OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uròbor

L'uròbor (grec antic: οὐροβόρος ourobóros; llatí urobŏrus) és un símbol que representa una serp que es menja la cua i forma un cercle. El sentit més comú que se li dona és el de ciclicitat, etern retorn o reencarnació. Com a tal apareix al costat dels morts a la cultura de Hongshan, a l'Antic Egipte i com a símbol del déu Janus (posteriorment se'l representà amb dues cares).
Pot significar també les dues dimensions del món (representades per l'interior i l'exterior del cercle): l'interior és el material i sense sentit (autodevorar-se), al costat de l'infinit exterior. Aquesta interpretació va ser creada pel cristianisme, segons el qual la serp com a imatge de temptació s'esqueia a més amb els límits del món (fora de la serp, al cel, no hi ha pecat, però tot el que hi ha a dins pertany al seu regne).
Aquesta dualitat va ser heretada per l'alquímia, que va recollir el sentit positiu del gnosticisme i assimilava l'uròbor a l'home, que s'ha de treballar (assimilar) a ell mateix com a màxima fita d'infinitud. Simbolitza també la unitat dels contraris i de tot el cosmos, i com a tal va ser adoptat pels maçons.
És Jormungand a la mitologia nòrdica, Shesha als relats hindús i un dels segells de Quetzalcóatl.

## Referències

* ↑ «uròbor - Consulteca | TERMCAT». [Consulta: 8 octubre 2023].
# Aihen Muñoz Capellán

Aihen Muñoz Capellán (nascut el 16 d'agost de 1997) és un futbolista professional navarrès que juga com a lateral esquerre per la Reial Societat. També pot jugar de volant, que era la seua posició natural en el passat.
Nascut a Etxauri, Navarra, Muñoz va ser un juvenil de la Reial Societat. Va pujar a l'equip filial CD Berio FT el juliol de 2015, i va fer el seu debut com a sènior durant la campanya a Tercera Divisió.
En la temporada 2017-18 Muñoz va ser pujat al segon equip que era en Segona Divisió B. Va fer el seu debut com a professional el 6 de gener de 2019, començant de titular en una victòria 2 a 0 fora de casa contra el Reial Madrid CF.
El 23 d'abril de 2019 Muñoz va renovar el seu contracte fins al 2022, i es va unir al primer equip de manera permanent el 9 de juny.

## Palmarès
### Reial Societat

* 1 Copa del Rei: 2019-20

## Referències

* ↑ «Aihen Muñoz, un extremo reconvertido a lateral» (en castellà). El Diario Vasco, 06-01-2019. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Un navarrès d'Etxauri debuta amb la Reial Societat» (en castellà). Diario de Navarra, 17-11-2018. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Se va la Liga y llega Vinicius» (en castellà). Marca, 06-01-2019. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Until 2022». Reial Societat, 23-04-2019. [Consulta: 24 abril 2019].
* ↑ «Promote to the first team». Reial Societat, 09-06-2019. [Consulta: 4 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Aihen Muñoz Capellán a BDFutbol
* Aihen Muñoz Capellán, Fitxa a Soccerway
# Can Segalar

Can Segalar és una obra del municipi de Fogars de la Selva (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Segalar es tracta d'un mas de planta rectangular que consta de planta baixa i pis superior i que està cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. Està ubicat sobre una petita terrassa sobreelevada.
Totes les obertures, tant les de la planta baixa com les del pis superior són bastant irrellevants. Predominen les obertures emmarcades amb rajola. Destaca únicament el rellotge de sol ubicat en el pis superior.
A la part esquerra de la masia trobem adossada una pallissa de dues plantes coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. Presenta dues arcades superposades, de similars dimensions i característiques amb la llum (amplada) més accentuada que no pas la sageta (alçada). Ara bé difereix la de sota pel fet que està completament tapiada.
Pel que fa a la resolució dels espais exteriors hem de dir que els murs no estan arrebossats sinó tot el contrari, estan completament despullats cosa permet percebre la pedra vista. Uns murs constituïts a base de l'aglomeració de pedres fragmentades i blocs rústics de pedra manipulats a cops de martell i sense desbastar i treballar i tot lligat amb morter de calç.
Tal com s'observa a simple vista l'estat de conservació del mas és bastant dolent com així ho corroboren tant l'aspecte deteriorat i desfigurat de la façana, passant per la manca de qualsevol tret o detall ornamental i fins a arribar a l'aspecte arrasat que ofereix en conjunt la finca.
Contemplant fotografies antigues, com ara de la fitxa del Servei de Patrimoni núm. 26.725, podem observar tant l'antic forn com les construccions ubicades davant la façana, que avui ja no hi són i que en parlem en l'apartat de notícies històriques.

