaços externs

* Antic web de DL,
* Els cercles liberals
* Web d'Alain Madelin Arxivat 2005-11-24 a Wayback Machine.
# Els nois de la meva vida

Els nois de la meva vida (títol original: Riding in Cars with Boys), ės una pel·lícula estatunidenca de Penny Marshall estrenada el 2001. Ha estat doblada al català

## Argument

Beverly és una adolescent de 15 anys volent aprofitar alegries de la vida amb la seva millor amiga Fay. En el moment d'una festa, troba un noi, Ray, amb qui té una relació i queda embarassada. Els seus pares volen que assumeixi el seu paper de mare, però haurà d'abandonar el seu somni de ser escriptora i casar-se amb Ray.

## Repartiment

* Drew Barrymore: Beverly De Onofrio
* Steve Zahn: Ray Hasek
* Adam Garcia: Jason
* Brittany Murphy: Fay Forrester
* Maggie Gyllenhaal: Amelia Forrester
* James Woods: M. Leonard De Onofrio, el pare de Beverly
* Lorraine Bracco: Sra. Teresa De Onofrio, la mare de Beverly
* Rosie Perez: Shirley Perro
* Sara Gilbert: Tina Barr
* Peter Facinelli: Tommy Butcher
* Mika Boorem: Beverly a 11 anys
* Celine Marget: Janet a 8 anys
* Vincent Pastore: Oncle Lou
* Maryann Urbano: Tia Ann
* Desmond Harrington: Bobby
* David Moscow: Lizard
* Logan Lerman: Jason a 8 anys
* John Bedford Lloyd: M. Forrester

## Crítica

* "Un entreteniment amb bones interpretacions (...) La interpretació més ambiciosa de Barrymore fins avui. Prova que està madurant com a actriu. (...) Puntuació: ★★★ (sobre 4)"
* "Una pel·lícula com aquesta és estimulant i sorprenent per la manera en què s'aparta del tòpic, mostrant-nos vides confuses en les quals ens reconeixem. (...) Puntuació: ★★★ (sobre 4)"

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Els nois de la meva vida». [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; A Girl's Charmed Life Detours Down a Bumpy Road» (en anglès). The New York Times, 19-10-2001. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Puig, Claudia «Riding in Cars with Boys». USA Today.
* ↑ Ebert, Roger. «Riding in Cars with Boys Movie Review (2001) | Roger Ebert» (en anglès). [Consulta: 10 juny 2018].
# El pico

El pico és una pel·lícula dirigida per Eloy de la Iglesia en 1983.

## Argument

Dos amics, Paco (José Luis Manzano Agudo) i Urko (Javier García), que viuen a Bilbao s'enganxen junts a l'heroïna. Per aconseguir la seva dosi diària no dubtaran a robar, mentir i fins i tot matar el camell que els passa la droga. A més, es dona la circumstància que Paco és el fill del Comandant Torrecuadrada, pertanyent a la Guàrdia Civil i Urko és fill de Martín Aramendia, un líder polític de l'esquerra independentista basca. Addictes a l'heroïna, acaben matant el seu distribuïdor, "El Coix", (Ovidi Montllor) i els seus pares es veuen obligats a ocultar l'assassinat per protegir-los.

## Referències

* ↑ «Bandrés hará de actor en un filme de De la Iglesia» (en castellà). El País, 23-02-1983. [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ Breysse, Maxime. Le cinéma "quinqui" selon Eloy de la Iglesia (en francès). Editions Publibook, 2011, p. 160. ISBN 2748367243.
# Adrián Giovanni Abadía García

