OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hippalectryon

L'hippalectryon és una criatura de la mitologia grega que és meitat cavall i meitat gall i apareix com a motiu gràfic en diverses ceràmiques de l'època arcaica, així com en una obra d'Aristòfanes. La part superior és un cavall i la inferior de gall, de manera que mostra potes, cua i ales de gall en un cos equí. A diferència d'altres híbrids, es coneix poc dels mites associats a aquesta criatura, que podria funcionar com amulet protector, ja que el gall en ser un símbol solar espanta els mals associats a la nit i la foscor. Podria tractar-se també d'una versió primitiva de Pegàs, el cavall alat, però aquesta correspondència no ha estat demostrada.

## Referències

* ↑ W. Geoffrey Arnott, Birds in the ancient world from A to Z, Routledge, 2007
* ↑ «HIPPALECTRYON : Fabulous rooster-horse; Greek mythology; pictures : HIPPALEKTRYON». Entrada a Theoi
# Ocell de tempesta de Madeira

L'ocell de tempesta de Madeira, petrell de Madeira o petrell de tempesta de Madeira (Oceanodroma castro) és un ocell marí de la família dels hidrobàtids (Hydrobatidae), d'hàbits pelàgics que cria a caus i esquerdes de les roques a illes del Pacífic i l'Atlàntic, properes al Japó, Hawaii, illes Galápagos, Açores, Madeira, Salvatges, Cap Verd, Ascensió i Santa Helena. Després es dispersa per ambdós oceans.

## Referències

* ↑ «Ocell de tempesta de Madeira». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 agost 2011].
* ↑ El petrell de tempesta de Madeira al Cercaterm Rev. 15/08/2011
# Aleksandr Goldenvéizer

Aleksandr Boríssovitx Goldenvéizer rus: Алекса́ндр Бори́сович Гольденве́йзер, també conegut com a Alexander Goldenweiser, (Chișinău, 10 de març de 1875 - Moscou, 26 de novembre de 1961), fou un compositor i pianista soviètic.
Estudià al Conservatori de Moscou amb Serguei Tanéiev, i Vassili Safónov, guanyant la medalla d'or com a pianista en la graduació de 1897. S'uní a la facultat del Conservatori poc temps després, durant la seva llarga carrera docent va tenir nombrosos estudiants que més tard serien famosos. La segona suite de Rakhmàninov, op. 17 estava dedicada ell, així com els Fragments Lírics op. 23 de Medtner.
Com a pianista, va enregistrar diverses actuacions de gran prestigi. Morí el 1961 en l'àrea de Moscou.

## Honors i premis

* Artista popular de la RSFSR (1931)
* Premi Stalin, primera classe (1947)
* Dues ordres de Lenin (inclòs el 9 de març de 1945)
* Ordre de la Bandera Roja del Treball, tres vegades (27 d'abril de 1937, 29 d'abril de 1950, 9 de març de 1955)
* Artista popular de l'URSS (1946)

## Discografia selectiva

* Trio amb piano en mi menor, op. 31. Leonid Kógan, violí. Mstislav Rostropóvitx, violoncel. Compositor, piano. Melodiya D-9123-4 (LP); llançat el 1961
* Esbossos contrapuntístics, op. 12. Sonata Fantasia', Op. 37. 'Skazka, Op. 39. Jonathan Powell, piano. Toccata TOCC 044, CD, publicat l'any 2009. Els esbossos contrapuntístics es van escriure a la dècada de 1930. Amb aquesta obra Goldenweiser potser pot afirmar-se com el primer compositor rus a escriure un conjunt de peces polifòniques en cadascuna de les tonalitats majors i menors, totes les quals apareixen en aquest enregistrament.
* Escola Russa de Piano, Vol 1: Alexander Goldenweiser. Música de Txaikovski, Arensky, Borodin, Rachmaninoff (també amb G. Ginsburg), Medtner, Goldenweiser – enregistraments originals 1946–1955 de Melodiya. Transferències NoNoise distribuïdes BMG 74321 25173 2

## Llista no exhaustiva d'alumnes

* Grigory Ginzburg,
* Làzar Bérman,
* Samuïl Féinberg,
* Dmitri Kabalevski,
* Galina Eguiazarova,
* Nikolai Petrov,
* Nikolai Kapustin,
* Aleksandr Braguinski,
* Sulamita Aronovski,
* Tatiana Nikolàieva,
* Dmitri Paperno,
* Oksana Iablonskaia,
* Rosa Tamarkina,
* Nelli Akopian-Tamarina,
* Dmitri Baixkirov i d'altres molts.

