OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escola Gastó Febus

L'Escola Gastó Febus és una associació literària occitana fundada el 1896 per un petit grup d'escriptors de Bearn i Bigorra com Simin Palay o Cesari Daugèr. Porta el títol d'escola com la majoria de les associacions afiliades al Felibritge. Els seus principals objectius són "l'estudi i el desenvolupament de la llengua i la literatura occitana d'expressió gascona". ».
El 1897, l'associació posa en marxa la revista Reclams de Biarn e Gascougne, destinada a donar a conèixer les activitats de l'associació i la publicació de textos literaris emprant en grafia la norma mistralenca.
Durant més de mig segle va estar sota la direcció de dues grans personalitats, Simin Palay i Miquèu Camelat, que desenvoluparen el projecte ideat el 1896. Després de la mort de Camelat (el 1962) i Palay (1965), la revista ha seguit apareixent sense canvis significatius. A partir de 1984, amb l'arribada al capdavant de l'escriptura de Joan Salles-Loustau i un nou equip, s'ha modernitzat, ha adoptat l'ortografia tradicional i ha adoptat el nom de Reclams. Té la seu a Mauvesin.

## Referències

* ↑ Anomenada inicialment Escole Gastoû Fèbus, adoptà la frafia clàssica a finals dels anys 1980, sense excloure però l'ús de la grafia fébusienne.
* ↑ Fitxa del web del CTHS
* ↑ «Biografia de Cesari Daugèr». Arxivat de l'original el 2011-04-08. [Consulta: 16 desembre 2010].
* ↑ «Presentació al web del castell de Mauvesin». Arxivat de l'original el 2010-03-01. [Consulta: 16 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Web de la revista i edicions Reclams
# Escola Joan XXIII Catarroja

L'Escola Joan XXIII de Catarroja és un col·legi públic situat al barri de les Barraques de localitat de Catarroja, a la comarca de l'Horta Sud del País Valencià.
Construït a la dècada del 2010, és propietat de la Generalitat Valenciana, tot i que el manteniment de les instal·lacions correspon a l'Ajuntament de Catarroja. Ofereix el Programa Plurilingüe d'Ensenyament en Valencià (PPEV) i compta amb 6 unitats d'Educació Infantil (més una habilitada) i 12 unitats d'Educació Primària. Es tracta de l'Escola pública del País Valencià que més temps ha estat en àules prefabricades. Durant 30 anys van estar instal·lats els anomenats "barracons" al pati del centre fins que en 2009 es van inaugurar les noves instal·lacions. El 2018 la direcció del centre va denunciar defectes de construcció de l'edifici que provocaven goteres. El 2019 el consistori va anunciar que es farien reformes durant el 2020 al centre amb un pressupost de 200.000 euros procedents de la conselleria d'Educació.

## Referències

* 1 2 Olaya, Pilar «Catarroja logra que la reforma del Juan XXIII se acometa en 2020» (en castellà). Levante EMV, 18-12-2019 [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «Un colegio de Catarroja lleva 30 años en barracones». 20 minutos, 31-01-2001.
* ↑ «Cobertura dels 30. anys en barracons al programa Caiga Quien Caiga de Telecinco (2007)».
* ↑ P.N. «Catarroja reformará el CEIP Joan XXIII antes de verano» (en castellà). Las Provincias, 19-12-2019 [Consulta: 15 agost 2022].
# Escola Menéndez Pelayo

L'Escola Menéndez y Pelayo és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de cantonada, de planta baixa i pis, amb pati posterior. La façana principal presenta arcs escarsers a les obertures i trencaaigües acusats. A la seva part superior una sèrie de cartel·les aguanten la cornisa sobre la qual descansa l'acroteri del qual sobresurt el cos central amb arc de mig punt. A la façana al carrer Prat de la Riba se situa l'escut de la ciutat, l'any de construcció i un capcer esglaonat.
# Escola Miquel Bleach

L'Escola Miquel Bleach és el centre educatiu més antic del barri d'Hostafrancs de Barcelona.