Adrián Giovanni Abadía García (Palma, 5 d'abril de 2002) és un atleta mallorquí que competeix en trampolí.
Va guanyar una medalla de bronze als Campionats del Món d'Aquàtiques 2024, a la prova de trampolí sincronitzat de 3 m.
Va aconseguir la sisena plaça en duo de trampolí 3 m sincronitzat a París 2024 formant parella amb Nico Garcia.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Adrián Abadía». www.olympedia.org. [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ «Adrian ABADIA | Results | World Aquatics Official» (en anglès). World Aquatics. [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ «Nico García y Adrián Abadía, sextos, con 88 licencias en España». Marca, 02-07-2024.
* ↑ Fernández, Manuel. «Adrián Abadía, en los Juegos Olímpicos de París» (en castellà), 21-07-2024. [Consulta: 4 agost 2024].
# Aires Marques

Aires Sulivandro Marques Fernandes (4 de desembre 1986) és un futbolista internacional de Cap Verd que juga a Interclube de centrecampista.
Marques ha jugat futbol a l'Sporting Clube da Praia, el Clube Sportivo Mindelense, Sertanense i Grupo Desportivo Interclube. Va fer el seu debut internacional per Selecció de futbol de Cap Verd el 2013.

## Referències

* ↑ «Alex (Cabo Verde) - Estadísticas y trofeos». [Consulta: 13 maig 2024].
* 1 2 «Aires Marques». National Football Teams. [Consulta: 17 juny 2014].
* ↑ Aires Marques, Fitxa a Soccerway. Consultat 17 juny 2014.Soccerway.
# Karl Zöppritz

Karl Jakob Zöppritz (Darmstadt, 14 d'abril de 1838 - Königsberg, Prússia, 21 de març de 1885) va ser un matemàtic, físic i geògraf alemany. Va treballar des del 1880 fins a la seva mort com a professor de geografia a la Universitat de Königsberg, centrant-se sobretot en cartografia i geofísica.

## Enllaços externs

* http://www.zeno.org/Meyers-1905/A/Zöppritz
* http://openlibrary.org/a/OL6023949A
# Jan Wouwerman

Jan Wouwerman (Haarlem, batejat el 30 d'octubre de 1629 - Haarlem, enterrat l'1 de desembre de 1666) va ser un pintor i dibuixant neerlandès. Especialitzat en la pintura de paisatge.

## Biografia

Es va iniciar en la pintura amb el seu pare, Paul Joosten Wouwerman, un pintor de temes històrics més aviat modest, era el germà petit dels pintors Philips i Pieter Wouwerman tots van viure i van treballar a Haarlem. Entre els anys 1655 i 1661 va pagar la seva quota com a membre independent de la guilda de Sant Lluc. Va contreure matrimoni el 1653 amb Aechje Hendricks van Heere, amb qui va tenir tres fills batejats el 1656, el 1659 i el 1660 a l'Església Reformada, de la que era membre oficial. Mort prematurament, va ser enterrat a la Gran església de Haarlem l'1 de desembre de 1666.
Especialitzat en la pintura de paisatges de dunes i hivernals, inicialment amb els cels coberts de núvols arremolinats i predomini de colors freds, a la manera de Jacob van Ruisdael, el seu estil avançat manifesta la influència més colorista de Jan Wijnants.

## Galeria

* Paisatge amb figures
* Paisatge amb estany
* Turons amb estany
* St. Bavokerk des del sud-est

## Referències

* ↑ Jan Wouwerman Biography a De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen (1718) Arnold Houbraken, Digital library for Dutch literature (neerlandès)
* ↑ Biesboer i Luna, 1994, p. 181.
* ↑ Biesboer i Luna, 1994, p. 164.

## Bibliografia

* Biesboer, Pieter; Luna, Juan J. La pintura holandesa del Siglo de Oro. Frans Hals y la escuela de Haarlem (en castellà). Madrid/Barcelona: BBV, 1994. ISBN 84-604-9248-6.

## Enllaços externs

** Jan Wouwerman a RDK
# Iduronidasa

La iduronidasa és un enzim del tipus hidrolasa lisosòmica que participa en les rutes metabòliques responsables de la degradació dels glicosaminoglicans, com son heparan sulfat i sulfat dermatà.
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000127415 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000033540 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
# Ca l'Arnó

Ca l'Arnó és una masia situada situada al parc de Sant Martí, al barri de Sant Martí de Provençals de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Actualment hi ha una ludoteca municipal.

