OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hepatitis isquèmica

L'hepatitis isquèmica (també coneguda com a fetge de xoc) és una condició definida com una lesió hepàtica aguda causada pel flux insuficient de sang (i el subministrament d'oxigen en conseqüència, insuficient) per al fetge. La disminució del flux sanguini (perfusió) per al fetge és en general a causa d'un xoc o pressió arterial baixa. No obstant això, també poden causar hepatitis isquèmica les causes locals que afectin a l'artèria hepàtica (i que subministra oxigen al fetge), tal com un coàgul de sang al seu interior.

## Signes i símptomes

Les persones que desenvolupen hepatitis isquèmica poden tenir debilitat, fatiga, confusió mental, i baixa producció d'orina (oligúria). Un petit percentatge de persones afectades poden desenvolupar coma hepàtic. Pot presentar-se icterícia, però és rara i transitòria, com també la pèrdua real de la funció del fetge.

## Referències

* ↑ Dancygier, Henryk. Clinical Hepatology: Principles and Practice of Hepatobiliary Diseases:. Springer Science & Business Media, 2009-11-10. ISBN 9783642045196.
* ↑ Liver: A Complete Book on Hepato-Pancreato-Biliary Diseases. Elsevier India, 2009. ISBN 9788131216743.
# Obaga de Renó

L'Obaga de Renó és una obaga del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en territori del poble de Cellers. Està situada a prop i al sud-oest de Cellers, a la dreta del barranc de Moror.
# Alonso de Gamboa y Eraso

Alonso de Gamboa y Eraso (Madrid, segle XVI - segle XVII) va ser un funcionari castellà.
Natural de la vila de Madrid, va ser fill del llicenciat Benito López de Gamboa, qui va exercir com a ministre del Consell Reial i era natural d'Alcalá la Real, i de Beatriz de Eraso y Galindo, natural d'Écija. Va ser col·legial de Santa Cruz de la Universitat de Granada, on està documentat el març de 1592. Mentre era al col·legi també va passar a ser alcalde d'hijosdalgo a la Reial Audiència i Cancelleria de Granada, i hom afirma que també hi va ser alcalde del crim. Posteriorment va obtenir plaça d'oïdor de l'Audiència de Galícia, on estava el 1607, després va passar a formar part del Consell de Castella. Va casar-se amb Felipa Olivera y Sotomayor, amb qui va tenir una filla, Beatriz, casada amb Antonio Chumacero, membre també del Consell de Castella. Va ser distingit essent nomenat cavaller de l'orde de Sant Jaume.

## Referències

* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santitad dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 39-40.
* 1 2 Barea López, Óscar. Heráldica y genealogía de Cabra de Córdoba, doña Mencía y Monturque y de sus enlaces (ss. XV-XIX) (en castellà). vol. 2. Bubok Publishing, 2012, p. 240.
* 1 2 Huidobro Sanz, David «El Nobiliario de Luis de Varona de Saravia. Un tesoro genealógico del siglo XVII». Hidalguía, núm. 369, 2015, pàg. 325.
* ↑ Suárez, Pedro. Historia del obispado de Guadix y Baza (en castellà). Madrid: Imprenta de Antonio Román, 1696, p. 194.
# Apogon posterofasciatus

Apogon posterofasciatus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina que viu entre els 18 i els 37 metres de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic central.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G. R. & J. E. Randall 2002. Four new Indo-Pacific species of cardinalfishes (Apogonidae). Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 5 (núm. 3): 115-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Museu d'Oltènia

El Museu d'Oltenia (en romanès: Muzeul Olteniei) és un museu multidisciplinari a la ciutat de Craiova, Oltènia (Romania).
La secció d'arqueologia del museu es va fundar l'1 d'abril de 1915. La secció d'història natural es va fundar el 1923 i el museu tal com està estructurat avui es va establir el 1928.
El museu es divideix en tres seccions ubicades en edificis separats: etnografia, història / arqueologia i història natural. La col·lecció es basa en donacions fetes el 1908.
L'edifici del carrer Matei Basarab data del segle xv i és un dels més antics de la ciutat. Allotja les exposicions d'etnografia. L'edifici del carrer Popa és la ubicació de la secció d'història natural i també una botiga de ceràmica tradicional. L'edifici del carrer Madona Dudu acull les exposicions d'arqueologia i història, inclosa una nova ala. El museu és una atracció turística important a Craiova.
El museu està ubicat en una antiga escola de noies; l'edifici data del 1905 i està catalogat com a monument històric pel Ministeri de Cultura i Afers Religiosos de Romania.