## Història

El 3 de març del 1894, una comunicació al president de la Junta d'Instrucció Pública informava del trasllat de l'escola al nou local des del «primer piso que ha venido ocupando dicha escuela, a la nueva construcción adosada a la Tenencia de Alcaldia de este distrito.»
Es troba en un edifici modernista al darrere de la seu del Districte de Sants-Montjuïc, que ha acollit diversos serveis a part del d'escola, com policia i bombers. Es va ubicar al mateix espai on s'havien donat classes, de manera no-oficial, per als fills dels treballadors de les fàbriques tèxtils del Vapor Vell i l'Espanya Industrial, entre d'altres.
L'any 1936 se li va donar el nom de Miquel Bleach, en honor del mestre i pedagog nascut al barri.
Ha estat guardonada amb diversos premis com la Medalla d'Honor l'any 2013 i el Premi Ciutat de Barcelona 2015 en la categoria d'educació per la seva participació en el projecte Tandem amb el Museu Nacional d'Art de Catalunya l'any 2016.
L'any 2019 es va decidir fusionar l'escola Miquel Bleach amb l'Institut Joan Coromines, amb la previsió que l'actual edifici es destini a ampliar les oficines de la seu del districte.

## Referències

* 1 2 «L'escola Miquel Bleach rep la medalla d'honor de la ciutat de Barcelona». betevé, 07-06-2013.
* ↑ «Escola Miquel Bleach». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ Palumbo, Annalisa «Un col·legi que es va gestar en un ajuntament». El Periódico de Catalunya, 16-05-2013.
* ↑ Alberch (dir.), Ramon. Els barris de Barcelona, Volum II. Barcelona: Enciclopèdia Catalana i Ajuntament de Barcelona, 1998, p. 91.
* ↑ «El projecte». Escoles Tàndem. Arxivat de l'original el 24-05-2016.
* ↑ «Premi Ciutat de Barcelona 2015». Arxivat de l'original el 2016-11-16. [Consulta: 4 febrer 2016].
* ↑ «El Districte vol recuperar l'edifici de Miquel Bleach, un cop es traslladi, per unificar els seus serveis i guanyar la Casa del Mig com a equipament pel barri». EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc, 19-01-2019.
# Escola Municipal de Música (Molins de Rei)

L'Escola Municipal de Música és un edifici del municipi de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici també anomenat Can Bofill, fou construït el 1905 per l'arquitecte Pere Ros i Tort, com a residència de la família Bofill, per encàrrec de Josep Bofill.

## Descripció

Pels elements decoratius que presenta, se situa dins els corrents estilístics dels modernisme, amb motius naturalistes, flors i fulles que s'entrellacen, línies sinuoses i detalls escultòrics, treballs de tractament artístic en les superfícies dels murs que empren tècniques com els esgrafiats, arcs lobulats que coronen les finestres i balconades amb unes elaborades baranes de forja i, coronant l'edifici, un decoratiu tractament ondulant i cobertes de ceràmica escatada que li aporten vistositat. Restaurada i adaptada com a Escola Municipal de Música, a l'interior s'han respectat i conservat elements originals també propis del llenguatge modernista.

## Referències

* ↑ «Can Bofill». [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ Duran i Alabareda, Montserrat «La presència del modernisme arquitectònic a Molins de Rei». L'Espai: revista de recerca i divulgació, Núm.: 6 La festa, 2003, pàg. 61 [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ «Guia d'espais singulars d'interès turístic». Turisme Molins de Rei. Arxivat de l'original el 28 d’abril 2018. [Consulta: 9 maig 2018].
# Escola Municipal de Música de Palma

L'Escola Municipal de Música de Palma és un centre educatiu el titular del qual n'és l'Ajuntament de Palma, depenent orgànicament de la Regidoria d'Educació. La proposta educativa que feim a l'Escola Municipal de Música de Palma suposa una oferta ampla i molt variada que vol atendre les necessitats i interessos musicals de totes les edats i públics.
Consideram l'escola de música un potenciador de la cultura, i no sols la musical, ja que les persones que estan en contacte amb el fet sonor, ja des de nadons, desenvolupen una sensibilitat cap a tots els moviments que el poden estimular des del punt de vista emocional: teatre, pintura, manifestacions artístiques de carrer.