## Història

El nom de Falgars apareix citat en un document de l'any 922 relacionat amb l'església parroquial de Sant Cypriani et Santa Justa in villa Falgars.
L'any 974 el municipi es troba sota la tutela del papa Benet VI a través de Hildesind, abat de Sant Pere de Rodes. Posteriorment un precepte dictat per Lotari reafirma el 982 aquest lligam.
Més endavant el terme passà a dependre dels vescomtes de Girona, després vescomtes de Cabrera.
En una butlla papal de Lluci III del 1185, consta que el monestir de Breda tenia importants alous a la parròquia de Ramió.
Amb la divisió provincial del 1833 el municipi entrà dins la província de Barcelona, sent l'únic de La Selva que pertany a aquesta demarcació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Can Segalar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].

### Bibliografia

* AADD.; La Masia Catalana. Evolució, arquitectura i restauració., 2005
* Pladevall i Font, Antoni, dir.; Catalunya Romànica. El Gironès, La Selva, El Pla de l'Estany, 1991
* RIPOLL, R; Les masies de les comarques gironines., 1983
# Delphine Horvilleur

Delphine Horvilleur (Nancy, 8 de novembre de 1974) és una rabina francesa del Moviment jueu liberal de França (MJLF). És considerada la veu més sentida en el judaisme liberal a França. Periodista de formació, des del 2009 dirigeix la revista Tenou’a - Atelier de pensée(s) juive(s). És una activa feminista i defensa una lectura oberta dels textos religiosos així com la paritat de l'accés al culte.

## Biografia

Va néixer a Nancy i va créixer a Epernay. El seu pare és metge i la seva mare professora d'economia. Els seus avis paterns són originaris d'Alsàcia-Lorena i els materns dels Carpats, supervivents de camps de concentració on van perdre cònjuges i fills que varen emigrar a França.
Un dels seus primers mestres de judaisme va ser Haïm Korsia, qui era rabí de Reims quan era petita.
Horvilleur inicia estudis de medicina a la Universitat hebrea de Jerusalem, sense acabar-los, període en el qual també treballa com a model. A Jerusalem, explica en una entrevista, estava relacionada amb el moviment d'esquerres i va quedar especialment impactada per l'assassinat de Yitshaq Rabín. Va estudiar hebreu i àrab.
Va tornar a París on va estudiar periodisme al CELSA. Va ser becària del diari Liberation abans de tornar a Israel l'any 2000 per treballar a la corresponsalia de France 2, on romandrà tres anys. És també el moment de l'inici de la segona intifada. El 2003 es trasllada a Nova York per estudiar el Talmud perquè a França no s'admetien dones en aquests estudis. Col·labora en aquest període de formació de 5 anys amb la Ràdio de la Comunitat Jueva (RCJ) (2003-2008), com a corresponsal a Nova York.
S'incorpora al seminari rabínic del moviment de reforma Hebrew Union College a Nova York. Al maig de 2008, als 33 anys, rep la seva ordenació rabínica (semikha) i és rabina del Moviment jueu liberal de França al Centre de Beaugrenelle, a París.

