OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estepa kazakh

L'estepa kazakh o estepa quirguís és una ecoregió de la zona paleàrtica temperada dins el bioma de les praderies i les sabanes temperades. És una regió extensa d'herbassars oberts situada al nord del Kazakhstan i les parts adjacents de Rússia, que s'estén des de l'estepa pòntica a l'estepa de la Vall Emin, amb la qual forma part de l'estepa eurasiàtica. L'estepa s'estén per més de 2.200 km des de la zona est de la depressió del Caspi i el nord del Mar d'Aral, fins a les Muntanyes Altai. És la regió d'estepa seca més gran del món i ocupa aproximadament 804.500 km². Gran part d'aquesta estepa es considera un semidesert que passa a ser un desert a la seva part més al sud. La Depressió de Turan es troba a la part sud-oest de l'estepa. L'estepa pòntica és a l'oest i nord-est. Al nord i nord-est de l'estepa kazakh es troba el bosc-estepa kazakh que és una ecoregió de transició amb els boscos de Sibèria. Al sud es troba amb el semidesert kazakh i l'ecoregió del Kazakhstan superior. El Massís Kokchetav al Kazakhstan nord-central és un enclavament del Kazahstan Superior diferenciat de l'estepa kazakh que l'envolta a una altitud menor. la part oest de l'estepa té poca densitat de població amb entre 2 o 3 persones per km² més cap a l'est augmenta fins a 7 habitants per km² essent els kazakhs l'ètnia majoritària. Rússia té uns 7.360 km² en la part sud d'aquesta estepa on hi ha el cosmòdrom de Baikonur.
Aquesta regió té un clima semiàrid, i continental amb la major part de la superfície dins la classificació BSk segons la classificació de Köppen. Hi poden bufar, de vegades, vents molt forts. Per l'escassedat de precipitacions s'hi troben pocs arbres i la major part és un herbassar amb grans zones de dunes de sorra. Entre els animals hi ha la saiga d'estepa, el cérvol siberià, llops i guineus, entre d'altres.

## Vegeu també

* Estepa eurasiàtica
* Estepa pòntica
* Grans planes
* Pampa, a Argentina, Uruguai, Brasil
* Puszta

## Referències

* 1 2 «Asia: Khazakhstan and Russian Federation». WWF. [Consulta: 29 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Kazakh steppe (World Wildlife Fund)
* http://www.saudiaramcoworld.com/issue/200303/the.soul.of.kazakhstan.htm Arxivat 2011-06-09 a Wayback Machine.
* http://www.surfbirds.com/mb/trips/kazak-jj-0204.html Arxivat 2019-02-15 a Wayback Machine.
# Estereoradian

L'estereoradian (també escrit estereoradiant) (símbol: sr) és la unitat de l'angle sòlid del SI. S'utilitza per a descriure mesures angulars en un espai tridimensional, de manera anàloga a com el radian descriu angles en el pla euclidià. La mesura d'un angle sòlid en estereoradians correspon a l'àrea de la superfície que abraça sobre l'esfera de radi unitat.
L'estereoradiant és la unitat derivada del SI que mesura angles sòlids, i n'és l'única adimensional, juntament amb el radian. És l'equivalent tridimensional del radian. El nom estereoradian està format per la paraula grega στέρεος (sòlid) més radian. El seu símbol és sr.

## Definició

L'estereoradiant es defineix fent referència a una esfera de radi $r\,$. Si l'àrea d'una porció d'aquesta esfera és $r^{2}\,$, un estereoradiant és l'angle sòlid comprès entre aquesta porció i el centre de l'esfera.

### Explicació de la definició

L'angle sòlid en estereoradiants, és:
    $\Omega ={\frac {S}{r^{2}}}\,$
On $S\,$ és la superfície coberta per l'objecte en una esfera imaginària de radi $r\,$, el centre del qual coincideix amb el vèrtex de l'angle.
Per tant, un estereoradiant és l'angle que cobreix una superfície $r^{2}\,$ a una distància $r\,$ del vèrtex.
    $1\,{\textrm {sr}}={\frac {r^{2}}{r^{2}}}\,$

### Analogia amb el radiant

En dues dimensions, l'angle en radiants, està relacionat amb la longitud d'arc, i és:
    $\theta ={\frac {s}{r}}\,$
sent $S\,$ la longitud d'arc, i $r\,$ el radi del cercle.

