OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Equació de Black-Scholes

En finances matemàtiques, l'equació de Black-Scholes és una equació diferencial parcial (PDE) que regeix l'evolució dels preus de les opcions o deribats a Europa sota el model de Black-Scholes. En termes generals, el terme pot referir-se a una PDE similar que es pot derivar per a una varietat d'opcions o, de manera més general, derivades.
Per a una compra europea o una acció subjacent que no paga dividends, l'equació és:
${\frac {\partial V}{\partial t}}+{\frac {1}{2}}\sigma ^{2}S^{2}{\frac {\partial ^{2}V}{\partial S^{2}}}+rS{\frac {\partial V}{\partial S}}-rV=0$
on V és el preu de l'opció en funció del preu de les accions S i el temps t, r és el tipus d'interès sense risc i $\sigma$ és la volatilitat de les accions.
La visió financera clau darrere de l'equació és que, sota el supòsit del model d'un mercat sense fricció, es pot cobrir perfectament l'opció comprant i venent l'actiu subjacent de la manera correcta i, per tant, "eliminar el risc". Aquesta cobertura, al seu torn, implica que només hi ha un preu correcte per a l'opció, tal com el retorna la fórmula de Black-Scholes.

## Interpretació financera del PDE Black–Scholes

L'equació té una interpretació concreta que sovint utilitzen els professionals i és la base per a la derivació comuna que es dona a la subsecció següent. L'equació es pot reescriure de la forma:
${\frac {\partial V}{\partial t}}+{\frac {1}{2}}\sigma ^{2}S^{2}{\frac {\partial ^{2}V}{\partial S^{2}}}=rV-rS{\frac {\partial V}{\partial S}}$
El costat esquerre consta d'un terme de "decaiment temporal", el canvi en el valor de la derivada respecte al temps, anomenat theta, i un terme que implica la segona derivada espacial gamma, la convexitat del valor de la derivada respecte al valor subjacent. El costat dret és el rendiment sense risc d'una posició llarga en el derivat i una posició curta que consisteix en ∂V/∂S{\textstyle {\partial V}/{\partial S}} accions del subjacent.

## Referències

* ↑ Øksendal, Bernt. «Option Pricing». A: Stochastic Differential Equations : An Introduction with Applications. 5th. Berlín: Springer, 1998, p. 266–283. ISBN 3-540-63720-6.
* ↑ «Introduction to the Black-Scholes formula (video)» (en anglès). https://www.khanacademy.org.+[Consulta: 24 juny 2023].
* ↑ «6.5: Black-Scholes Equation» (en anglès). https://math.libretexts.org,+19-04-2016.+[Consulta: 24 juny 2023].
* ↑ «Deriving the Black-Scholes Equation | QuantStart» (en anglès). https://www.quantstart.com.+[Consulta: 24 juny 2023].
# Equació de Clausius-Mossoti

En física, l'equació de Clausius-Mossoti relaciona la permitivitat del medi $\epsilon$ en termes de les propietats moleculars, per tant, assumint l'expressió aproximada per al camp total en un medi dielèctric amb simetria cúbica:
$\mathbf {E} _{tot}=\mathbf {E} _{extern}+{\frac {\mathbf {P} }{3}}$,
on $\mathbf {P}$ és el vector polarització elèctrica com es coneix normalment.
El factor que acompanya $\mathbf {P}$ pot ser diferent de ${\frac {1}{3}}$ tot i que s'ha assumit que és l'ordre correcte de magnitud. Per dielèctrics lineals,
$\mathbf {P} =N\alpha \left(\mathbf {E} +{\frac {\mathbf {P} }{3}}\right)$
$(\epsilon -1)\mathbf {E} =N\alpha \left(\mathbf {E} +{\frac {\epsilon -1}{3}}\mathbf {E} \right)$
${\frac {(\epsilon -1)}{(\epsilon +2)}}={\frac {N\alpha }{3}}$,
on N és el nombre de molècules per unitat de volum i $\alpha$ és la polarizabilitat molecular.
Donat que $\epsilon =(4\pi \chi +1)$, substituint en l'equació anterior:
$\chi ={\frac {N\alpha }{1/4\pi N\alpha /3}}$
Com que aquesta expressió va ser derivada originalment per a valors amb baixos valors de N, es compleix per a materials no polars més densos.