## Publicacions

* Viure amb els nostres morts, Editorial Columna, 2022
* Reflexiones sobre la cuestión antisemita, Libros del Zorzal, 2023
* Madres, hijos y rabinos, Libros del Asteroide, 2024

## Referències

* ↑ «Delphine Horvilleur» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Tenoua» (en francès). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ Klug, Par Lisa. «La principale femme rabbin de France tente de répondre au patriarcat» (en francès). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ peronnet-valerie. «Delphine Horvilleur : "Je suis une femme rabbin"» (en francès), 27-02-2023. [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Le Rabbin Delphine Horvilleur : “Le judaïsme libéral est minoritaire en France”» (en francès), 26-07-2014. [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Delphine Horvilleur | Grup62». Arxivat de l'original el 2024-05-21. [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Delphine Horvilleur» (en castellà). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Delphine Horvilleur - Libros del Asteroide». [Consulta: 25 febrer 2025].
# Batiscaf Trieste

El Trieste va ser un batiscaf d'investigació oceanogràfica de disseny suís amb una tripulació de dos ocupants. El 1960 va assolir una profunditat d'immersió rècord de 10.911 m a la Fossa Challenger a la Fossa de les Mariannes, a prop de l'illa de Guam. És l'únic dispositiu tripulat que ha arribat fins allà.

## Disseny i construcció

El submarí va ser dissenyat per Auguste Piccard i el seu fill Jacques Piccard però la construcció va ser interrompuda per mor de la Segona Guerra Mundial. Així doncs, en reiniciar el seu treball al final del conflicte, el 1945 va aconseguir de fabricar una cabina en forma de bombolla, inicialment, per a un únic passatger. Millores posteriors van permetre fer encabir un segon passatger. I amb capacitat per mantenir una pressió normal en el seu interior, encara que la pressió exterior assolís la tremenda xifra de 46 megapascals, és a dir: 46 milions de pascals (Cal tenir en compte que la pressió atmosfèrica normal és de 101 kilopascals). Va ser varat per primera vegada l'agost de 1953 al Mediterrani, a prop de Nàpols, Itàlia. El consistori de la ciutat italiana de Trieste, en va finançar gran part de la construcció i així en va rebre el nom. Posteriorment va ser comprat per la marina dels Estats Units el 1958, per 250.000 dòlars per dedicar-lo a la recerca de les profunditats oceàniques.

## Expedició a la Fossa de les Mariannes

No va ser fins al 23 de gener de 1960, que va descendir per primera i única vegada a la Fossa de les Mariannes. El Trieste va ser capitanejat per Jacques Piccard, fill d'Auguste (dissenyador del batiscaf) i amb l'ajuda del tinent de la Marina dels Estats Units, Don Walsh, que també va tripular el batiscaf. El lloc del descens va ser l'extrem sud-occidental de la fossa, a uns 338 km de l'illa Guam. Els sistemes del Trieste indicaven una profunditat d'11.521 m, que després van ser revisats i va resultar ser d'11.034 metres.
* El batiscaf Trieste abans de la immersió el 23 de gener de 1960

## Referències

* ↑ «Jacques Piccard: Oceanographer and pioneer of deep-sea exploration - Obituaries, News». The Independent [Londres], 05-11-2008 [Consulta: 17 novembre 2010].

## Bibliografia

* Jacques Piccard i Robert S. Dietz. Seven Miles Down; The Story of the Bathyscaph Trieste. G.T. Putnam's Sons, 1961.
* Scott, Vivian; Raquel Albas, Mireia Aranda, Gloria Zorrilla «La saga de los Piccard. Siempre más arriba siempre más abajo» (en (castellà), (català), (anglès)). Spanorama Alttitude. Select Publicaciones [Barcelona], núm. 177, 8-2011, p. 38, 39. ISSN: 1363-1996 [Consulta: 4 agost 2011].

## Enllaços externs

* pàgina web de la història de l'US Navy - Trieste Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Céleste Alkan

Céleste Alkan (després del matrimoni Céleste Marix) (25 de febrer de 1811 - París, 1897) fou una música francesa. Era germana del compositor Charles-Valentin Alkan.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 1310 (ISBN 84-239-4533-2)
# Uta oriental

L'uta oriental (Pseudochirops corinnae) és una espècie de marsupial de la família dels pseudoquírids. Viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 53. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Singadan, R.; Menzies, J.; Wright, D.; Helgen, K.; Dickman, C.; Salas, L. Pseudochirops corinnae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Uludağ Gazoz

L'Uludağ Gazoz (sovint anomenat simplement Uludağ) és un refresc produït pel fabricant turc Erbak-Uludağ İçecek A.Ş., amb seu a Bursa.
La marca es remunta al 1930. A més del gust de llimona, també se'n comercialitza una versió amb gust de taronja anomenada Uludağ Gazoz Orange. L'any 2018, les begudes es van exportar a més de 30 països.
El 2013, el fabricant Erbak-Uludağ İçecek A.Ş. va aconseguir una facturació total de més de 200 milions de dòlars nord-americans.