## Vegeu també

* Museu d'Art de Craiova

## Referències

* 1 2 «Oltenia History-Archeology Museum». Romguide. [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ «Oltenia – Studii si Comunicari Stiintele Naturii». biozoojournals.ro. [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ «Our History». Museum of Oltenia. [Consulta: 25 agost 2017].
* 1 2 «The Museum of Oltenia». TouristInspiration. [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ «Muzeul Oltenia». TripAdvisor. [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ «Lista Monumentelor Istorice 2010: Județul Dolj» (en romanian). www.patrimoniu.ro. Arxivat de l'original el 2022-03-08. [Consulta: 11 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web del Museu d'Oltènia (en romanès) (funciona amb el navegador Firefox)
# Casa al carrer de la Pilota, 3 (Llançà)

La casa al carrer de la Pilota, 3 és un edifici del municipi de Llançà (Alt Empordà), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És situada a tocar del nucli antic de la població de Llançà, a la banda sud-oest del terme. L'edifici està situat a escassos metres de la plaça Major, davant l'església de Sant Vicenç.
Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta plana utilitzada com a terrat i distribuït en planta baixa i pis. La façana principal presenta obertures rectangulars, el portal d'accés a la planta baixa i un balcó exempt amb la llosana ondulada i la barana de ferro treballat, al pis. El portal està emmarcat per dues pilastres estriades que sostenen un fris decorat amb motius esgrafiats a la part superior, i que alhora està rematat amb dos acroteris als extrems. El finestral de sortida al balcó presenta l'emmarcament arrebossat, amb la llinda decorada amb esgrafiats florals. Damunt seu, tancant el nivell del pis per dalt, hi ha un fris corregut amb els mateixos motius decoratius que la resta d'esgrafiats. La façana està rematada per una barana d'obra.
La construcció presenta els paraments arrebossats i decorats.

## Història

Una de les etapes més ben documentades de les fortificacions de Llançà és el segle xvi, amb diversa documentació escrita que confirma que comptava amb sis o set torres de defensa i una muralla. Després de la baixa edat mitjana, la noblesa va iniciar un procés de venda d'aquestes fortificacions per convertir-les en mansions privades.
Amb el creixement de la vila es van començar a adossar diferents edificis als terraplens dels baluards extramurs, que van donar pas als diferents carrers (carrer de la Pilota, Muralla, Salmerón i Major) que mostren el recorregut fossilitzat de les muralles.
Així i tot, la casa del carrer de la Pilota fou construïda vers el final del segle xix i l'inici del segle xx, possiblement sobre les restes d'una casa d'època moderna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa al carrer de la Pilota, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Serralada de les Cascades

La serralada de les Cascades o serralada Cascades (en anglès: Cascade Range o Cascades) és una gran serralada de l'oest d'Amèrica del Nord, que s'estén des de la Colúmbia Britànica a l'estat de Washington i Oregon al nord de Califòrnia. Inclou muntanyes no volcàniques i volcàniques. Fa uns 1.000 km de nord a sud i una amplada mitjana de 129 km. El Mont Rainier amb 4.395 m d'altitud és el cim més alt.
Totes les erupcions conegudes històricament als Estats Units contigus han tingut lloc en aquesta serralada inclosa la més recent del Mont Saint Helens de 1980 i les menors del 2006.