## Enllaços externs

* http://www.escolademusicadepalma.cat
# Escola Normal de Mestres de Girona

L'Escola Normal de Mestres de Girona és una Escola Normal que es va crear el 1914 per oferir per primera vegada a la província de Girona uns estudis exclusius de formació de magisteri on, a més, hi podien estudiar homes i dones. Això va ser fruit de l'interès que es va despertar en aquella època per a educar els infants i, conseqüentment, per a formar-los com a futurs ciutadans; tal com s'esdevé en les societats avançades.

## Antecedents

Durant el curs 1844-45 s'inauguren, a Girona els estudis de Magisteri (Títol de Mestre Elemental). Al voltant dels anys seixanta, l'Escola Normal de Mestres de Girona es converteix en Escola Normal Superior de Mestres (on s'expedien també títols de Mestre Superior). La legislació no permetia expedir títols oficials a alumnes femenines.
Per ordre del govern d'Espanya el 1901 l'Escola Normal Superior de Mestres és eliminada i substituïda pels estudis elementals de Magisteri, agregats a l'Institut General i Tècnic de Girona.
L'1 de maig de 1914 van començar a funcionar per separat l'Escola Normal de Mestres (26 del carrer de la Força) i l'Escola Normal de Mestresses totes dues a la capital gironina (Travessia Sant Josep).

## Seu de la Gran Via

En 1911 es va començar a construir un edifici nou a la Gran Via de Jaume I destinat a centre escolar públic. Posteriorment es construí al costat la nova seu de l'Escola Normal de Mestres, ja per la formació d'ensenyants dels dos gèneres. L'Escola Normal tenia com edifici annex el del Grup Escolar (Bruguera), on feien pràctiques els futurs mestres.
El Grup Escolar s'erigí en terrenys sobre l'antic Baluard del Governador i l'Escola Normal entre aquest Baluard i el de la Santa Creu.
El curs 1964-65, l'Escola Normal de Girona, deixa els locals de Gran Via per traslladar-se al nou edifici del carrer Emili Grahit.

## Centenari

L'Arxiu Comarcal del Pla de l'Estany va organitzar una exposició, visita guiada i taula rodona el 2014 per recordar la història d'aquesta escola amb el títol “Centenari de l'Escola Normal de mestres de Girona”.

## Referències

* 1 2 «Centenari de l'Escola Normal de mestres de Girona». Gencat, 2014 [Consulta: 11 octubre 2015].
* 1 2 3 Pere Cornellà i Roca «Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, ISSN 0213-6228, Nº 25, 2, 1981 (Ejemplar dedicado a: Homenatge a Lluís Batlle i Prats), págs. 283-295» (pdf). Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 25-2, 1981, pàg. 283-295. ISSN: 0213-6228 [Consulta: 21 febrer 2020].
* 1 2 3 «Una mica d'història...». Escola Jaume Bruguera. [Consulta: 21 febrer 2020].
* ↑ «L'escola Joan Bruguera compleix 100 anys». Diari de Girona, 16-09-2011. [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ Cornellà, Pere. 79. ESCOLA REPUBLICANA EN PAU I EN GUERRA. EL NEN, EL PRIMER CIUTADÀ DE LA REPÚBLICA. Girona: Ajuntament de Girona, p. 85-86.
* ↑ «Pedres de Girona. La Muralla del Mercadal». Fèlix Xunclà/Assumpció Parés. [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «Centenari de l'Escola Normal de mestres de Girona». Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2020].
# Escola Nostra Senyora de Lurdes

L'Escola Nostra Senyora de Lurdes és una escola d'educació infantil i primària de Barcelona.
Va ser creada el 1880 per Gertrudis Castanyer i Seda. Està situada a número 73 de la Via Augusta de Barcelona. El projecte educatiu del centre, que impulsa la comunitat de les religioses Filipenses d'aquesta escola, va rebre el Memorial Cassià Just el 2013 i la Medalla d'Honor de Barcelona el 2014. Va acollir la primera escola d'estiu Rosa Sensat el 1966 i fou la primera escola religiosa mixta de Catalunya el curs 1972-1973. Entre els seus alumnes destaca Mercè Rodoreda, que hi assistí durant uns mesos.