## Referències

* ↑ Bennett, Melodiya Catalogue, Greenwood Press, 1981
* ↑ Alexander Goldenweiser: Piano Music, Volume One".

## Enllaços externs

* The New Grove Dictionary of Music and Musicians London: Macmillan, 1980
* Arxiu d'Aleksandr Goldenvéizer a l'Institut Internacional d'Història Social

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 495. (ISBN 84-239-4526-X) i el suplement dels anys 1977/78.
# Hipòdrom de Happy Valley

L'Hipòdrom de Happy Valley (en xinès tradicional: 跑馬地馬場; en pinyin: Pǎomǎ dì mǎchǎng; també conegut com a 快活谷馬場; en pinyin: Kuàihuó gǔ mǎchǎng) és un dels dos hipòdroms per a curses de cavalls i una atracció turística a Hong Kong, una regió administrativa especial al sud de la Xina. És al barri Happy Valley a l'Illa de Hong Kong, està envoltat per les carreteres Wong Nai Chung i Morrison Hill.
Va ser construït el 1845 per celebrar curses de cavalls per a la població britànica de Hong Kong. Abans, l'àrea era un pantà i també era l'únic terreny pla apte per a les curses de cavalls a l'illa de Hong Kong. Per donar pas a la pista de curses, el govern va prohibir el cultiu de l'arròs als pobles dels voltants. La primera cursa va tenir lloc el desembre de 1846.

## Referències

* ↑ «Información sobre el Hipódromo» (en español). Arxivat de l'original el 2012-07-16. [Consulta: 22 juliol 2014].
# Ocell de tempesta dorsigrís

L'ocell de tempesta dorsigrís (Garrodia nereis) és un ocell marí de la família dels oceanítids (Oceanitidae), d'hàbits pelàgics que cria a caus o esquerdes de les roques o sota mates d'herba a illes dels oceans meridionals com les Malvines, Gough, Geòrgia del Sud, Crozet, Kerguelen, Auckland, Antípodes i Chatham. i es dispersen pels mars del voltant. És l'única espècie del gènere Garrodia.
# Oceanografia operacional

L'oceanografia operacional són el conjunt d’activitats encaminades a la mesura rutinària i a llarg termini de l'oceà, la predicció de la seva evolució i la ràpida interpretació i difusió d’aquesta informació.
L’oceanografia operacional respon a la necessitat de tenir informació fiable i actualitzada sobre el medi físic que permeti fer un seguiment del canvi climàtic al mar, realitzar les activitats marítimes de manera eficient i segura i gestionar l’entorn marítim. En particular, l’oceanografia operacional proporciona mesures i prediccions de l'onatge, el nivell del mar, els corrents marins, la salinitat i la temperatura del mar així com productes derivats d'aquests. Per altra banda, el desenvolupament d’instruments autònoms que permeten mesurar variables biològiques, principalment per satèl·lit, i de models numèrics dels ecosistemes marins han fet que l’oceanografia operacional comenci a incloure l’observació i predicció d’algunes variables biològiques com són la concentració de clorofil·la.
Les diferents activitats que es duen a terme es poden agrupar en tres grans blocs: l’observació dels oceans, la modelització dels processos oceànics i la interpretació i disseminació de la informació generada. L’observació dels oceans es realitza fent servir un ampli ventall de plataformes d’observació que inclouen els satèl·lits oceanogràfics, els radars d'alta freqüència, els instruments autònoms (boies a la deriva, gliders, AUV), les boies fondejades amb instruments oceanogràfics o els vaixells, ja siguin vaixells especialitzats (vaixells oceanogràfics) o vaixells d’oportunitat, com per exemple els vaixells de transport dotats amb instruments oceanogràfics. La modelització dels processos oceanogràfics consisteix en resoldre numèricament la segona llei de Newton per un fluid, és a dir, consisteix en resoldre l’equació de Navier-Stokes. La dificultat per fer-ho fa que, a la pràctica, se simplifiquin les equacions i que es resolguin per separat els moviments lents, associats als corrents marins, (models de circulació oceànica) dels moviments ràpids, associats a l'onatge (models d’onatge). La informació proporcionada per les observacions i els models cal processar-la per generar productes de valor afegit que s’han de fer arribar tan ràpidament com sigui possible als usuaris.