## Referències

* ↑ Mossotti, O. F. «Discussione analitica sull’influenza che l’azione di un mezzo dielettrico ha sulla distribuzione dell’elettricità alla superficie di più corpi elettrici disseminati in esso» (en italià). Memorie di Mathematica e di Fisica della Società Italiana della Scienza Residente in Modena, 24, 1850, pàg. 49-74.
* ↑ Clausius, R. «Abhandlungen über die mechanische Wärmetheorie». Friedrich Vieweg und Sohn [Braunschweig], 2, 143, 1867.
# Circuit Internacional de Sokol

El Circuit Internacional de Sokol (en anglès, Sokol International Racetrack), conegut també com a CTK Sokol (en kazakh: Сокол халықаралық автодром; en rus: Международный автодром "Сокол") és un circuit de curses situat 76 km al nord-oest d'Almati, al Kazakhstan. Dissenyat per Hermann Tilke, té una longitud de 4,495 km i està certificat amb grau 2 per la FIA.

## Història

El juliol del 2012, l'empresari kazakh Alijan Ibragimov va anunciar el seu projecte de creació d'una instal·lació per a acollir competicions d'esports de motor, amb un pressupost de 40 milions de dòlars, als afores d'Almati (la ciutat més gran del Kazakhstan), la construcció de la qual hauria de començar al setembre. Es contractà RacingLoop com a consultor i s'encarregà a Hermann Tilke el disseny d'un circuit destinat a admetre curses de MotoGP i del Deutsche Tourenwagen Masters, però les obres no van començar fins al 2014.
El 2016 s'havia creat una pista de kàrting i una pista d'acceleració i, atès que la construcció del circuit seguia un bon ritme, s'hi convidà a Jorge Lorenzo. A començaments del 2019, la construcció de les instal·lacions electròniques i de cronometratge havia avançat, però les obres es van aturar per qüestions polítiques.
El 27 de setembre de 2022 es va anunciar que el circuit acolliria el Gran Premi del Kazakhstan de motociclisme a partir del 2023 fins almenys el 2028. Malgrat tot, a causa dels treballs d'homologació en curs, combinats amb els reptes operatius globals, es calculava que l'edició inaugural s'endarreriria fins al 2024. Tanmateix, arribats al 2024, el Gran Premi es va ajornar primer i després es va cancel·lar a causa dels danys continuats causats per les inundacions a l'Àsia Central a prop del circuit. El Gran Premi tampoc no es va incloure al calendari del 2025.

## Referències

* ↑ «Sokol - Racingcircuits» (en anglès). [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «ТРАССЫ» (en anglès). [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Sokol Race Track: Presentation» (en anglès). Sokol Race Track a YouTube, 14-09-2022.
* ↑ «Kazakhstan tycoon building motor-racing track near Almaty» (en anglès). Tengri News, 13-07-2012.
* ↑ «SOKOL RACETRACK» (en anglès). RacingLoop.com. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «Lorenzo visits Sokol Racetrack» (en anglès). MotoGP, 13-06-2016.
* ↑ «Al Kamel Systems will provide its technology to the new Sokol racetrack» (en anglès). Alkamel Systems, 11-02-2019.
* ↑ «MotoGP™ lands in Kazakhstan in 2023» (en anglès). Dorna Sports, 27-09-2022. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «MotoGP calendar: Kazakhstan GP 2023 canceled / MotoGP» (en anglès). Sasa Times. [Consulta: 27 abril 2023].
* ↑ «New dates for 2024 Kazakhstan GP confirmed» (en anglès). Dorna Sports, 29-05-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Kazakhstan GP cancelled, Misano to host Emilia-Romagna GP» (en anglès). Dorna Sports, 15-07-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Circuit Internacional de Sokol - Lloc web oficial (anglès)
# Agressió