## Angle d'un casquet esfèric

Si l'àrea $A\,$ és igual a $r^{2}\,$ i està donada per l'àrea d'un casquet esfèric
($A=2\pi rh\,$)
llavors es compleix que
${\frac {h}{r}}={\frac {1}{2\pi }}$.
Llavors l'angle sòlid descrit pel con, que correspon a l'angle pla (vegeu la figura) és igual a:
    $\Omega =2\pi \left(1-\cos \theta \right)\,\mathrm {sr}$.

## Vegeu també

* Angle sòlid
* Radiant
* Llei de Lambert

## Referències

* ↑ estereoradiant a Optimot
* 1 2 "Steradian", McGraw-Hill Dictionary of Scientific and Technical Terms, fifth edition, Sybil P. Parker, editor in chief. McGraw-Hill, 1997. ISBN 0-07-052433-5
* ↑ Stutzman; Thiele, Gary A Antenna Theory and Design, 2012-05-22. ISBN 978-0-470-57664-9.
* ↑ Woolard Spherical Astronomy, 2012-12-02. ISBN 978-0-323-14912-9.

## Enllaços externs

* Near-side/far-side impact crater counts - NASA Lunar Science Institute(anglès)
# Estil (botànica)

L'estil és la part allargada del pistil que uneix l'ovari i l'estigma.
L'ovari conté els òvuls. L'estigma és l'extrem del pistil, i s'encarrega de recollir el pol·len.
La funció de l'estil és doncs de conduir els gàmetes masculins cap als òvuls de la flor, a través del tub pol·línic que surt de l'ovari i s'obre a l'exterior.
La llavor, en les plantes angiospermes i gimnospermes es forma a partir de l'òvul fecundat i el fruit, en les plantes angiospermes, deriva de la paret de l'ovari.
En les umbel·líferes, la base de l'estil està engruixida, és nectarífera i s'anomena estilopodi.
Viccionari
# Estil directori

L'estil directori fou una tendència decorativa i de disseny del neoclassicisme predominant a França entre els estils Lluís XVI i Imperi, la denominació del qual prové del Directori francès (1795-1799, el període en què França va ésser governada per un executiu de cinc directors) i que va comprendre aproximadament la dècada 1793-1804.

## Característiques

Com a terme estilístic, la paraula directori s'empra sobretot per a referir-se a les arts aplicades, com ara mobles, teixits, vestits, objectes d'orfebreria, etc., més que no pas a les belles arts. Cap interior d'aquest període no ha arribat als nostres dies, però a l'Institut d'Art de Chicago se'n conserva un model, basat en dissenys de l'època.
La decoració era més senzilla que la de l'estil Lluís XVI, ja que es va produir un abandonament gradual de la sumptuositat cortesana d'aquell període i contenia els emblemes revolucionaris i els símbols cívics, com ara el barret frigi o capell de la Llibertat, el pic de la Llibertat, els feixos que simbolitzaven la força a través de la unió, mans encaixades com a emblema de la Fraternitat, el roure com a símbol de les virtuts socials i d'altres. Els motius ornamentals de l'antiguitat també es posaren de moda i la moda grega en la manera de vestir-se i en el mobiliari es troben documentats en un famós retrat que David feu de Madame Récamier (París, Museu del Louvre, 1800). A conseqüència de la Campanya napoleònica d'Egipte i Síria de 1798-1801, el gust ornamental egipci es va imposar en aquest període. El baró Dominique Vivant Denon en va ésser l'exponent més important.
El moble que il·lustra millor aquest estil és la cadira, amb respatller de curvatura excedent, el model del qual es deu fonamentalment a Georges Jacob (l'ebenista més important d'aquest període).
Els darrers anys del període del Directori, és a dir, entre el 1799 i aproximadament el 1804, reben, de vegades, el nom d'estil Consulat.

## Referències

* 1 2 3 4 Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàgs. 231-232.
* 1 2 Gran enciclopèdia catalana (català)

## Bibliografia

* Abbott, James Archer, 2007. Jansen Furniture. Nova York: Acanthus Press. ISBN 9780926494459.
* Favelac, P. M. Reconnaître les meubles de style, París: Éd. Massin. ISBN 9782707200600.
* Pegler, Martin M; Carboni, Ron, 2006. The Fairchild Dictionary of Interior Design. 2a edició. Nova York: Fairchild Fashion Group. ISBN 9781563674440.