## Història

Una làpida recorda la data de l'any 1689. Es diu, tot i que no està comprovat, que fou propietat del general Manso, que treballà com a mosso al molí de la Verneda abans de lluitar a la guerra de la Independència.
El nom d'Arnó fou el de l'últim propietari que hi visqué. L'últim masover, Isidre Crusens, va treballar les terres fins a l'any 1982, quan fou comprada per l'Ajuntament de Barcelona. Venia les verdures al mercat del Clot. El regadiu el feien amb l'aigua del Rec Comtal. També s'havien dedicat a fer de transportistes amb carros i rebien encàrrecs de les fàbriques dels voltants. El pare del masover va néixer i va morir a la masia, l'any 1954, als 88 anys.
L'any 1989, Josep de la Vega hi documentà dos carreus aprofitats d'època romana com a materials de construcció del marc d'una finestra gòtica. Una restauració posterior de la masia ha deixat colgats els elements sota la protecció del morter de calç. Una possibilitat, apuntada pel mateix de la Vega, seria que provinguessin d'algun monument funerari, construccions que usualment tenien ornamentació arquitectònica i se situaven prop de les vies i camins, com és el cas del nucli de l'església de Sant Martí de Provençals.

## Descripció

És una masia del segle xvii, de planta baixa i un pis amb coberta a doble vessant. És de tipologia rural i de senzilla construcció, amb les façanes arrebossades i emblanquinades. Un dels portals és quadrat i l'altre és d'arc de mig punt dovellat. Existeix un finestral gòtic, segurament tret d'una construcció més antiga. Presenta quatre finestrals de l'època. Les façanes laterals són llises, llevat d'alguna diminuta finestra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca l'Arnó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Ca l'Arnó». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Bibliografia

* de la Vega Gómez, Josep. Els primers batecs històrics de Sant Martí de Provençals: Aproximació als orígens, 1993.
* de la Vega Gómez, Josep. Probable origen romà del nucli inicial de Sant Martí de Provençals, Homenatge al Dr. Miquel Taradell, 1993.
* Masoliver, M.; Serra, J,. La història antiga de Sant Andreu a través de les restes materials. Barcelona: Centre d'Estudis Ignasi Iglésias, 1995, p. 75-119 (Finestrelles, 7).

## Enllaços externs

* «Ca l'Arnó». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# West Paterson

West Paterson és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 11.568 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Paterson tenia 10.987 habitants, 4.397 habitatges, i 3.025 famílies. La densitat de població era de 1.433,1 habitants per km².
Dels 4.397 habitatges en un 26,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,9% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.273 $ i la renda mediana per família de 67.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.389 $ mentre que les dones 36.814 $. La renda per capita de la població era de 29.758 $. Aproximadament el 3,2% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Paterson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Paterson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gürdal Duyar

Gürdal Duyar (Istanbul, 20 d'agost, 1935 – idem. 18 d'abril, 2004), va ser un escultor turc. És conegut pels seus monuments d'Atatürk, així com pels busts d'altres figures acolorides.
Va néixer l'any 1935 a Istanbul. Després d'acabar la seva educació secundària a l'escola İstanbul Haydarpaşa, va començar a assistir a classes de secundària a l'Acadèmia Estatal de Belles Arts d'Istanbul (İDGSA) al departament d'escultura. A l'acadèmia va treballar primer amb l'escultor alemany Rudolf Belling i més tard a l'estudi d'Ali Hadi Bara. Es va graduar el 1959 i a partir d'aleshores va continuar com a freelance.
Després de graduar-se va passar una estona a França, Bèlgica i Suïssa on va treballar en escultura i va estudiar arquitectura, treballant amb l'escultor Leon Perrain va desenvolupar les seves habilitats per treballar la pedra.
L'any 1962 va fer un bust d'Atatürk d'1,50 metres com va demanar el municipi de Düzce. El 1973 va ser un dels 20 escultors seleccionats per crear escultures que s'aixecaran a Istanbul amb motiu del 50è aniversari de la fundació de la República Turca. L'escultura "Güzel İstanbul" que va fer per a la plaça Karaköy va ser considerada indecent pels polítics de l'època i va provocar cert debat. Es va traslladar al parc Yıldız.
El 18 d'abril de 2004 va morir d'un càncer de pulmó. El seu funeral va ser al cementiri de Zincirlikuyu.