## Referències

* ↑ «Més d'una vintena d'entitats i ciutadans reben les medalles d'honor». BTV, 2014 [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «L'Escola Nostra Senyora de Lurdes de Barcelona, Medalla d'Honor de la ciutat». Catalunya Religió, 20-11-2014 [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ d'Endrets, Equip. «Escola de Nostra Senyora de Lourdes (Sant Gervasi-Galvany) - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans» (en catalan). [Consulta: 15 abril 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Escola Reial Militar de París

L'Escola Reial Militar de París, en francès: École Royal Militaire, va ser un gran conjunt d'edificis que hostatjaven diverses estructures d'ensenyament militar situada a París en els setè districte (7e arrondissement de Paris) i que tanca la perspectiva sud-est del Champ-de-Mars de París. Es va construir sota el regnat de Lluís XV de França i Ange-Jacques Gabriel en va ser l'arquitecte.
A París existeix en aquest lloc l'estació de metro École Militaire.
Napoleó I en va ser un alumne.

## Història

El 1748, va acabar la guerra de Successió d'Àustria, malgrat que França en va sortir victoriosa, la guerra va evidenciar la manca de preparació dels regiments del rei. Per això el mariscal de Saxe, proposà al rei Lluís XV fundar una escola reial militar. Va obtenir el suport de Madame de Pompadour, consellera del rei, i del financer Joseph Pâris Duverney que reeixiren en convèncer el rei de fundar una institució destinada a la instrucció de 500 joves.
Els treballs de construcció començaren el 13 de setembre de 1751, però aviat el finançament va tenir dificultats i el 1754 només havien començat els edificis de servei. El 1756 aquesta institució només tenia 200 cadets.
Només va ser a finals del segle xix quan l'École militaire es va dedicar a la seva vocació d'ensenyament militar. L'any 1878 obrí dins els seus murs l'École supérieure de guerre. El 1911 s'instal·la el centre dels alts estudis militars.
Acull el collège de défense de l'OTAN (o NATO college) des de la seva creació el 1951 a 1966 (sortida de França del comandament integrat de l'OTAN); ara es troba a Roma.

## Referències
### Bibliografia

* Robert Laulan, L'école militaire de Paris, le monument 1751-1788, Paris, A. et J. Picard, 1950.
* Yoann Brault, Frédéric Jiméno, Daniel Rabreau (dir.), L'école militaire et l'axe Breteuil-Trocadéro, Action artistique de la ville de Paris, 2002, 296 p.

## Enllaços externs

* Aumônerie catholique de l'École militaire Arxivat 2010-07-18 a Wayback Machine. : présentation de la chapelle, ses tableaux, son mobilier
* Association École militaire - lieu de mémoire Arxivat 2013-05-10 a Wayback Machine. : organise ses activités autour de trois thèmes : 1. Faire connaître l'École militaire de Paris, 2. Mieux comprendre Gabriel et l'architecture classique, 3. Promouvoir l'École militaire, cœur de l'Axe Breteuil - Trocadéro et le concept d'une École Européenne de défense multisites.
# Escola Sagrada Família

L'Escola Sagrada Família és un centre educatiu d'educació primària situat al carrer Sardenya de Barcelona. El centre, promogut pels jesuïtes, va obrir les portes el 1903 i el 1978 passà a mans de la Cooperativa Claror. Des del 1978 forma part del col·lectiu d'Escoles per a l'Escola Pública Catalana.