## Nom

Les etiquetes de la marca utilitzen el nom de la muntanya Uludağ, situada a l’oest de Turquia. Inicialment, la beguda es produïa exclusivament amb aigua procedent d’aquesta muntanya. El terme "Gazoz" es refereix a una varietat de llimonada turca, sent Uludağ Gazoz la més coneguda. La paraula Gazoz prové del francès gazeuse (que significa "gasosa"), i en turc s’utilitza generalment per referir-se a qualsevol llimonada ensucrada i carbònica.

## Referències

* ↑ About Us: Uludağ Beverage, recuperat el 17 de febrer de 2017
* ↑ LEGENDARY ULUDAG GAZOZ 1930 – Trademark Details, trademarks.justia.com, recuperat el 12 d’agost de 2017
* 1 2 Meltem Ersoy: „Son nefesimi fabrikada vereyim diye dua ediyorum“. Habertürk, 12 de gener de 2014, recuperat el 12 d’agost de 2017 (en turc; entrevista a Mehmet Erbak)
* ↑ «Uludağ İçecek». www.uludagicecek.com.tr. [Consulta: 7 abril 2023].
# Consonant glotal

Una consonant glotal (o simplement glotal en l'àmbit de la fonètica) és una consonant que s'articula mitjançant la glotis, present a diverses llengües com l'anglès, el txec o l'àrab però no al català. El terme indica el punt d'articulació i s'aplica a fonemes com [h], [ɦ] i [?] (segons la transcripció de l'AFI), essent el primer i el tercer els més freqüents, tant com a sons purs com també modificacions d'altres consonants.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Clarias pseudoleiacanthus

Clarias pseudoleiacanthus és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo (Indonèsia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sudarto, G. G. Teugels & L. Pouyaud. 2003. Description of two new Clarias species from Borneo (Siluriformes, Clariidae). Cybium v. 27 (núm. 2): 153-161.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Utah Motorsports Campus

L'Utah Motorsports Campus és un circuit de curses situat a Grantsville, prop de Tooele i Salt Lake City, Utah. Des d'abril del 2006 fins a l'octubre del 2015, el circuit es va anomenar oficialment Miller Motorsports Park. El recinte ha acollit curses d'automobilisme, motociclisme, ciclisme i kàrting.

## Configuracions del traçat

Hi ha quatre traçats disponibles: West Course (oest), East Course (est), Outer Course (exterior) i Full Course (complet). Generalment es fa servir el Full Course, tret de l'excepció més notable del Campionat del Món de Superbike, que celebrava les seves curses al circuit exterior per tal de diferenciar-se del Campionat AMA de Superbike.
* West Course (2006–actualitat)
* East Course (2006–actualitat)
* Outer Course (2006–actualitat)
* Full Course (2006–actualitat)

## Referències

* ↑ «Miller Motorsports Park | Motocross | Karting | Corporate Events» (en anglès). millermotorsportspark.com. Arxivat de l'original el 2016-01-21. [Consulta: 22 gener 2016].
* ↑ «Sale of Miller Motorsports Park finalized» (en anglès). fox13now.com, 14-10-2015.
* ↑ «World Superbike And AMA To Run Different Courses During 2008 Event At Miller» (en anglès). roadracingworld.com. [Consulta: 14 setembre 2007].