Una agressió és un atac a un altre, pot ser entre territoris (iniciant una guerra) o entre individus, per causar danys a la víctima. L'agressió entre ésser humans pot ser psíquica o física i constitueix un delicte, ja que suposa emprar intencionadament la violència per fer mal a un altri, a diferència de l'agressivitat, que és un tret de caràcter i no ha de ser necessàriament voluntari. L'agressor és la persona que comet una agressió. També s'usa la paraula victimari per fer referència a la persona que, amb les seves accions, infligeix un dany o perjudici a una altra (víctima o supervivent).
L'agressió es produeix com a mecanisme de defensa davant una amenaça imaginada o per afirmar la pròpia superioritat, eliminant o atacant un rival potencial. També pot estar lligada a obtenir un benefici econòmic, com quan es produeix un robatori amb força.
Es diferència de la violència en general perquè l'agressió no prové del desig, sinó d'una voluntat de defendre's. i implica una activitat concreta de fer mal o intentar-ho.

## Referències

* ↑ «Aggressione. Diritto internazionale nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «aggression | international law | Britannica» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Agresión - Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Iribarren, Teresa; Gatell Perez, Montserrat; Serrano-Muñoz, Jordi; CLUA i FAINÉ, Montserrat. «Literatura i violències masclistes. Guia per a treballs acadèmics». Edizioni Ca' Foscari (CC-BY), 2024. DOI: 10.30687/978-88-6969-747-0. [Consulta: 8 gener 2024].
* 1 2 Veur, Dennis van der; [et al]. Las cuestiones de género son importantes : manual sobre cómo abordar la violencia de género que afecta a los jóvenes. Madrid: Ministerio de Sanidad, Política Social e Igualdad, Centro de Publicaciones, 2011, p. 64-65. ISBN 978-84-767071-2-8.
* ↑ «aggressive behavior | Definition, Causes, Examples, & Facts | Britannica» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «agressió | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 novembre 2022].

## Vegeu també

* Assetjament
* Assetjament escolar
* Comportament passiu-agressiu
* Principi de no-agressió
# Escut de Senan

L'escut oficial de Senan té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sable, un muntant d'argent] acompanyat al cap d'una flor de lis d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 10 de juliol de 1991 i publicat al DOGC el 31 del mateix mes amb el número 1474.
El muntant i la flor de lis són els atributs de la Mare de Déu, patrona del poble.
S'ha d'assenyalar l'existència un error al blasonament oficial reconegut per la Generalitat de Catalunya, on s'especifica que el camper de l'escut és de sable (és a dir, negre) en lloc de sinople (és a dir, verd), tal com es representa a la web del Municat i també a la pàgina de l'Ajuntament. De fet, la bandera de la localitat, aprovada poc temps després, és verda segons la descripció oficial, no pas negra.
El blasonament correcte hauria de ser, doncs, el següent:
    Escut caironat: de sinople, un muntant d'argent acompanyat al cap d'una flor de lis d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Conca de Barberà
* Bandera de Senan

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Senan.» (pdf). DOGC, 31-07-1991. [Consulta: 22 novembre 1988].
* ↑ «Representació gràfica elaborada per la DGAL d'acord amb la descripció oficial». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 28 novembre 2011].
* ↑ «Pàgina principal de l'Ajuntament de Senan».
# The People of the Abyss

The People of the Abyss és una obra de Jack London sobre la vida a l'East End de Londres del 1902. London escrigué de primera mà les experiències de viure a l'East End (incloent-hi el districte de Whitechapel) uns mesos, a voltes en un hospici o fins i tot dormint als carrers. Les condicions que experimentà i va escriure serien les mateixes que haurien suportat uns 500.000 pobres al Londres de llavors.