## Referències

* ↑ GODAE,OCEANVIEW. NEW FRONTIERS IN OPERATIONAL OCEANOGRAPHY.. [S.l.]: CREATESPACE, 2018. ISBN 1-7205-4997-4.
* ↑ Vallis, Geoffrey K. Atmospheric and oceanic fluid dynamics : fundamentals and large-scale circulation. Second edition, 2017. ISBN 978-1-107-58841-7.

## Enllaços externs

* Copernicus Marine Service
* Sistema d’Observació Costaner i de Predicció de les Illes Balears
# Hiri motu

L'hiri motu és un idioma oficial de Papua Nova Guinea. És un pidgin del motu, idioma parlat a la província central, que va néixer cap a 1880 a les rodalies de Port Moresby. La fonologia i la gramàtica són diferents, per la qual cosa els parlants de hiri motu no poden entendre el motu, tot i que les llengües són similars lèxicament en un 90 %. És parlat per entre 120.000 i 200.000 persones. El seu codi ISO 639 -1 és ho i l'ISO 639-2 és HMO.

## Bibliografia

* Tom Dutton (1985). Police Motu: iena Sivarai (its story). Port Moresby, Papua New Guinea: The University of Papua New Guinea Press.
* Lister-Turner, R and Clark, JB (1931), A Dictionary of the Motu Language of Papua, 2nd Edition (P. Chatterton, ed). Sydney, New South Wales Government Printer.
* Lister-Turner, R and Clark, JB (1931), A Grammar of the Motu Language of Papua, 2nd Edition (P. Chatterton, ed). Sydney, New South Wales Government Printer.
* Brett, Richard; Brown, Raymond; Brown, Ruth and Foreman, Velma. (1962), A Survey of Motu and Police Motu. Ukarumpa, Papua New Guinea: Summer Institute of Linguistics.

## Enllaços externs

* Dades de l'hiri motu
# Ocell de tempesta maori

L'ocell de tempesta maori (Fregetta maoriana) és un ocell marí de la família dels oceanítids (Oceanitidae) que habita en situació molt precària al nord de l'Illa del Nord de Nova Zelanda.

## Taxonomia

Considerat tradicionalment membre del gènere Oceanites és avui classificat a Fregetta arran els treballs de Robertson et al (2011)

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
* ↑ Bruce C. Robertson, M. Stephenson i J. Goldstien. When rediscovery is not enough: Taxonomic uncertainty hinders conservation of a critically endangered bird. Molecular Phylogenetics and Evolution. Volum 61, December 2011, Pàg. 949-952
# Anastazy Wilhelm Dreszer

Anastazy Wilhelm Dreszer (Kalisz, 28 d'abril de 1845 – Halle, 2 de juny de 1907) fou un compositor, pianista, professor de música i director de corals polonès.
S'educà musicalment al Conservatori de Dresden i a Berlín, i adquirí gran renom com a director de masses corals, per les que va compondre moltes obres. Va escriure dues simfonies; sonates per a piano i lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 537 ISBN 84-239-4574-X
# Art major

En la poesia, els versos d'art major són aquells que tenen més de set o vuit síl·labes en la majoria de les llengües. És una de les divisions tradicionals de la mètrica pel que fa a la poesia.

## Mètrica catalana

En la mètrica catalana els versos d'Art major: són aquells que tenen de 9 a 12 síl·labes amb cesura (pausa que divideix el vers en dues parts anomenades hemistiquis, coincidents amb pausa sintàctica o no, i que pot admetre síl·labes addicionals que no afecten al recompte) o sense.
* 9 síl·labes: enneasíl·lab
    Sense cesura
* 10 síl·labes: decasíl·lab
    Sense Cesura: accent a la sisena; o bé a la quarta i vuitena (imita l'hendecasíl·lab italià)
    Amb Cesura: 4+6 (el model més clàssic de la poesia antiga catalana)
    Amb Cesura: 5+5 (origen castellà)
* 11 síl·labes: hendecasíl·lab
    En Mètrica Catalana és poc emprat però apareix en alguns casos del Romancer
* 12 síl·labes:
   * Alexandrí
       Sempre té cesura: 6+6
   * Dodecasíl·lab (12 síl·labes)
       No té cesura, sense hemistiquis
* Versos de més de 12 síl·labes:
   * Tredecasíl·lab (13 síl·labes)
       No hi ha casos de tetrasíl·labs en la tradició sil·làbica catalana
   * Octonari (16 síl·labes)
       No hi ha casos d'octonaris en la tradició sil·làbica catalana
   * Els versos més llargs que els alexandrins són combinacions de dos versos i apareixen en versificacions anisosil·làbiques.

