OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Habitatge al carrer Sant Mateu, 3 (Vallirana)

L'Habitatge al carrer Sant Mateu, 3 és una obra noucentista de Vallirana (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa formada de planta baixa i d'un pis acabada en fals terrat de balustres de terra cuita (repartides en tres grups). Presenta coberta a dues vessants, de teules, i pati al costat lateral i posterior.
Els elements de la façana estan repartits simètricament. A la planta baixa hi ha la porta emmarcada per dues finestres i al primer pis, seguint el mateix eix vertical, el balcó està emmarcat per dues finestres. Hi ha esgrafiats a la part superior dels guardapols de portes i finestres, i també, formant sanefa, sota la barana del fals terrat.

## Història

Datada a partir del 1920 (inicis segle XX).

## Referències

* 1 2 3
# Eruguera cerúlia

L'eruguera cerúlia (Coracina temminckii) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae). Habita boscos als turons i muntanyes de Sulawesi, a excepció del sud-oest i del sud.

## Referències

* ↑ «Eruguera cerúlia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021
# Emperador Wu de Jin

    En aquest nom xinès, el cognom és Sima (司馬).
L'Emperador Wǔ de Jìn, x. sim. 晋武帝, x. trad 晉武帝, py. jìn wǔ dì, wg. Chin Wu-ti, nom personal Sīmǎ Yán (司馬炎), nom de cortesia Anshi (安世) (236 – 17 de maig de 290) era un net de Sima Yi, fill de Sima Zhao, i el primer emperador de la Dinastia Jin (265-420) després d'obligar a l'emperador de Cao Wei, Cao Huan, a abdicar al seu favor. Ell va regnar del 265 fins al 290, i després de destruir Wu Oriental en ell 280 es va convertir en l'emperador de l'imperi de la Xina unificada. L'Emperador Wǔ era conegut per la seva extravagància i sensualitat, especialment després de la unificació de la Xina; És llegendari que va presumir de la seva increïble potència entre les seves deu mil concubines. Durant el govern de l'emperador Wu, la Xina va entrar en una era de prosperitat. Els Jin van encoratjar la recuperació rebaixant impostos i subvencionant la construcció de dics i altres obres en benefici de l'agricultura. La reunificació de la Xina també va estimular el comerç per ajudar a estimular l'economia.

## Referències

* ↑ Guanzhong, Luo. Three Kingdoms (en anglès). University of California Press, 2004, p. 981.
* ↑ San Tan, Koon. Dynastic China (en anglès). Other Press, 2014, p. 145. ISBN 9789839541885.
* ↑ Bo, Li; Yin, Zheng. 中华五千年/: 绘图本 [Cinc mil anys de la Xina] (en xinès). Editorial Popular de Mongòlia Interior, 2001, p. 365. ISBN 7-204-04420-7.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
Emperador Wu de JinCasa de SimaNascut: 236 Mort: 17 de maig del 290 :
| Precedit per: Sun Hao | Emperador de la Xina 280–290 | Succeït per: Emperador Hui de Jin |
| Precedit per: Ell mateix | Emperador de la Xina 280–290 | Succeït per: Emperador Hui de Jin |
| Títols en pretensió |||
| Precedit per: Cao Huan | — TITULAR — Emperador de la Xina 265–280 Raó pel fracàs succeint: Tres Regnes | Succeït per: Ell mateix |
# Emperador divagant

L'emperador divagant (Anax ephippiger) és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels èsnids.

## Descripció

El mascle té l'abdomen de coloració marronosa groguenca amb una taca blavosa en el segon segment de l'abdomen. La femella té aquesta taca poc evident i és més marronosa en la seva totalitat. Fan uns 61-70 mm de llargada.

## Hàbitat

Els seus hàbitats naturals són els aiguamolls, pantans, llacs d'aigua dolça, pantans d'aigua dolça, maresmes intermitents d'aigua dolça, i fonts d'aigua dolça.

## Comportament

Els emperadors divagants són migradors de llarg recorregut que es mouen entre Europa, Àsia i Àfrica. Els adults volen de l'abril fins a l'octubre. Són rars a les Illes Britàniques, on de tant en tant es veuen, fins i tot a l'hivern.

## Distribució

Es troba a Algèria, Angola, Botswana, Camerun, el Txad, la República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Egipte, Guinea Equatorial, Etiòpia, Gàmbia, Ghana, Kenya, Madagascar, Malawi, Mauritània, Maurici, Marroc, Moçambic, Namíbia, Níger, Nigèria, São Tomé i Príncipe, Senegal, Seychelles, Somàlia, Sud-àfrica, Sri Lanka, el Sudan, Tanzània, Togo, Uganda, Zàmbia, Zimbàbue, i possiblement Burundi.
Va ser observat a Malta el 1957, on cada pocs anys de llavors ençà, és vist en migració en grans quantitats, tot i que mai ha estat vist criant a l'arxipèlag maltès.