## Geografia

Els volcans més alts de les Cascades es troben a la zona de High Cascades i tenen una altitud gairebé doble que les muntanyes que les envolten. Mont Rainier, fa 4.395 m. d'altitud. La part nord de les Cascades es coneix com a North Cascades als Estats Units. La pluviometria dels vessants oest d'aquesta serralada és molt alta fins a 3.800 litres a l'any. També el Llac Helen (prop del pic Lassen), és un dels llocs on neva més del món. Al vessants humits de l'oest de les muntanyes estan cobertes per boscos d'avet de Douglas entre altres arbres mentre al vessant est que és més sec per l'efecte d'ombra pluviomètrica, es troba el pi ponderosa.

## Història

Els amerindis bitterroot salish van desenvolupar la seva pròpia mitologia per explicar l'existència d'aquesta serralada.
El 1792 l'explorador britànic George Vancouver va arribar-hi i donà noms en anglès a aquestes muntanyes.

## Àrees protegides

Compta amb quatre parcs nacionals dels Estats Units i parc provincials:
* Lassen Volcanic National Park
* Crater Lake National Park
* Mount Rainier National Park
* North Cascades National Park

## Notes

* ↑ «Serralada de les Cascades». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 desembre 2011].
* ↑ «Mount St. Helens, Washington: Eruption 2004 to Current». United States Geological Survey. Arxivat de l'original el de juny 14, 2012. [Consulta: 1r febrer 2008].

## Fonts

* Harris, Stephen L. Fire Mountains of the West: The Cascade and Mono Lake Volcanoes (3rd ed.). Mountain Press Publishing Company, 2005. ISBN 0-87842-511-X.
* Wood, Charles A.; Jürgen Kienle, eds.. Volcanoes of North America. Cambridge University Press, 1990. ISBN 0-521-43811-X.
* Fred Beckey. 1973. Cascade Alpine Guide (3 vols.) (The Mountaineers, Seattle).
* Dzurisin, Dan; Peter H. Stauffer and James W. Hendley II. Living With Volcanic Risk in the Cascades. United States Geological Survey, 1997, revised 2000.
* Holland, Stuart S. Landforms of British Columbia: A Physiographic Outline (Bulletin 48). British Columbia Department of Mines and Petroleum Resources, 1976 [Consulta: 22 gener 2011]. Arxivat 2005-05-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Central and Southern Cascades Forests images at bioimages.vanderbilt.edu (slow modem version)
* Eastern Cascades Forests images at bioimages.vanderbilt.edu (slow modem version)
* Fall Colors, Icy Summits and Wooded Islands—Exploring Washington's Cascade Loop
# Hepatologia

L'Hepatologia és la branca de la medicina que estudia i tracta les patologies del fetge, la vesícula, les vies biliars i el pàncrees. Tradicionalment aquesta disciplina ha estat considerada part de la gastroenterologia.

## Vegeu també

* Joan Rodés i Teixidor

## Referències

* ↑ Clemente, G; Núñez-Martínez, Ó «La hepatología como área de conocimiento específico» (en castellà). Gastroenterol Hepatol Contin, 2007 Gen; 6 (1), pp: 50-54. ISSN 1578-1550. DOI: 10.1016/S1578-1550(07)74530-8 [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Bruguera, M «Historia de la hepatología en Cataluña» (en castellà). Gastroenterol Hepatol, 2013 Ag-Set; 36 (7), pp: 484-491. ISSN 0210-5705. DOI: 10.1016/j.gastrohep.2013.04.001. PMID: 23786790 [Consulta: 27 novembre 2020].

## Bibliografia

* Luxon, Bruce A. So you want to be a hepatologist? (en anglès). Gastroenterology, 2013 Des; 145 (6), pp: 1182-1185. PMID: 24148621. DOI 10.1053/j.gastro.2013.10.023 [Consulta: 26 desembre 2020].
* Calleja Panero, José Luis; Crespo García, Javier. Libro Blanco de la Hepatologia en España (en castellà). Asociación Española para el Estudio del Hígado, Madrid, 2015; Gen, 1a ed., pàgs: 362. ISBN 978-84-617-3785-7 [Consulta: 27 novembre 2020]. Arxivat 14 de gener 2021 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Hepatology – A clinical textbook Mauss, Berg, Rockstroh, Sarrazin, Wedemeyer (Editors). 2020; 10a Edició, pàgines: 728 (en anglès)
# Obaga de Vilanoveta

L'Obaga de Vilanoveta és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antic poble del Mas de Vilanova.
Està situada al sud del Mas de Vilanova, al vessant septentrional de Sant Corneli i al nord de les Collades de Baix. Queda a llevant del Bosc de Pessonada i a ponent de les Escabroses.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Alosa kessleri

Alosa kessleri és una espècie de peix de la família dels clupeids i de l'ordre dels clupeïformes present a la mar Càspia. Els mascles poden assolir 52 cm de llargària total i els 1.200 g de pes. Menja principalment peixets i, en menys quantitat, larves d'insectes i crustacis (tot i que aquests darrers són la menja fonamental de la subespècie Alosa kessleri volgensis). Viu fins als 8 anys. La carn d'Alosa kessleri kessleri és coneguda per ésser la més saborosa de tots els clupeids de la mar Càspia a causa del seu alt contingut de greix (18,9% del seu pes abans del període de fresa, després d'aquest només en representa un 1,5%).

## Referències

* ↑ Linck H. F. 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 Grimm, O. von. 1887. Astrakhan herring. Sel'skoe khozyaistvo i lesovodstvo 1887 (núm. 2): 1-43 in separate.
* ↑ Kolarov, P., 1983. Studies on basic population parameters of the shad (Alosa kessleri pontica Eichw.). Khidrobiologiya BAN 19:60-69. (en búlgar).
* ↑ Czlowska, R., 1965. The respiratory surface of gills of Alosa kessleri pontica (Bichwald). Acta Biol. Crac. (Zool.) 8:101-117.
* ↑ Mogilchenko, V.I., 1977. The Structure of a Spawning Shoal and the Migration Periots of the Migratory Herring Alosa kessleri pontica in the Don River. Hydrobiological Journal 13(5):73-79
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P. 1985. FAO species catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* 1 2 Belyaeva, V.N., E.N. Kazancheev, V.M. Raspopov et al. 1989. The Caspian Sea: Ichthyofauna and commercial resources. Moscou, Nauka, 236 p.
* ↑ Heckman, C.W. 1991. Alosa pontica kessleri (Grimm 1887). p. 325-336. A H. Hoestlandt (ed.) The freshwater fishes of Europe. Vol. 2. Clupeidae, Anguillidae. AULA-Verlag Wiesbaden.
# Apogon sinus

Apogon sinus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Marqueses.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. 2001. Four new cardinalfishes (Perciformes: Apogonidae) from the Marquesas Islands. Pac. Sci. v. 55 (núm. 1): 47-64.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Obaga de la Gavarnera

L'Obaga de la Gavarnera és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Hortoneda, però a prop de Pessonada.
Es troba al sud-est d'Hortoneda i a l'est-nord-est de Pessonada, a la dreta de la llau dels Tolls de la Gavarnera i a l'esquerra de la llau de la Gavarnera, al nord del Pas del Banyader, a ponent de la Cogulla i del Serrat de l'Agranador.

## Etimologia

Joan Coromines associa Gavarnera i Gavernera a Gavarrera. Totes dues són variants diferents del nom de la planta de la gavarra, i tenen el significat de serrat embardissat. Aquest mot és d'origen iberobasc, associat amb el bas gaparra (esbarzer). La primera part del topònim, obaga fa referència al tipus de territori de què es tracta (vegeu obaga).