## Referències

* ↑ Gürdal Duyar, Edebiyatsanat.com sitesi, Erişim tairhi: 28.05.2012". Archived from the original on 2009-04-22. Retrieved 2018-04-20.
* 1 2 Sennur Sezer, Gürdal Duyar için, Evrensel.net, 22.04.2004
* ↑ Guzel İstanbul/Gürdal Duyar, Müstehcen Diye Kaldırıldı, Hürriyet Gazetesi, 19.12.008
# Benoît Lestang

Benoît Lestang (Basilea, 14 de desembre 1964 - 5è districte de París, 27 de juliol 2007) és un especialista en efectes digitals, maquillador, guionista i director de vídeos francès. Alguns dels seus treballs més famosos inclouen efectes especials a les pel·lícules "El pacte dels llops" i "Arsène Lupin".

## Biografia

Benoit Lestang és conegut pels espectadors principalment com a artista d'efectes especials per a pel·lícules amb elements de horror. Des del llançament del clàssic zombie Jean Rollin "La Morte vivante" (1982), el nom de Lestang, que va poder crear efectes especials molt convincents, s'ha convertit en associat a les pel·lícules de terror. A la dècada dels 1980 i principis del 1990 Lestan va participar en treballs de nivell mitjà en pel·lícules de baix pressupost.
Una nova ronda de la carrera de Lestan es va produir a mitjans i finals dels anys 90. El 1995 Jean-Pierre Genet convida a Lestan a treballar en efectes especials per a "La ciutat dels nens perduts". L'impressionant ambient visual de la pel·lícula, que combina elements de terror i fantasia, deu molt al treball magistral de Lestan. Després de "La ciutat dels nens perduts", l'artista té l'oportunitat d'escollir projectes de major pressupost per ell mateix. Benoit Lestand fa el treball de disseny d'efectes especials a El pacte dels llops. En particular, és responsable del disseny de la imatge de la bèstia Zhevaudan.
L'últim treball de Benoit Lestand és el vídeo de la cançó "Q.I." per a la cantant francesa Mylene Farmer. Lestan ja havia treballat amb Farmer abans: va ser ell qui va fer la famosa nina per al vídeo "Sans contrefaçon". El nou clip inclou elements de gràfics digitals, amb els quals Lestan transmet la seva visió del component psicològic de sexe.
El 27 de juliol 2007i Lestan es van suïcidar. Poc abans havia rebut el premi al millor maquillatge per Martyrs al XLI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Filmografia seleccionada

* Martyrs (2007)
* Q.I. (2005) - director
* Arsène Lupin (2004) - Artista d'efectes especials
* El pacte dels llops (2001) - Artista d'efectes especials
* Paquet de sis (2000) - artista d'efectes especials
* Le temps retrouvé (1999) - artista d'efectes especials
* la ciutat dels nens perduts (1995) - Artista d'efectes especials
* La Morte vivante (1982) - artista d'efectes especials

## Referències

* ↑ Benoît Lestang al Club des Monstres
* ↑ Benoit Lestang al web de Mylene Farmer
* ↑ French Effects Artist Benoit Lestang Dead By Suicide, 28 de juliol de 2008
* ↑ Palmarés del Festival Internacional de cinema de Catalunya, Sitges 2008, espinof.com