## Enllaços externs

* Historia del mueble francés: El estilo Directorio (castellà)
* The Directoire style - ArtQuid (anglès)
* Encyclopædia Britannica (anglès)
# Autotraducció

L'autotraducció és la traducció d'un text de partida a un text destinació per part de l'autor del text de partida. L'autotraducció es troba en diversos contextos d'escriptura i és particularment interessant en el camp literari. La pràctica de l'autotraducció ha cridat l'atenció dels estudiosos sobretot de l'inici del segle, a l'estela d'intenses recerques en el camp de la traducció no autorial en el vintè segle. L'autotraducció és reconeguda com a branca especial de la traductologia almenys des del 1998, data de la publicació de la primera edició de la Routledge Encyclopedia of Translation Studies.

## Tipus d'autotraducció

L'autotraducció pot derivar d'una activitat regular de l'autor, o d'una experiència del tot ocasional, deguda a una multiplicitat de motius. Aquesta darrera confirmació és representada, per exemple, de James Joyce, que autotraduí en italià dos passos del seu "Work in Progress" (en seguit intitulat "Finnegans Wake"). Altres confirmacions rellevants són les autotraduccions de Stefan George i Rainer Maria Rilke.
L'autotraducció pot verificar-se algun temps després de la conclusió de l'original o durant el procés de creació, així que les dues versions es desenvolupen gairebé simultàniament i poden afectar-se mútuament.
L'autotraducció pot implicar també més d'una llengua d'arribada, nativa o adquirida. És aquest el cas d'escriptors com ara Fausto Cercignani, Alejandro Saravia i Luigi Donato Ventura.

## L'autotraducció a Espanya

És freqüent l'autotraducció entre els escriptors en català, basc i gallec. Entre els més coneguts hi ha els escriptors Carme Riera, Manuel Rivas i Bernardo Atxaga.

## Referències

* ↑ Veus Jacqueline Risset, "Joyce Translates Joyce", en Comparative Criticism, 6 (1984), pp. 3-21.
* ↑ Veus Dieter Lamping, "Die literarische Übersetzung als de-zentrale Struktur: Das Paradigma der Selbstübersetzung", en Harald Kittel (cur.), Geschichte, System, Literarische Übersetzung / Histories, Systems, Literary Translations, Berlino, 1992, p. 212-227.
* ↑ Per una autotraducció de l'italià a l'alemany, a l'anglès i al francès veus http://sites.unimi.it/austheod/adagio3l.pdf
* ↑ Alejandro Saravia és un escriptor bolivià-canadenc. La seva recollida de poesies Lettres de Nootka és escrita en anglesa, francesa i espanyol.
* ↑ Veus Alide Cagidemetrio, “Trilinguismo letterario: il caso americano di Luigi Donato Ventura”, en Furio Brugnolo e Vincenzo Orioles (curr.), Eteroglossia e plurilinguismo letterario. II. Plurilinguismo e letteratura, Roma, 2002, pp. 377-388.
* 1 2 Xosé Manuel Dasilva (2009): "Autotraducirse en Galicia". Quaderns 16, pp.143-156.
* ↑ Luisa Cotoner Cerdó (2011): "Variación cultural, técnicas y procedimientos estilísticos a propósito de las autotraducciones al castellano de Carme Riera". En: Tejuelo 10, pp. 10-28.]
* ↑ J. Garzia Garmendia (2002): "Conversación con Bernardo Atxaga sobre la autotraducción de Obabakoak", Quimera 210, pp. 53-57.
# Etil-3-(3-dimetilaminopropil)carbodiimida

L'Etil-3-(3-dimetilaminopropil)carbodiimida (EDC, EDAC o EDCI) és un carbodiimida soluble en aigua generalment obtingut com a hidroclorur. Normalment s'utilitza en un rang de 4.0-6.0 pH. Generalment s'utilitza com a activant del group àcid carboxílic per a l'acoblament de les amines primàries o secundàries per a la producció d'enllaços amida. A més, EDC també es pot utilitzar per activar els grups de fosfat per formar fosfoesters i fosforamidats. Els usos comuns d'aquesta carbodiimida inclouen la síntesi en fase sòlida de pèptids, reticulació de proteïnes a l'àcid nucleic, sinó també en la preparació de immunoconjugats. EDC s'utilitza sovint en combinació amb N-hidroxisuccinimida (NHS) per a la immobilització de grans biomolècules.