## Antecedents i successors

Hi ha hagut moltes referències anteriors de les condicions dels barris i tuguris d'Anglaterra, en particular La condició de la classe obrera a Anglaterra el 1844 per Friedrich Engels. Les fonts, però, n'eren de segona mà. Jack London fou un escriptor de prestigi que arribà a ser molt popular.
El 1890, Jacob Riis publica Com viu l'altra meitat, que causant sensació i s'ha suggerit com a font d'inspiració per a The People of the Abyss. Un advertiment contemporani de l'obra de Jack London deia que «dringa» amb la «franquesa que només és possible quan una persona coneix Londres tant com Jacob Riis coneix Nova York», indicant així que el seu editor, almenys, hi percep una semblança.
Quan London escriu The People of the Abyss, la paraula abisme s'usava àmpliament per a referir-se als estrats més baixos de la societat. El llibre del 1902 d'H.G. Wells, Anticipació de les reaccions del progrés mecànic i científic en la vida i pensament humans, empra aquesta expressió en aquest sentit i en altres llocs usa la frase the people of the abyss. Un escriptor, analitzant El taló de ferro, es refereix a "the people of the abyss com «la frase d'H.G. Wells».
George Orwell s'inspirà en The People of the Abyss quan la va llegir en l'adolescència, i en la dècada dels 1930 es disfressà com un desemparat i feu intrusions als barris pobres de Londres, imitant Jack London. Es pot veure la influència de The People of the Abyss a Down and Out in Paris and London i en The Road to Wigan Pier.
El periodista britànic i l'editor Bertram Fletcher Robinson escrigué una ressenya de The People of the Abyss en el periòdic londinenc Daily Express. Fletcher Robinson diu que seria «difícil trobar un volum més depriment».

## Referències

* ↑ The American Monthly Reviews, 1903, vol. XXVIII, Advertència de The MacMillan Company, p. 771.
* ↑ Wells, H. G.. Anticipació de les reaccions del progrés mecànic i científic en la vida i pensament humans (en anglés). Nova York: Courier Dover Publications, 1999. ISBN 0-486-40673-3. p. 107: "les classes treballadores—o, parlant pròpiament... la Gent de l'Abisme..."
* ↑ Rideout, Walter B. La novela Radical en los Estados Unidos, 1900-1954. Columbia University Press, 1992. ISBN 0-231-08077-8. , p. 44: "London enfoca el clímax de 'La Gent de l'Abisme'—;la frase de H. G. Wells ara apareix com el títol d'un capítol."
* ↑ Shelden, Michael. Orwell: la biografia autoritzada (en anglés). Nova York: HarperCollins, 1991. ISBN 0-06-016709-2. p. 62, vegeu La gent de l'abisme a Sant Cebrià; pàg. 121. El llibre de London n'és "una clara font d'inspiració;" i Orwell "estava seguint-ne l'exemple".
* ↑ «paperspast». [Consulta: 26 febrer 2025].
# Escut de Tolima

L'escut del departament de Tolima fou adoptat per la llei de 7 de desembre de 1815 per les càmares unides de la Província de Mariquita, sancionada pel pròcer José León Armero, governador i comandant general. El 1861 l'escut fou adoptat per l'estat sobirà de Tolima, per decret de 12 d'abril, signat pel general Tomas Cipriano Mosquera, segons consta en el registre oficial número 12 del7 de setembre de 1861.
# Escut de Tonga