## Mètrica espanyola

En la mètrica espanyola, els versos d'art major són tots aquells que tenen nou o més síl·labes, amb cesura o sense.
* 9 síl·labes: enneasíl·lab
    Sense cesura, poc utilitzat en llengua espanyola
* 10 síl·labes: decasíl·lab
    Pot tenir cesura (5+5) o no, emprat a la poesia romàntica
* 11 síl·labes: hendecasíl·lab
    Utilitzat durant el Renaixement
* 12 síl·labes: dodecasíl·lab
    Amb cesura 6+6, 5+7 o 7+5
* 13 síl·labes: tredecasíl·lab
    Molt poc utilitzat en espanyol
* 14 síl·labes:
   * Tetradecasíl·lab
       Sense cesura
   * Alexandrí
       Amb cesura 7+7
* 15 síl·labes: pentadecasíl·lab
       Amb cesura 6+9, 7+8 o 5+5+5, molt poc utilitzat en espanyol
* 16 síl·labes: octonari

## Bibliografia

* Julio Saavedra Molina: El verso de arte mayor. Santiago de Chile 1946
* Martin J. Duffell: Modern metrical theory and the verso de arte mayor. London, 1999. ISBN 0-904188-41-8
* Stephen Cushman, Clare Cavanagh, Jahan Ramazani, Paul Rouzer (ed.). "The Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics: Fourth Edition." Princeton, 2012.

### Mètrica catalana

* Bargalló Valls, Josep (1991): Manual de Mètrica i versificació catalanes. Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus. Barcelona.
* Oliva i Llinàs, Salvador (1988): Introducció a la Mètrica. Quaderns Crema. Assaig Minor, núm. 4. Barcelona.
* Parramon i Blasco, Jordi (2000): Diccionari de Poètica. Edicions 62. Col·lecció El Cangur Diccionaris, núm. 265. Barcelona.
* Serra i Baldó, A i Llatas, Rossend (1986): Resum de Poètica Catalana. Mètrica i Versificació. Ed. Barcino. Col·lecció Popular, núm. 75. Barcelona.
# Ocell del paradís blau

L'ocell del paradís blau (Paradisornis rudolphi) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradisaeidae) i única espècie del gènere Paradisornis Finsch et Meyer, A.B., 1886.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de les muntanyes del centre i sud-est de Nova Guinea.

## Taxonomia

Classificat al gènere Paradisaea recentment ha estat ubicat al seu propi gènere arran Beehlet et Pratt (2016)

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís blau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
* ↑ BM Beehler i TK Pratt. 2016. Birds of New Guinea: Distribution, Taxonomy, and Systematics. Princeton University Press, Princeton and Oxford.
# Bàrbara Ardanuy i Queldra

Bàrbara Ardanuy i Queldra (Blanes, 29 d'abril del 1988) és una compositora i flabiolaire catalana.

## Biografia

Després d'estudiar música amb Xavier Molina (solfeig i clarinet) entrà a la banda del col·legi Santa Maria de Blanes, on tocava el flabiol i el tamborí. Amplià la seva formació al Conservatori de Girona i el curs 2006-2007 va començar els estudis a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC), a Barcelona, amb mestres com Òscar Sànchez i el flabiolaire Marcel Sabaté. Ha tocat el flabiol en les cobles Genisenca de Taradell, de l'ESMUC, Baix Empordà i, des del 2011 i fins al 2014 a la Bisbal Jove. Forma part de la Cobla D de Dones, integrada per dones que toquen en cobles de les comarques gironines. També toca a la cobla la Flama de Farners.
Juntament amb Isabelle Garcia i Mercè Parareda forma el Trio Cruïlles de flabiols que s'estrenà en públic a Sant Nazari de Rosselló el 2010. El 23 de maig van fer un concert a la Bisbal d'Empordà acompanyades al piano per Jordi Vilaprinyó del Perugia.
El 2009 estrenà l'obra Seqüència I, per a flabiol i elecroacústica, del compositor Arnau Sala i Soler.
Actualment (2021), combina la tasca docent amb la interpretació del flabiol i el tamborí a la Flama de Farners.