## Preparació

EDC és disponible comercialment en forma d'hidroclorur. Es pot preparar mitjançant l'acoblament isocianat amb N,N-dimetilpropan-1,3-diamina donant la urea, seguit per deshidratació:

## Referències

* ↑ Sheehan, John; Cruickshank, Philip; Boshart, Gregory «A Convenient Synthesis of Water-Soluble Carbodiimides». 7. J. Org. Chem., 26, 1961, pàg. 2525. DOI: 10.1021/jo01351a600.

## Bibliografia

* López-Alonso, JP; Diez-Garcia, F; Font, J; Ribó, M; Vilanova, M (en anglès) Carbodiimide EDC Induces Cross-Links That Stabilize RNase A C-dimer against Dissociation: EDC Adducts Can Affect Protein Net Charge, Conformation and Activity. Bioconjug Chem., 20, 2009, pàg. 1459. DOI: 10.1021/bc9001486.
* Nakajima, N; Ikada, Y Mechanism of Amide Formation by Carbodiimide for Bioconjugation in Aqueous Media. Bioconjug Chem., 6, 1995, pàg. 123. DOI: 10.1021/bc00031a015.

## Enllaços externs

* EDCI coupling - Synthetic protocols Arxivat 2013-10-26 a Wayback Machine. des de organic-reaction.com
# Etil vanil·lina

L'etil vanil·lina és un compost orgànic amb una intensa olor de vainilla.

## Síntesi

L'etil vanil·lina és una molècula sintètica i no es troba a la natura. Es prepara a partir del catecol a través de diverses etapes, començant per una etilació per donar el guetol (1). Aquest èter condensa amb l'àcid glioxílic per donar el corresponent derivat de l'àcid mandèlic (2) a partir del qual i mitjançant una oxidació (3) i una descarboxilació s'obté l'etil vanil·lina (4).

## Referències

* ↑ Fahlbusch, Karl-Georg; Hammerschmidt, Franz-Josef; Panten, Johannes; Pickenhagen, Wilhelm; Schatkowski, Dietmar «Flavors and Fragrances» (en anglès). Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry. Wiley-VCH [Weinheim], 2002. DOI: 10.1002/14356007.a11_141.
# Etiòpic meridional exterior

L'etiòpic meridional exterior és una subdivisió de l'etiòpic meridional que inclou el grup n (amb el soddo o kistane i el gafat) i el grup tt (que designa el conjunt de les llengües gurage occidentals) i que s'oposa al grup etiòpic meridional transversal.

## Referències

* ↑ «Glottolog 4.3 - Kistane». [Consulta: 8 febrer 2021].
# Etiòpic meridional transversal

L'etiòpic meridional transversal és una subdivisió de l'etiòpic meridional constituïda per l'amhàric, l'argobba, el harari i les llengües gurage orientals (silt'e i zai) i oposada al grup etiòpic meridional exterior.

## Referències

* ↑ «Glottolog 4.3 - Transversal South Ethiopic». [Consulta: 8 febrer 2021].
# Eucort Turismo

L'Eucort Turismo fou un model d'automòbil produït per la marca catalana Eucort entre els anys 1946 i 1949. Disponible amb carrosseries de berlina quatre portes i familiar rubia (anomenat "rural"), el Turismo es produïa a la factoria de la marca al carrer de Nàpols 124 de Barcelona.
L'Eucort Turismo berlina quatre portes fou presentat al públic a la Fira de Mostres de Barcelona l'any 1946, on es varen acceptar les primeres comandes. L'any següent, 1947 i també a la Fira de Mostres, es presentaren les carrosseries "Rural" (familiar), camioneta (amb capacitat de càrrega de fins 500 quilos) i furgoneta tancada. L'any 1948, la marca va signar un contracte amb l'Argentina per tal de fabricar i exportar al voltant d'un millar de models "Rural" que finalment, després d'exportar un limitat nombre d'aquests, no arribà al seu fi. El mateix any, ja arribant a la fi de producció del model, aquest va patir un redisseny que afectà la graella i els fars davanters.
En l'apartat tècnic, el Turismo va comptar des del seus inicis amb un motor bicilíndric en línia de dos temps i 764 centímetres cúbics que produïa 21 cavalls. Aquest motor inicial, basat en un de semblants característiques creat per la marca alemanya DKW, ja que fou dissenyat per un enginyer d'aquesta marca contractat per Eucort. El cotxe comptava amb tracció davantera i una transmissió manual amb tres velocitats. Cap al final de la vida del model, aquest va equipar un motor tricilíndirc en línia de dos temps, 1.034 cc i 32 cavalls de potència. Aquest nou motor només l'equipà la variant berlina i ambdues motoritzacions (2 i 3 cilíndres) van coexistir al catàleg de la marca.
El model fou substituït l'any 1949 per la seua evolució, l'Eucort Victoria, també disponible amb carrosseria berlina i familiar.