L'escut de Tonga es va adoptar el 1875, juntament amb la Constitució del Regne.
És un escut quarterat: al primer, d'or, tres estrelles de sis puntes d'argent; al segon, de gules, la Corona Reial de Tonga al natural; al tercer, d'atzur, un colom volant d'argent amb una branca d'olivera de sinople al bec; al quart, d'or, tres espases d'argent amb el mànec a sota, una posada en pal i per damunt de les altres dues passades en sautor. Ressaltant sobre el tot, una estrella de sis puntes d'argent carregada amb una creu abscissa de gules.
A la part baixa de l'escut hi ressalta una cinta d'argent porta el lema nacional en tongalès escrit en lletres majúscules de sable: KO E ʻOTUA MO TONGA KO HOKU TOFIʻA ('Déu i Tonga són la meva herència'). Darrere l'escut, acoblades, dues banderes de Tonga passades en sautor. Timbra l'escut la Corona Reial de Tonga voltada per una corona de llorer.
Les tres estrelles al·ludeixen els principals grups d'illes que formen l'arxipèlag: Tongatapu, Vavaʻu i Haʻapai. La corona és el símbol de la monarquia, representada també per les tres espases, que fan referència a les tres dinasties regnants de Tonga: Tuʻi Tonga, Tuʻi Haʻatakalaua i l'actual Tuʻi Kanokupolu. El colom és el símbol bíblic de la pau; també hi ha al·lusions religioses en la creu cristiana i el lema nacional.

## Vegeu també

* Bandera de Tonga

## Enllaços externs

* Heraldry of the World - Escut de Tonga (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Tonga (anglès)
# Escut de Valldoreix

L'escut oficial de Valldoreix té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una vall d'or amb una faixa ondada d'atzur, sobremuntada d'una domus d'argent oberta.

## Història

Al 1979 l'ajuntament va acordar un concurs popular per triar l'escut municipal per Valldoreix, durant la Festa Major d'aquell any es va fer públic el guanyador del concurs. El 23 de novembre de 1979 es va oficialitzar el nou escut, on l'ajuntament havia afegit els quatre pals de gules al disseny guanyador. La seva forma no correspon a la tipologia d'escut municipal de Catalunya. L'escut figurava un senyal parlant referent al nom del municipi, ja que hi havia representada una vall daurada amb un eix (entre les dues muntanyes).
El 29 d'abril de 2004, la Junta de veïns de l'Entitat Municipal Descentralitzada de Valldoreix (el Vallès Occidental) va adoptar l'acord d'aprovar l'escut heràldic de l'Entitat. El 22 de juny del 2004 va ser aprovat pel Director general d'Administració Local, Albert Pereira i Solé i publicat al DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número 4180.
La vall d'or és un senyal parlant referent al nom del poble; també la faixa ondada és un senyal parlant que al·ludeix al nom antic del terme, Aiguallonga. La domus, o casa forta, és una referència a l'antic castell de la quadra de Canals, avui en ruïnes.
Com és preceptiu en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, el de Valldoreix no porta corona.

## Vegeu també

* Bandera de Valldoreix
* Escuts i banderes del Vallès Occidental
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya

## Referències

* 1 2 «RESOLUCIÓ GAP/2007/2004, de 22 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'Entitat Municipal Descentralitzada de Valldoreix.». DOGC. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «Descobrim els símbols de Valldoreix i els seus significats amb l'historiador Juanjo Cortés» (en anglès). www.cugat.cat.
# Escut de Vallmoll

L'escut oficial de Vallmoll té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, tres molls de gules ullats d'or nedant; el del centre contornat. Per timbre, una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 7 de febrer de 1994 i publicat al DOGC 21 del mateix mes amb el número 1863.
Els tres molls són un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la població. El castell de la localitat va esdevenir, al segle xv, el centre de la baronia de Vallmoll, i això és representat per la corona de baró.