## Obres

* Berenguera (2013), sardana
* GN 1, 2-4 (2009), sardana
* Les senyoretes del mar (2011), sardana
* Tramuntana, vent del nord (2002), sardana
* Malgrat 40 anys d'aplec (2014), sardana estrenada amb motiu de la celebració del 40è aniversari de l'aplec de Malgrat.
* Més Garreta! (2021)

## Referències

* 1 2 3 Pujol i Coll, Josep «Demà serà una altra cobla» (pdf). Revista de Girona, Juliol - Agost 2009, pàg. 22-30 [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ Botet, Francesc. «COBLA ESMUC». El Bloc Sardanista avibotet.cat, 14-06-2010. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «La IAIA amb la cobla Bisbal Jove». L'Auditori. Arxivat de l'original el 2021-09-10. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «La Cobla D de Dones puja a l'escenari a Girona». Vilaweb, 29-09-2013. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «la Flama de Farners». Festes Majors de Catalunya. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «Agenda 23 de maig de 2010». TotBisbal. Arxivat de l'original el 2013-06-30. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «Pàgina personal d'Arnau Sala». [Consulta: 18 octubre 2021].
* ↑ «Integrants de la cobla la Flama de Farners, al web de l'Associació Professional de Músics de Catalunya». [Consulta: 18 octubre 2021].
* ↑ «La Sardana de l'Any». Diari de Girona, 03-10-2014. [Consulta: 10 setembre 2021].

## Bibliografia de consulta

* Daviu, Damià «Bàrbara Ardanuy Queldra, flabiolaire». Som, núm. 339, 2017, pàg. 10-14.

## Enllaços externs

* Blog de Bàrbara Ardanuy
* Malgrat de Mar 40 anys d'aplec, sardana de Bàrbara Ardanuy
# Cecil Forsyth

Cecil Forsyth (Greenwich, 30 de novembre de 1870 - Nova York, 7 de desembre de 1947) fou un compositor estatunidenc.
S'educà en la Universitat d'Edimburg i en el Royal College of Music, en aquest últim sota la direcció de Parry i Stanford. Durant uns anys va pertànyer a l'orquestra del Queens Hall, i estrenà amb èxit dues operetes en els teatres Savoy i Aldwych.
El 1914 es traslladà als Estats Units, entrant a formar part de l'editorial Gray, que va publicar moltes de les seves composicions. L'obra literària més important de Forsyth, comprèn un assaig Music and Nationalism; i una History of Music (1914), escrita en col·laboració amb Stanford. El 1920 publica la seva interessant obra didàctica Choral Orchestration.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 422 (ISBN 84-239-4575-8)
# Ocell de tempesta ventrenegre

L'ocell de tempesta ventrenegre (Fregetta tropica) és un ocell marí de la família dels oceanítids (Oceanitidae), d'hàbits pelàgics que cria a caus i esquerdes de les roques, sobre illes dels oceans meridional: Geòrgia del Sud, Òrcades del Sud, Shetland del Sud, Bouvet, Crozet, Kerguelen, Auckland, Bounty i Antípodes. Es dispersa pels mars australs, arribant cap al nord fins a Sud-amèrica, Àfrica Occidental, Badia de Bengala, Austràlia, Illes Salomó i sud de Polinèsia.
# HEW Cyclassics 2003