## Referències

* 1 2 Redacció «L'Escola Sagrada Família celebra 100 anys». 324.cat, 09-11-2006 [Consulta: 30 juliol 2014].
# Escola Santa Isabel

L'Escola Santa Isabel o Col·legi de les Monges Franciscanes és una escola de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental). L'edifici on s'ubica el centre educatiu forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici

L'edifici va ser dissenyat per l'arquitecte Ferran Cels i Granell. És de planta rectangular, que segueix els esquemes de l'arquitectura escolar avançada de l'època de la Mancomunitat de Catalunya. Els serveis i les aules estan organitzats entorn d'un pati central i dos de laterals, els quals estan coronats per un frontó escalonat. Destaca la utilització del totxo com a element decoratiu. La façana és arrebossada en blanc.
# Escola Superior d'Art Dramàtic de les Illes Balears

L'Escola Superior d'Art Dramàtic de les Illes Balears (abreviat ESADIB) és una escola creada pel Govern de les Illes Balears el novembre del 2005, en què s'imparteixen els ensenyaments per obtenir el títol de grau superior d'art dramàtic. Està situada a Palma. És un dels dos centres de tot l'Estat espanyol en què la llengua vehicular és la catalana.
L'escola es posà en funcionament el curs 2006-2007. En aquell moment s'oferia a l'alumnat la possibilitat de cursar l'especialitat d'Interpretació (recorregut textual). Al curs acadèmic 2010-2011, s'implantà el primer curs del Títol Superior en Art Dramàtic, especialitat d'Interpretació, equivalent a la titulació de grau seguint l'ordenació dels ensenyaments superiors artístics segons l'Espai Europeu de l'Educació Superior (EEES). Així, el curs 2013-2014 sortí la primera promoció de graduats en art dramàtic de les Illes Balears.

## Llista de directors

* Carles Molinet Picó (2006-2010)
* Miquel De Marchi (2010-2012)
* Pere Fullana Mas (2012-2023)
* Maite Villar (2023-)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Muntaner González, Maria. «Escola Superior d'Art Dramàtic de les Illes Balears (ESADIB)». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement) i Diputació de Barcelona. [Consulta: 31 març 2021].
* ↑ Jiménez, Nacho. ««Nunca recibí quejas, pero tampoco supe detectar esas incomodidades»» (en castellà). Última Hora, 13-03-2021. [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ «Maite Villar, nombrada directora de la Esadib» (en castellà). Diario de Mallorca, 18-09-2021. [Consulta: 22 juny 2024].
# Escola Taller Cal Botafoc

L'Escola Taller Cal Botafoc és un edifici del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Institut de Castellar del Vallès utilitza com aules auxiliars les instal·lacions d'un edifici proper. Es tracta dels antics safareigs públics de la Baixada de Palau, que com succeeix amb altres edificis del poble, s'ha vist reconvertit per tal d'allotjar altres activitats. De l'edifici de planta rectangular, s'ha respectat l'estructura externa, de la qual destaca la presència de les grans finestres que il·luminaven i ventilaven a la vegada el recinte destinat a safareig. La façana, paral·lela al carrer de la teulada, presenta una distribució simètrica formada per dues portes i quatre finestres. L'acabament de les façanes laterals mostra un joc de línies ondulants, ressaltades per una motllura de maó vist, el maó vist és l'element triat pels motius ornamentals: llindes de portes i finestres.

## Història

Els safareigs públics de la Baixada de Palau es construïren l'any 1901, projecte que es portà a terme gràcies a la iniciativa de la marquesa de Castellar, Emilia Carles- Tolrà. Aquests eren els segons que feia construir la marquesa pel poble, els primers foren els safareigs del carrer Major datats l'any 1897, i actualment reconvertits en el Jutjat de Pau de Castellar del Vallès.

## Referències

* 1 2
# Escola Thau Barcelona

L'Escola Thau de Barcelona és un centre educatiu privat concertat per la Generalitat de Catalunya i que pertany a la Institució Cultural del CIC (ICCIC) que ofereix serveis d'ensenyament des del parvulari fins a l'ESO situada al barri de Pedralbes de Barcelona.