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «De l'Eucort al Falciot... passant per Pegaso i Selex». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 257. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ https://auta5p.eu/lang/en/katalog/auto.php?idf=Eucort-Turismo-19191

## Bibliografia

* Arcas, Javier. Automóviles Eucort, la empresa que pudo motorizar España (en castellà). 4a ed.. El Egido: Círculo Rojo, 2014 (col. Investigación). ISBN 978-84-9095-919-0.
* Cubeles, Albert; Roca, Joan. L'enginy de postguerra. Microcotxes de Barcelona (PDF). Barcelona: Museu d'Història de Barcelona, 12 desembre 2012 (MUHBA Llibrets de sala, 11).
# Eucromatina

L'eucromatina és una forma de la cromatina lleugerament compactada (menys que l'heterocromatina, que no acostuma a estar activa gairebé mai) amb una gran concentració de gens, i sovint (no sempre) es troba en transcripció activa. L'heterocromatina es troba tant en eucariotes com en procariotes.

## Estructura

L'estructura de l'eucromatina recorda la d'un collar de perles, representant cadascuna un nucleosoma. Els nucleosomes estan composts per vuit proteïnes denominades histones, amb aproximadament 146 parells de bases (Pb) de nucleòtids enrotllats a cadascuna; en l'eucromatina aquest empaquetament és menor per poder accedir amb major facilitat a l'ADN. Cada histona té una estructura variant que se creu que intervé en l'ordenació de la cromatina. En concret, es creu que la lisina metilada 4 en les histones actua com un marcador genèric per a l'eucromatina.

## Aspecte

L'eucromatina generalment s'observa com bandes de color clar quan és tenyida amb la tinció de Giemsa i s'observa a través del microscopi òptic; l'heterocromatina, en canvi, es tenyeix en bandes fosques. En els procariotes l'eucromatina és l'únic tipus de cromatina present, cosa que indica que l'estructura de l'heterocromatina evolucionà més tard, a la vegada que el nucli cel·lular, possiblement com un mecanisme per gestionar un genoma cada vegada més gran.

## Funció

L'eucromatina participa en la transcripció de l'ADN a ARN. L'estructura menys compacta permet a les proteïnes reguladores de gens i als complexos d'ARN polimerasa unir-se fàcilment a la seqüència d'ADN, permetent així el principi de la transcripció. Es creu que la cèl·lula utilitza la transformació d'eucromatina a heterocromatina com un mètode de controlar l'expressió genètica i la replicació.

## Referències

* Noticias de investigación sobre la eucromatina Arxivat 2005-02-23 a Wayback Machine.
* Zheng C, Hayes J «Structures and interactions of the core histone tail domains.». Biopolymers, 68, 4, 2003, pàg. 539-46. PMID: 12666178.
* Muegge K «Modifications of histone cores and tails in V(D)J recombination.». Genome Biol, 4, 4, 2003, pàg. 211. PMID: 12702201. Article Arxivat 2020-05-29 a Wayback Machine.
# Eudiòmetre

L'eudiòmetre és un instrument de laboratori utilitzat en l'anàlisi volumètrica de certes mescles de gasos, o la síntesi de certs compostos els constituents dels quals són gasosos, en fer passar una espurna elèctrica pel si de la mescla.
Consta d'una proveta graduada, de vidre gruixut, amb aixetes que tanquen tots dos extrems. Quan cal determinar la composició d'una mescla de dos gasos coneguts, hom introdueix la mescla en l'eudiòmetre juntament amb un tercer gas adientment escollit, el qual, en saltar una espurna elèctrica, es combina amb un dels components de la mescla. Si el component resultant no és gasós, hom determina el volum del gas emprat, car és mesurable el volum residual total. Hom empra també l'eudiòmetre de mercuri, l'extrem interior de la proveta del qual és introduït en una proveta de mercuri.
Eudiòmetre és un mot compost del grec, eudios, εϋδιος, que significa "temps serè o calma" i de metron, μέτρον que significa "mesura". La raó d'aquest nom és que inicialment s'emprà per a analitzar la puresa de l'aire segons el seu contingut en oxigen.