## Vegeu també

* Bandera de Vallmoll
* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 7 de febrer de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vallmoll.» (pdf). DOGC num 1863, 07-02-1994. [Consulta: 26 juny 2010].
# Aqüeducte de Canaletes

L'Aqüeducte de Canaletes és una obra de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aqüeducte fet de maons. Es conserven 13 arcs amb una longitud total de 56 metres. Al Torrent de St. Iscle resten dos arcs més enderrocats; originàriament estaven units al conjunt esmentat.
En relació al seu origen, es creu de podria ser romà però per la seva factura es creu que podria ser del segle xviii. Segurament deuria ser contemporània les darreres obres de l'ermita de Santa Maria de les Feixes, ja que es troben maons fets malbé (passats de cocció) com el que hi ha a les capelles laterals de l'ermita.
Molt probablement, aquest aqüeducte funcionava amb el pont de Can Canaletes o Pont de Cerdanyola del Vallès. El pont de Cerdanyola, és un fragment de l'aqüeducte de Canaletes que ha estat reutilitzat com a pont i que l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic recull per separat mentre que el Pla Especial del Patrimoni de Cerdanyola el recull juntament amb l'aqüeducte.

## Història

La cerdanyola, pàg.8. En el Mapa de Cerdanyola, hi figura l'aqüeducte amb la classificació de Romans.

## Referències

* 1 2 3 4

## Enllaços externs

* Aqüeducte de Canaletes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Agullada

L'agullada, tocadora o gullada és un bastó llarg amb una punxa de metall a un cap que s'utilitza per guiar bous punxant-los.
Tradicionalment, les agullades emprades pels bovers es feien amb branques d'avellaner d'un metre i mig, aproximadament. Si no eren del tot rectes, s'escalfaven al foc i, aplicant pressió amb el genoll, s'adreçaven. Finalment, a la punta prima s'hi col·locava una punxa metàl·lica. Algunes agullades emprades per guiar els bous mentre llauraven incorporaven un rastell, una petita pala que servia per netejar la rella quan la terra s'hi apegava.
A algunes zones, es passava una branca d'avellaner per la panxa dels bous quan hi tenien mal, creient que així es guarien; l'agullada també servia en aquests casos.

## Referències

* 1 2 «Diccionari català valencià balear». Institut d'Estudis Catalans. Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 16 gener 2003].
* ↑ Eines i feines. Vivències a la Cerdanya a principis de segle. Puigcerdà: Institut d'Estudis Ceretans, 1999.
* ↑ Muntané Bartra, J., et al.. Tradicions, costums i creences de la Catalunya Septentrional (Capcir, Cerdanya i Conflent). Puigcerdà: Institut d'Estudis Ceretans, 2009.
# Al·lactita

L'al·lactita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al i dona nom al grup de l'al·lactita. Va ser anomenat per Stens Anders Hjalmar Sjogren l'any 1884 del grec αλλάκτειν ("allaktein"), "canviar", com a referència al seu marcat pleocroisme.

## Característiques

L'al·lactita és un fosfat de fórmula química Mn₇$^{2+}$(AsO₄)₂(OH)₈. Cristal·litza en el sistema monoclínic en prismes allargats en [010] o laminats i tabulars en {100}. Forma agregats divergents o subparal·lels de fins a 6 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'al·lactita pertany a «08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: augelita, grattarolaïta, cornetita, clinoclasa, arhbarita, gilmarita, flinkita, raadeïta, argandita, clorofenicita, magnesioclorofenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, mcgovernita, arakiïta, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabel·liïta, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseita.

## Formació i jaciments

Descrita a un cos estratiforme metamorfitzat de mineralització de zinc a Franklin, Nova Jersey, EUA. També ha estat trobada a Iton Knob, Austràlia del Sud, a Austràlia; a diverses mines de Värmland i a la localitat de Grythyttan, a Västmanland, a Suècia.

## Referències

* ↑ «Allactite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Allactite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Estació de Sevilla - Santa Justa

Mapa Rodalies Sevilla línies C-1, 3 i 4 :
LAV Madrid-Còrdova-Sevilla-Màlaga :
L'Estció de Santa Justa és l'estació de ferrocarril més gran de Sevilla. Està situada en un dels principals accessos a la ciutat, l'avinguda de Kansas City.