La HEW Cyclassics 2003 fou la 8a edició de la cursa ciclista HEW Cyclassics. Es va disputar el 3 d'agost de 2003 sobre una distància de 250,3 quilòmetres, sent la sisena prova de la Copa del Món de ciclisme de 2003. El vencedor fou l'italià Paolo Bettini (Quick Step-Davitamon), que s'imposà a l'esprint a Davide Rebellin i Jan Ullrich.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Paolo Bettini (ITA) | Quick Step-Davitamon | 5h 58' 20" |
| 2 | Davide Rebellin (ITA) | Team Gerolsteiner | m. t. |
| 3 | Jan Ullrich (GER) | Team Bianchi | m. t. |
| 4 | Igor Astarloa (ESP) | Saeco Macchine per Caffè | m. t. |
| 5 | Mirko Celestino (ITA) | Saeco Macchine per Caffè | m. t. |
| 6 | Erik Zabel (GER) | Team Telekom | + 3" |
| 7 | Fabio Baldato (ITA) | Alessio | m. t. |
| 8 | Giovanni Lombardi (ITA) | Domina Vacanze-Elitron | m. t. |
| 9 | Stefano Zanini (ITA) | Saeco Macchine per Caffè | m. t. |
| 10 | Andrea Ferrigato (ITA) | Alessio | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.
* Resultats de la HEW Cyclassics 2003
# Ocell del paradís cuablanc gros

L'ocell del paradís cuablanc gros (Paradisaea apoda) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud de Nova Guinea i les illes Aru.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís cuablanc gros». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Bé d'interès cultural (Andorra)

Bé d'interès cultural és la figura de protecció dels elements més rellevants del Patrimoni Cultural d'Andorra, incloent béns immobles i mobles. Els béns d'interès cultural són inclosos en la secció primera de l'Inventari general del patrimoni cultural d'Andorra. La resta de béns tenen la figura de protecció de béns inventariats.

## Classificació

Els béns immobles d'interès cultural es classifiquen en:
* Monument: obra material produïda per l'activitat humana configurant una unitat singular (per exemple, la Casa de la Vall)
* Conjunt arquitectònic: agrupament de construccions que constitueix una unitat coherent, independentment del valor individual (actualment, només les Cabanes del Castellar)
* Paisatge cultural: obra conjunta de l'home i la natura amb valors estètics, històrics o culturals (per exemple, la Vall del Madriu-Perafita-Claror)
* Zona arqueològica: lloc on hi ha restes de la intervenció humana en el passat (per exemple, la necròpolis de Sant Jaume d'Engordany)
* Zona paleontològica: lloc on hi ha vestigis fossilitzats amb una unitat coherent i amb entitat pròpia.
Els béns mobles poden ser declarats d'interès cultural singularment o com a col·lecció entesa com a conjunt de conservació que constitueix una unitat coherent.

## Protecció

En tots els casos de béns immobles d'interès cultural es pot establir una delimitació de l'entorn de protecció amb limitacions en l'edificabilitat. Aquest entorn de protecció és l'espai, edificat o no, que dona suport ambiental al bé i que no es pot alterar per no afectar-ne els valors, les perspectives, la contemplació o l'estudi.
Com a criteris generals, els monuments no poden ser enderrocats i se n'han de conservar la identitat, la integritat i l'autenticitat. Està prohibida la col·locació de publicitat, cables, antenes i qualsevol element pertorbador en els béns immobles i els seus entorns de protecció. Qualsevol obra o intervenció, tant pública com privada, que es pretengui realitzar en un bé immoble d'interès cultural o el seu entorn de protecció ha de ser autoritzada pel ministeri titular de la cultura.
Els béns mobles d'interès cultural no poden ser destruïts i les col·leccions no poden ser disgregades sense autorització. L'instrument principal de protecció objecte de regulació és el control de les exportacions.
El patrimoni arqueològic, paleontològic, etnològic, documental (Arxiu Nacional) i bibliogràfic (Biblioteca Nacional) disposen d'uns règims específics complementaris.

## Referències

* ↑ Departament de Patrimoni Cultural, Govern d'Andorra. «Classificació de l'Inventari general del Patrimoni Cultural». [Consulta: 16 juliol 2011].
* ↑ «Llei 9/2003, del 12 de juny, del patrimoni cultural d'Andorra». Butlletí Oficial del Principal d'Andorra. Govern d'Andorra, any 15, núm. 055, 16-07-2003, pàg. article 11. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2012 [Consulta: 16 juliol 2011].
* ↑ Llei 9/2003, articles 12.1 i 13.1
* ↑ Llei 9/2003, articles 14 i 15

## Enllaços externs

* Inventari general del patrimoni cultural Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.