## Referències

* ↑ «Eudiòmetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcover, A.M.; Moll, F. de B.. Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1962 [Consulta: 11 juny 2005]. Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
Equipament de laboratori de química :
# Eufònia de barbeta blanca

L'eufònia de barbeta blanca (Euphonia chrysopasta) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, boscos i vegetació secundària de les terres baixes del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Surinam, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i est del Perú fins al nord i l'est de Bolívia i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Eufònia de barbeta blanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Eufònia de coroneta taronja

L'eufònia de coroneta taronja (Euphonia anneae) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars i vegetació secundària a les terres baixes del vessant del Carib de Costa Rica, ambdues vessants de Panamà i nord-oest de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Eufònia de coroneta taronja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Eunectes akayima

L'anaconda verda del nord (Eunectes akayima), és una espècie de boa que es troba a l'Amèrica del Sud i l'illa caribenya de Trinitat. És una de les serps més grans, més pesades i més llargues del món. Com totes les boes, es tracta d'una espècie constrictora no verinosa.
La nova espècie va ser descrita l'any 2024 després de demostrar-se diferències genètiques respecte Eunectes murinus, d'aspecte similar.

## Etimologia

El nom de l'espècie akayima prové de les llengües carib locals i pot traduïr-se com a "gran serp".

## Taxonomia

Mitjançant mostres de sang d'exemplars captius i salvatges, una investigació va demostrar l'any 2024 que l'anaconda verda del nord (Eunectes akayima) és genèticament diferent de l'anaconda verda (Eunectes murinus), amb la qual comparteix hàbitat a latituds més meridionals. La diferència aproximadament del 5,5 % en l'ADN mitocondrial va fer que les poblacions del nord fossin reconegudes com una espècie separada.

## Descripció

Eunectes akayima ha estat descrita com una de les serps més pesades i una de les més llargues del món.

## Distribució i hàbitat

Eunectes akayima es troba al nord de l'Amèrica del Sud. Si bé encara no es coneix de forma precisa la seva àrea de distribució, a partir de les mostres preses, s'ha determinat que l'espècie es troba a Veneçuela, Guaiana Francesa, Surinam, Guyana, Equador, el nord del Brasil i l'illa de Trinitat.

## Referències

* 1 2 3 Jason Bittel. «The world's heaviest snake has been hiding a big secret». National Geographic, 16-02-2024.
* 1 2 3 4 Rivas, Jesús; De La Quintana, Paola; Mancuso, Marco; Pacheco, Luis; Rivas, Gilson Diversity, 16, 2, 16-02-2024, pàg. 127. DOI: 10.3390/d16020127 [Consulta: free].
# EuroEyes Cyclassics 2018

L'EuroEyes Cyclassics 2018 va ser la 23a edició de la cursa ciclista EuroEyes Cyclassics. Es va disputar el diumenge 19 d'agost de 2018 sobre un recorregut de 216,4 km, amb origen i final a Hamburg.
La victòria fou per l'italià Elia Viviani (Team Sky), que s'imposà en l'esprint al francès Arnaud Démare (Groupama-FDJ) i al noruec Alexander Kristoff (UAE Team Emirates).

## Equips participants

En la cursa hi prenen part 22 equips, els 18 World Tour i 3 equips continentals professionals:

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Viviani vuelve a ganar la Clásica de Hamburgo». El Mundo Deportivo, 19-08-2018 [Consulta: 25 agost 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa
# Eurocopter Fennec

El Eurocopter (actualment Airbus Helicopters) AS550 Fennec (actualment H125M) i l'AS555 Fennec 2 són helicòpters militars lleugers multifuncionals fabricats per Eurocopter Group (actualment Airbus Helicopters). Es basen en la sèrie AS350 Écureuil i AS355 Écureuil 2 i foren anomenats en referència al fennec. Les versions armades de l'AS550 i l'AS555 es poden equipar amb armes coaxials, coets, torpedes i diversos altres tipus de munició.

## Referències

* ↑ «Meet the H Generation: From EC to H» (en anglès). Arxivat de l'original el 25 juliol 2018. [Consulta: 25 juliol 2018].