## Història

L'Escola Thau de Barcelona fou fundada l'any 1963 per la Institució Cultural del CIC, avui Fundació Privada, la qual inicià les seves activitats el 1952, com a branca docent del centre del mateix nom.
L'Escola Thau és situada al peu de l'antic Mont d'Orsa o de Sant Pere Màrtir, a tocar del límit del municipi de Barcelona amb Esplugues de Llobregat, a l'indret anomenat Finestrelles. Consta de dos edificis, amb una capacitat per a 1.350 alumnes, un pavelló poliesportiu i set camps d'esports.
Entre tots dos edificis hi ha un amfiteatre per a actes conjunts, activitats a l'aire lliure i esplai.
L'escola fou construïda segons el projecte de l'any 1972 dels arquitectes Martorell, Bohigas i Mackay.
El poliesportiu fou construït segons el projecte de l'any 1985 dels arquitectes Josep M Gutiérrez, Pere Riera, Jordi Fargas i Josep Sotorres.

## Enllaços externs

* Guia temàtica Escola Thau (MBM) - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)
* Web de l'escola
# Escola Superior d'Art Dramàtic de València

L'Escola Superior d'Art Dramàtic de València és l'únic centre superior per fer els estudis d'art dramàtic del País Valencià. El 2022 s'hi poden cursar les especialitats de Direcció Escènica i Dramatúrgia i d'Interpretació.

## Història

Els orígens de l'ESADV es remunten a l'any 1910, quan el Conservatori de Música de València, fundat l'any 1879, comença els ensenyaments teatrals sota el nom de Declamació.
El curs 1978-1979 s'implanta el nou pla d'estudis que havia esbossat Díaz Zamora. Les principals novetats d'aquest «Pla Experimental d’Art Dramàtic», que pretenia equiparar-se amb els currículums de la resta de l’Estat, són dos cursos de dansa i un d’esgrima que intensifiquen el treball físic, dos cursos de cant i, també, l’augment de càrrega lectiva en l’àrea de Teoria teatral. L’any 1982 es crea l’Escola d’Art Dramàtic i Dansa de València i desapareix, finalment, la vinculació amb el Conservatori de Música. El primer director és Andrés Oliva, càrrec que va ocupar Díaz Zamora l'any 1984, seguit de Javier Gómez i, a partir de 2002, de Leopoldo García Aranda.
L'any 1992 el pla d’estudis es divideix en Interpretació, Direcció i Dramatúrgia, i Escenografia, del qual només s'autoritza l'especialitat d'Interpretació, opció Textual. Actualment, però, les especialitats autoritzades són dues: Direcció Escènica i Dramatúrgia, i Interpretació. L’any següent comença la implantació de la LOGSE i es crea el Conservatori de Dansa de València, que se separa d’Art Dramàtic.
Als anys noranta s'enceta la via dels cursos específics, entre els quals podem destacar els dirigits per Torgeit Wethal, Eric Thamers, José M. Cid, Esperanza Abad, Pilar Francés, Nadine Abad i Emilio Gutiérrez Caba. Així mateix, destaquen les mostres dels tallers de final de carrera.
L'any 2003 comença l'Escola d’Estiu de l'ESADV; aquesta primera edició es dedica a Stanislavski amb una sèrie de cursos impartits per membres de l’Escola de Teatre de l’Art de Moscou. L'any següent es dedica a l'Odin Teatret amb la participació de Roberta Carreri i Torgeir Wethal.
Al llarg de la història de l'escola s'han fet intercanvis internacionals amb la Theaterhochscule de Zuric, la Facultat de Teatre i Cinema de Lisboa o la Facultat de Teatre de la Universitat del Quebec.
Aquesta escola, que actualment depèn de l’Institut Superior d’Ensenyances Artístiques de la Comunitat Valenciana (ISEACV), manté un conveni de col·laboració amb la Universitat de València.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Soler Piera, Roser. «Escola Superior d'Art Dramàtic de València (ESADV)». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement).