OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bathyraja diplotaenia

Bathyraja diplotaenia és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 400–800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ishiyama, R., 1952. Studies on the rays and skates belonging to the family Rajidae, found in Japan and adjacent regions. 4. A revision of three genera of Japanese rajids with descriptions of one new genus and four new species mostly occured in northern Japan. Journal of the Shimonoseki College of Fisheries v. 2 (núm. 2): 1-34, Pls. 1-4.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Nakaya, K. i S. Shirai, 1992. Fauna and zoogeography of deep-benthic chondrichthyan fishes around the Japanese Archipelago. Jap. J. Ichthyol. 39(1):37-48.
* ↑ Orlov, A.M., 1998. Demersal ichthyofauna of Pacific waters around the Kuril islands and Southeastern Kamchatka. Russ. J. Mar. Biol. 24(3):144-160.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Mould, B., 1994. A world list of rays. The scientific nomenclature and distribution of the recent Batoidea (Batoidea, Elasmobranchii, Chondrichthyes). Universitat de Nottingham, Gran Bretanya. 82 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Aphanopus arigato

Aphanopus arigato és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 72 cm de llargària màxima.
* 39-43 espines i 54-58 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 47-50 radis tous a l'anal.
* 103-105 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic (els adults) que viu entre 0-1.350 m de fondària. Els joves són mesopelàgics entre 146 i 190 m de profunditat durant la nit i entre 300 i 1.100 durant el dia.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental (el Japó i les illes Kurils) i el Pacífic oriental (el Canadà i els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lowe, R. T., 1839. A supplement to a synopsis of the fishes of Madeira. Proceedings of the Zoological Society of London. 1839 (pt 7): 76-92.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Parin, N. V., 1994. Three new species and new records of the black scabbard fishes genus Aphanopus (Trichiuridae). Voprosy Ikhtiol. v. 34 (núm. 6): 740-746.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V., 1995. Three new species and new records of cutlass fishes of the genus Aphanopus (Trichiuridae). J. Ichthyol. 35(2):128-138.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Orlov, A.M., 1998. Demersal ichthyofauna of Pacific waters around the Kuril islands and Southeastern Kamchatka. Russ. J. Mar. Biol. 24(3):144-160.
* ↑ Beamish, R.J., K.D. Leask, O.A. Ivanov, A.A. Balanov, A.M. Orlov i B. Sinclair, 1999. The ecology, distribution, and abundance of midwater fishes of the Subarctic Pacific gyres. Prog. Oceanog. 43:399-442.
* ↑ Borets, L.A.. 1986. Ichthyofauna of the northwestern and Hawaiian submarine ranges. J. Ichthyol. 26(3):1-13.

## Bibliografia

* Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Organització Revolucionària dels Treballadors

L'Organització Revolucionària dels Treballadors (ORT) (en castellà: Organización Revolucionaria de Trabajadores, ORT) fou un partit polític comunista espanyol. Fou fundat el 1969 a partir de la Acción Sindical de Trabajadores, que passà d'un obrerisme catòlic al comunisme maoista. El seu principal dirigent fou José Sanromá Aldea camarada Intxausti. El seu portaveu fou En Lucha; com a portaveus regionals tingué, entre d'altres, Crida dels Comunistes (Principat) i Ara! (País Valencià). Mantingué sempre una línia clarament crítica amb el bloc soviètic i des del 1977 impulsà el Sindicat Unitari i l'organització jovenil Unió de Joventuts Maoïstes (UJM).
A les eleccions generals espanyoles de 1977 es va presentar sota les sigles Agrupación Electoral de Trabajadores, ja que encara no era legalitzada.
A les eleccions municipals espanyoles de 1979 es presentà com a Candidatura de los Trabajadores, sense aconseguir que la seva dirigent Paquita Sahuquillo fos escollida regidora a l'ajuntament de Madrid. D'altra banda, a Catalunya, es presentà com a ORT a molts ajuntaments, i aconseguí 5 regidors en total: 3 a Malgrat de Mar (Maresme) (d'un total de 17) i 2 a Abrera (Baix Llobregat) (d'un total d'11). A Abrera, l'agrupació local del PSC, que no presentava candidatura, li va donar suport.
Poc després es fusionà amb el Partit del Treball d'Espanya (PTE), donant lloc al Partit dels Treballadors (PT).
A l'arxiu del CRAI Biblioteca del Pavelló de la República, dins la sèrie de Documents de Partits Polítics hi ha el Fons ORT amb documents interns diversos d'aquest partit.

## Referències

* ↑ «Candidatura de los Trabajadores de Madrid» (en castellà), 1977. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Todos los Nombres. Los maoístas en Extremadura: una historia de la ORT y el PTE (en castellà) [Consulta: 10 novembre 2020].
* ↑ «Resultats de les eleccions locals 1979-2011». Municat. Municipis i comarques de Catalunya, 26-05-2015. [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ «CRAI Biblioteca del Pavelló de la República». CRAI Centre de Recursos per a l'Aprenentatge i la Investigació. Universitat de Barcelona., 2005. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Inventari del Fons DPP, Subsèrie ORT, Organización Revolucionaria de Trabajadores, del CRAI Biblioteca del Pavelló de la República.». CRAI Centre de Recursos per a l'Aprenentatge i la Investigació. Universitat de Barcelona., 2006. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Documentació diversa de la Organización Revolucionaria de Trabajadores». CRAI Biblioteca del Pavelló de la República. Universitat de Barcelona, 1975-1979. [Consulta: 7 febrer 2025].
# Illa de Montreal

L'illa de Montreal (en francès île de Montréal), a l'extrem sud-oest de la província canadenca del Quebec, es troba a la confluència dels rius Sant Llorenç i Ottawa. És l'illa més gran de l'arxipèlag d'Hochelaga i de tota la conca del riu Sant Llorenç, només superada per l'illa d'Anticosti, que ja es troba al golf del Sant Llorenç.
Amb una superfície de 499 km², és la part principal del territori de la ciutat de Montreal, format per gairebé una vuitantena d'illes. Al centre de l'illa s'alcen els tres pics del Mont-Royal. Té una població d'1 861 900 habitants (el 25 % de la població total del Quebec), amb la qual cosa és l'illa més poblada del Canadà i la sisena de tot Amèrica, i també l'illa més poblada del món en aigües dolces.

## Noms històrics

El primer nom francès de l'illa fou el d'île de Vilmenon, emprat per Samuel de Champlain en un mapa del 1616. Ara bé, el mateix Samuel de Champlain farà servir un altre nom per a referir-se a l'illa en un mapa posterior; el 1632, s'hi refereix com a Isle de Mont-real. En mohawk, de l'illa en diuen Tiohtià:ke Tsi o bé Ka-wé-no-te.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». [Consulta: 19 desembre 2022].

## Vegeu també

* Arboretum Morgan
# Aphanopus microphthalmus

Aphanopus microphthalmus és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 100 cm de llargària màxima.
* El cos és de color negre rogenc amb un matís iridescent. L'interior de la boca i de les cavitats branquials és negre.
* 41-43 espines i 53-55 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 43-46 radis tous a l'anal.
* 99-102 vèrtebres.
* Absència d'aletes pèlviques en els adults (tot i que presents en els joves sota la forma d'una única espina).

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 810 i 1.022 m de fondària (16°N-12°S, 44°E-60°E) al talús i la plataforma continentals.

## Distribució geogràfica

Es troba a les aigües tropicals de l'Índic occidental i, també, a l'Àsia Sud-oriental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lowe, R. T., 1839. A supplement to a synopsis of the fishes of Madeira. Proceedings of the Zoological Society of London. 1839 (pt 7): 76-92.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Norman, J. R., 1939. Fishes. The John Murray Expedition 1933-1934. Sci. Reports, John Murray Exped. v. 7 (núm. 1): 1-116.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma, Itàlia. 250 p.
* ↑ Weitkamp, D.E. i R.D. Sullivan, 1939. Fishes. The John Murray Expedition 1933-1934. Sci. Reports, John Murray Exped., 25 Nov., v. 7 (núm. 1): 1-116.
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993.
* ↑ Shcherbachev, Y.N., 1987. Preliminary list of thalassobathyal fishes of the tropical and subtropical waters of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 27(2): 37-46.
* ↑ Sommer, C., W. Schneider i J.-M. Poutiers, 1996. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Somalia. FAO, Roma, Itàlia. 376 p.

## Bibliografia

* Nakamura, I., 1986. Trichiuridae. P. 829-830. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.). Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Organització d'Estats Iberoamericans per a l'Educació, la Ciència i la Cultura

L'Organització d'Estats Iberoamericans per a l'Educació, la Ciència i la Cultura o senzillament Organització d'Estats Iberoamericans (OEI) és una organització internacional que comprèn l'Amèrica Llatina, Espanya, Andorra i Portugal.

## Referències

* ↑ «Quiénes somos - Sobre la OEI» (en castellà). OEI. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «The Ibero-American Space: A community for all» (en anglès). SEGIB. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 23 juliol 2022].

## Enllaços externs

* OEI
# Orgue de la Parròquia de Sant Francesc de Paula

L'Orgue de la Parròquia de Sant Francesc de Paula està situat dins l'església parroquial de Sant Francesc de Paula de Palma, en el carrer General Riera de la ciutat de Palma. És un orgue que es va construir a principis del segle XX a Mallorca.

## Història

Originalment, aquest orgue es va construir per a la capella del Seminari Vell de Mallorca. Els encarregats de construir l'instrument foren el professor del seminari mossèn Mateu Bosch i el fuster Bartomeu Martí. L'orgue es va començar a construir l'any 1928 i comptava amb sistema mecanitzat. No obstant, l'any 1929, mossèn Bosch va visitar l'exposició universal de Barcelona, on va descobrir l'orgue Walker del Palau de Montjuïc. Aquest orgue comptava amb un sistema elèctric, el qual millorava el sistema mecanitzat. Al descobrir el sistema elèctric, Bosch va parlar amb Bartomeu Martí per a que no seguís construint varillatges mecànics dins l'orgue del Seminari Vell. Bosch va substituir els varillatges per electroimants que afavorien i feien funcionar el sistema elèctric. Definitivament, l'orgue del Seminari Vell es va inaugurar el 13 de juny de 1930. Durant vint-i-sis anys l'orgue va funcionar sense cap tipus de problema. Malgrat tot, l'any 1956, coincidint amb el trasllat dels seminaristes al Seminari Nou, va deixar de funcionar.
L'octubre de l'any 1988 l'orgue es va traslladar del Seminari Vell cap a la Parròquia de Sant Francesc de Paula, per iniciativa del bisbat de Mallorca. El traslladament i el muntatge a la nova llar el va dur a terme l'organer Antonio Azpiazu. Es va inaugurar el 28 de març de 1990, aprofitant el 25è aniversari de la creació de la parròquia. Dos anys després, l'any 1992, l'orgue es va tornar a muntar i desmuntar per Antoni Mulet, qui el va tornar a afinar.

## Actualitat

L'orgue avui en dia està en bon estat. La seva funcionalitat és correcta i de tant en tant el tornen a afinar o li realitzen una revisió de manteniment. Cal remarcar que la seva afinació és de La= 440. Està situat en el mateix lloc que el primer dia, quan el portaren del Seminari Vell. La seva situació és a l'esquerra del presbiteri.

## Descripció de la consola

L'orgue té dos teclats formats per 56 notes (C-g''') i també consta d'un pedaler de 30 notes (F-f'). Respecte als seus teclats i registres consta d'aquests:
Disposició :
| Manual I | Manual II |
| Flautat 8' | Bordó 8' |
| F. harmònica 8' | Gamba 8' |
| Octava 4' | Celeste 8' |
| Quinzena 2' | Tapadito 4' |
| Lleno 3h. | Nasardo 2 2/3 |
| Trompeta 8' | Oboè 8' |
El pedaler incorpora també una sèrie d'acoblaments:
Disposició :
| Pedal | Acoblaments |
| Subbajo 16' | I/Ped., II/Ped., II/I |
| Violón 8' | O.G. II/I., O.A. II/I |
| Tapado 4' | O.A.I., Trèmolo. Expresión. Combi. Comb. fixa 1 i 2. Tutti. |

## Vegeu també

* Orgue de Santa Maria del Camí
* Orgue de l'església de Sant Julià
* Orgue de Nostra Senyora dels Dolors de Manacor

## Referències

* 1 2 3 MULET, REYNÉS, Antoni, Arnau. Orgues de Mallorca. J.J de Olañeta, 2001, p. 113.

## Bibliografia

MULET, REYNÉS, Antoni, Arnau (2001) «Orgues de Mallorca», ed. J.J de Olañeta. Barcelona. ISBN 84-9716-018-5.
# Envelliment cel·lular

La senescència cel·lular és el fenomen en què cèl·lules normals diploides diferenciades perden la capacitat de dividir-se, normalment després d'unes 50 divisions cel·lulars in vitro. Tot i això, algunes cèl·lules esdevenen senescents abans, degut a trencaments de la doble hèlix de l'ADN, a toxines, etc. Aquest fenomen també rep el nom de senescència replicativa, fenomen de Hayflick o límit de Hayflick en honor del doctor Leonard Hayflick, que fou el primer a publicar aquesta informació el 1965. En resposta a danys a l'ADN (incloent-hi l'escurçament de telòmer) les cèl·lules poden envellir, o autodestruir-se (apoptosi, mort cel·lular programada) si els danys no es poden reparar.
Un estudi publicat el 2017 trobà que la senescència cel·lular es pot revertir.

## Funcions

La senescència cel·lular és el procés iniciat com a resposta a l'estrès i al dany ocorregut en una cèl·lula. Constitueix una ruta alternativa de resposta a la mort cel·lular programada i és de vital importància per suprimir la formació de cèl·lules del càncer. A més, també està associada a la reparació i inflamació de teixits, processos associats al creixement tumoral. D'aquesta manera, la senescència cel·lular està associada als processos de supressió i promoció de tumors simultàniament, igual que en l'envelliment i la reparació de teixits, rols que són diametralment oposats; es deu al fet que té un comportament pleiotròpic antagonista, on un gen pot tenir un impacte d'adaptació positiu en alguns trets i simultàniament un impacte negatiu en d'altres.

### Senescència cel·lular i envelliment

Existeix una forta relació entre la senescència cel·lular i l'envelliment. Alguns estudis se centren especialment en el paper de la proteïna p53. En proves en ratolins que van ser modificats per produir nivells alts de p53 es va trobar presentaven taxes de càncer gairebé inexistents, atès que p53 és un supressor de tumors, però la seva vida mitjana era significativament més curta i presentaven símptomes d'un envelliment prematur. Això va portar a determinar la correlació entre la senescència i l'envelliment. Tot i això, paral·lelament, alguns dels ratolins tenien una modificació que feia que els nivells de p53 fossin més alts després de l'activació natural de la resposta de senescència i, per tant, tenien la mateixa taxa de resistència al càncer però no tenien un envelliment accelerat; les proteïnes regulades naturalment tenien un efecte oposat a les no regulades, el que mostra la influència d'altres factors fisiològics sobre el procés de senescència.

## Referències

* ↑ Latorre, Eva et al. «Small molecule modulation of splicing factor expression is associated with rescue from cellular senescence». BMC Cell Biology, 18, 1, 2017. DOI: 10.1186/s12860-017-0147-7.
* ↑ Hinkal, G.W., C.E. Gatza, N. Parikh, and L.A. Donehower. 2009. Altered senescence,apoptosis, and DNA damage response in a mutant p53 model ofaccelerated aging. Mech. Dev. Ageing, 130:262–271. doi:10.1016/j.mad.2009.01.001
* ↑ De Keizer, P.L., R.M. Laberge, and J. Campisi. 2010. p53: Pro-aging or prolongevity. Aging (Albany NY). 2:377–379.