## Enllaços externs

* Utah Motorsports Campus - Lloc web oficial (anglès)
# Jang Se-Hong

Jang Se-Hong és un lluitador nord-coreà, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes mini mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata als Jocs Asiàtics de 1978.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jang Se-Hong». [Consulta: 2 març 2025].
# Campionat del Món de Trial indoor 1994

La temporada de 1994 del Campionat del Món de Trial indoor fou la 2a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 15 proves puntuables, celebrades entre el 5 de novembre de 1993 i l'11 de març de 1994. Tres de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Girona (27 de novembre), Canillo (11 de desembre) i Barcelona (4 de febrer).
Aquella temporada, Marc Colomer guanyà el primer dels seus 3 campionats mundials indoor consecutius.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Marc Colomer | Beta | 1.167 |
| 2 | Jordi Tarrés | Gas Gas | 1.009 |
| 3 | Tommi Ahvala | Aprilia/Fantic | 849 |
| 4 | Donato Miglio | Gas Gas | 580 |
| 5 | Diego Bosis | Fantic/Beta | 425 |
| 6 | Steve Colley | Beta | 401 |
| 7 | Bruno Camozzi | Scorpa | 385 |
| 8 | Takumi Narita | Beta | 325 |
| 9 | Joan Pons | Gas Gas | 308 |
| 10 | Amós Bilbao | Montesa Honda | 242 |

## Referències

* «FIM Indoor Grand Prix 1994» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 14 setembre 2011].
# Antonín Sitt

Anton Sitt (en txec: Antonín Sitt, hongarès: Anton Szytt; Val (comtat de Fejer, Imperi austríac), 5 de febrer, 1819 - Praga (Àustria-Hongria), 19 de novembre, 1878), va ser un violinista txec. Pare del director d'orquestra Hans Sitt, del violinista Anton Sitt (Jr.) i de la cantant Marie Petzoldová-Sittová.
Va aprendre el seu ofici a Pest i va treballar als tallers d'Anton Hoffmann a Viena, Ludwig Bausch a Leipzig i Johann Baptist Schweitzer a Budapest. El 1848 es va establir a Praga, va treballar per a Jan Kulik i es va casar amb la seva filla. Els instruments fets per Sitt a partir dels models dels antics mestres italians (Stradivari, Guarneri, Amati) eren molt valorats.

## Referències

* ↑ V. Reittererova. Sitt Hans // Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). — Wien: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 2005. — ISBN 3-7001-3580-7. — Bd. 12. — S. 309.
# Clarias pseudonieuhofii

Clarias pseudonieuhofii és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 31,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sudarto, G. G. Teugels & L. Pouyaud. 2004. Description of a new clariid catfish, Clarias psuedonieuhofii from West Borneo (Siluriformes: Clariidae). Zool. Studies v. 43 (núm. 1): 8-19.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gorgonòpids

Els gorgonòpids (Gorgonopidae), sovint anomenats erròniament gorgonòpsids (Gorgonopsidae), són una família extinta de sinàpsids del clade dels gorgonops que visqueren durant el Permià. Se n'han trobat restes fòssils a Malawi, el Níger, Rússia, Sud-àfrica, Tanzània i Zàmbia. A més d'un grapat de gèneres incertae sedis, es divideix en tres subfamílies: els gorgonopins, que eren el grup més divers; els rubidgeïns, que tenien el crani especialment ample i robust; i els inostrancevins, que incloïen el gorgonop més gros conegut, Inostrancevia.

## Taxonomia

* Ordre Therapsida
* Subordre Gorgonopsia
** Nochnitsa
** Viatkogorgon
** Família Gorgonopidae
*** Aelurosaurus
*** Aloposaurus
*** Arctops
*** Broomisaurus
*** Cerdorhinus
*** Leontocephalus
*** Lycaenops
*** Paragalerhinus
*** Ruhuhucerberus
*** Subfamília Gorgonopinae
**** Arctognathus
**** Cyonosaurus
**** Gorgonops
**** Sauroctonus
**** Scylacops
*** Subfamília Rubidgeinae
**** Aelurognathus
**** Clelandina
**** Dinogorgon
**** Leontosaurus
**** Rubidgea
**** Ruhuhucerberus
**** Smilesaurus
**** Sycosaurus
**** Titanogorgon
*** Subfamília Inostranceviinae
**** Inostrancevia
**** Pravoslavleria

## Referències

* 1 2 3 Entrada «Gorgonopidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Kemp, 2005, p. 52.

## Bibliografia

* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.