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Gavarra". A Onomasticon Cataloniae. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-825-3.
# Agustí Vinyes

Agustí Vinyes (Manresa, ? - 22 de desembre de 1595) va ser un organista que va treballar a l'església de Santa Maria d'Igualada i a la Seu de Manresa.
La primera notícia de la construcció d'un orgue a l'església parroquial de Santa Maria d'Igualada és de l'any 1495, quan els orgueners Pere Miler i Antoni Comalada, de Cervera, van signar uns capitols amb el consistori per a la seva fabricació. Segons aquest contracte, el nou instrument havia d'estar a punt i afinat al cap de vuit mesos, el seu cost s'havia estipulat en 150 lliures. Cap el 1574 l'orguener Salvador Estada va restaurar l'instrument.
Agustí Vinyas s'esmenta per primera vegada l'any 1580 com a organista d'aquesta església, a càrrec de la unió entre el benefici dels Sants Abdó i Senén i el càrrec d'organista, que un any abans havia decretat el bisbe de Vic. Va exercir com a organista d'aquesta església, com a mínim, fins al 1583, tal com consta en els comptes del clavari municipal en els quals es posa de manifest el sou que cobrava cada mig any en concepte de prevere i organista.
Posteriorment, Agustí Vinyes devia retornar a la seva població natal, ja que a mitjans del 1585 ja era organista de la Seu de Manresa. Segons la documentació administrativa d'aquesta col·legiata va mantenir el càrrec fins al moment de la seva mort, el 22 de desembre de 1595. Va ser enterrat al claustre de la Seu, a la sepultura dels seus pares.

## Vegeu també

* Llista d'organistes de la Seu de Manresa

## Referències

* 1 2 Gregori i Cifré, Josep Maria; Romeu i Solà, Anna. La Música a Santa Maria d'Igualada. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2016, p. 20.
* ↑ Ballús i Casòliva, Gloria «Cap a una història de la música a Manresa, a partir dels manuscrits inèdits de Joaquim Sarret i Arbos. Els organistes de la Seu de Manresa». Anuario Musical, núm. 60, 2005, p. 217-238.
# Brachygobius kabiliensis

Brachygobius kabiliensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,8 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja zooplàncton.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est de Borneo i el riu Mekong des de Cambodja fins al seu delta.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* 1 2 Rainboth, W.J., 1996.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Kottelat, M., 1985. Fresh-water fishes of Kampuchea. Hydrobiologia 121: 249-279.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Larson, H.K., 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Miller, P. J., 1989: The classification of bumble-bee gobies (Brachygobius and associated genera) (Teleostei: Gobiidae). Cybium v. 13 (núm. 4): 375-383.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Heptanal

L'heptanal és un compost orgànic de la classe dels aldehids que està constituït per una cadena lineal de set carbonis amb un grup carbonil en un dels seus extrems. La seva fórmula molecular és ${\ce {C7H14O}}$. Es troba en les flors de nombroses plantes i és emprat en la composició de feromones i al·lomones en moltes espècies d'animals.

## Estat natural

Hom ha trobat emissions de heptanal en flors de molt diverses plantes d'un bon grapat d'ordres (arecals, asparagals, brassicals, lamials, rosals, sapindals, etc.). També el fan servir moltes espècies animals en la composició de les seves feromones i al·lomones.

## Propietats

L'heptanal és un líquid transparent, oliós, amb una penetrant té olor de fruita. Té un punt de fusió de –43,3 °C, un d'ebullició de 152,8 °C. A 25 °C té una densitat de 0,8216 g/cm³ i a 20 °C un índex de refracció d'1,4113. És miscible en etanol i dietilèter i lleugerament soluble dins d'aigua (1,25 g/L a 30 °C).

## Preparació

La primera preparació d'heptanal és del 1888 i és deguda al químic rus N. Ley.

## Usos

L'heptanal s'empra com aromatitzant en la indústria dels perfums i a la dels aliments, i com a precursor d'altres composts químics.

## Referències

* ↑ El-Sayed, A.M. «7Ald». The Pherobase: Database of Pheromones and Semiochemicals. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ PubChem. «Heptanal» (en anglès). [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ Ley, N. Monatshefte für Chemie, 9, 1888, pàg. 143.
* ↑ Burdock, George A. Encyclopedia of food and color additives, 1997. ISBN 978-1-62870-790-8.