## Vegeu també

* Senescència
* Senilítics
# Carta de les Nacions Unides

La Carta de les Nacions Unides és el tractat constitutiu de l'Organització de les Nacions Unides. Va ser signada a San Francisco el 26 de juny de 1945 després de ser ratificada pels cinc membres permanents del Consell de Seguretat; la República de la Xina, França, La Unió Soviètica, el Regne Unit, i els Estats Units i una gran quantitat d'altres signataris.
L'ONU té 51 membres originaris i, actualment, són 193. Com a Carta és un tractat constituent i tots els signataris estan subjectes als seus articles. A més, diu explícitament que la Carta mana sobre tots els altres tractats. Va ser ratificada per Estats Units el 8 d'agost de 1945, convertint a aquesta nació en la tercera, després de Nicaragua i El Salvador, en unir-se a la nova organització internacional.

## Organització del document

La Carta consisteix d'un preàmbul i una sèrie d'articles dividits en capítols.
* «Capítol I»: planteja els principis i propòsits de les Nacions Unides, incloent les provisions importants del manteniment de la pau internacional i seguretat.
* «Capítol II»: defineix el criteri per a esdevenir membre de les Nacions Unides.
* «Capítol III»: descriu els òrgans de l'ONU.
* «Capítol VI»: defineix l'Assemblea General.
* «Capítol V-VI-VII»»: defineix el Consell de Seguretat, arranjament pacífic de controvèrsies, accions en casos d'amenaça de la pau i defensa regional.
* «Capítol IX»: sobre la cooperació internacional econòmica i social.
* «Capítol X»: sobre el Consell Econòmic i Social.
* «Capítols XI-XII-XIII»: declaració relativa als territoris no autònoms, règim internacional d'administració fiduciària i estableix el Consell d'Administració Fiduciària.
* «Capítol XIV»: estableixen les funcions i integració de la Cort Internacional de Justícia.
* «Capítol XV»: estableixen les funcions de la Secretaria General de l'ONU.
* «Capítols XVI i XVII»: disposicions diverses i acords transitoris de seguretat.
* «Capítol XVIII»: defineix els mecanisme de reforma de la Carta.
* «Capítol XIX»: defineix la forma la signatura i rectificació de la Carta.

## Referències

* ↑ «Carta de les Nacions Unides» pàg. 1.116. Butlletí Oficial del Principat d'Andorra, núm. 64, 29-11-1993.
# Aphyocharacidium bolivianum

Aphyocharacidium bolivianum és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Mamoré a Bolívia.

## Referències

* ↑ Géry, J. 1960. Contributions to the study of the characoid fishes, Núm. 6. New Cheirodontinae from French Guiana. Senckenb. Biol. v. 41 (núm. 1/2): 15-39, Pl. 2.
* ↑ Géry, J. 1973. New and little-known Aphyoditeina (Pisces, Characoidei) from the Amazon Basin. Stud. Neotrop. Fauna v. 8: 81-137.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Organització de Lluita del Kurdistan Iranià

L'Organització de Lluita del Kurdistan Iranià, coneguda com a Khabat, que en kurd vol dir ‘Lluita’, és una organització clandestina kurda de l'Iran, fundada el 21 de setembre de 1980 al Kurdistan Iranià. El seu programa incloïa la lluita contra la violència i l'opressió, i pels drets nacionals kurds; posteriorment va iniciar la lluita contra la dictadura iraniana i pels drets iguals per les dones i els nens. El 2006, el grup es va rebatejar amb el nom actual sota el lideratge de Babeshekh Hosseini, fill de Jalal Hosseini.

## Referències

* ↑ «Maneuvers inside Kurdish movements». FDI's Weekly Newswire, 03-02-1997.
* ↑ Ahmadzadeh, Hashem; Stansfield, Gareth «The Political, Cultural, and Military Re-Awakening of the Kurdish Nationalist Movement in Iran». Middle East Journal, 64, 2010, p. 11-27.