## Galeria

* Femella
* Detall femella
* Femella

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 7 novembre 2021].
* 1 2 «Anax ephippiger - Vagrant Emperor». British Dragonfly Society. [Consulta: 28 maig 2011].
* ↑ Sciberras, A.; Sciberras, J.; and Magro D. (2007).

## Enllaços externs

* Oxygastra. Grup d'estudi dels odonats de Catalunya.
* Biodiversidad Virtual.
# Empresa Minera del Sàhara

L'Empresa Minera del Sàhara va ser creada pel govern espanyol el 1962 per a l'explotació de les mines del Sàhara. Era un dels pocs interessos econòmics de la zona per a la seva colonització.

## Referències

* ↑ Graciano, Nicolás «LA AGONÍA DE LOS SEDIENTOS: BASES SOCIO-POLÍTICAS DE LOS CONFLICTOS HÍDRICOS EN SAHARA OCCIDENTAL» (en castellà). Revista Internacional de Pensamiento Político, 9, 10-10-2018, pàg. 347–361. ISSN: 1885-589X.
* ↑ Vazquez, Mildred Lara. Actores e intereses involucrados en el conflicto saharaui-marroquí (1991-2012) (tesi) (en castellà). Ciutat de Mèxic: UNAM, 2014.
# Enawené-Nawé

L'Enawené-Nawé (també Enawenê-Nawê, Eneuene-Mare), també coneguda com a Salumã, és una llengua arawak del Brasil similar al paresí parlada per aproximadament 570 persones del poble homònim, que viuen a la zona de la conca del riu Juruena, i més concretament al llarg del riu Iquê a l'estat de Mato Grosso.
Aikhenvald (1999) classifica Enawene Nawe com a llengua Arawak del Sud juntament amb el terêna, lapachu i moxo. Tanmateix, treballs més recents tant de Fabre (2005) com de Brandão & Facundes (2007) consideren que la llengua forma un subgrup amb el Paresí a la branca Paresi-Xingu de les llengües arawak.

## Característiques

A la llengua enawenê-nawê no hi ha clústers de consonants i l'estructura sil·làbica bàsica és vocal, o vocal-consonant. No hi ha cap síl·laba travada, del tipus consonant-vocal-consonant. L'interrogació està marcada per l'entonació i la partícula "la" al final de la paraula. Un nom femení s'indica amb el sufix -lo, i el nom masculí s'indica amb el sufix -re.

## Fonètica
### Consonants

Els sons de la llengua enawenê-nawê són els següents:
Sons de la llengua enawenê-nawê :
| Labials | Labials | Alveolo-dentals | Alveolo-dentals | Alveolo-palatals | Alveolo-palatals | Palatals | Palatals | Velare | Velare | Velars labialitzades | Velars labialitzades | Glotals |
| | Sordes | Sonores | Sordes | Sonores | Sordes | Sonores | Sordes | Sonores | Sordes | Sonores | Sordes | Sonores | Sorda |
| Oclusives | | b | t | d | | d | Ky | | K | | Kw | | |
| Africades | | b | | d | | d | | | | | | |
| Nasals | | m | | n | | | | ñ | | | | | |
| Semivocal | | w | | | | | | | | | | | |
| Vibrants | | | | ~i | | | | | | | | | |
| Laterals | | | | l | | | | | | | | | |
| Fricatives | | | s | | x | | | | | | | | h |

### Vocals

L'Enawené-Nawé és descrita per Zorthêa (2006) amb quatre vocals orals i quatre vocals nasals.
Oral :
| | Frontal | Posterior |
| Quasitancada | i ⟨i⟩ | o~u ⟨o⟩ |
| Mitjana | e~ɪ ⟨e⟩ | o~u ⟨o⟩ |
| Oberta | a ⟨a⟩ | a ⟨a⟩ |
Nasal :
| | Frontal | Posterior |
| Quasitancada | ĩ ⟨ĩ⟩ | õ~ũ ⟨õ⟩ |
| Mitjana | ẽ~ĩ ⟨ẽ⟩ | õ~ũ ⟨õ⟩ |
| Oberta | ʌ̃ ⟨ã⟩ | ʌ̃ ⟨ã⟩ |

## Variacions

En la llengua enawenê-nawê, es nota l’aparició de variants generacionals (el dialecte dels joves i els vells) i de variació lliure, és a dir, la substitució d’un telèfon per un altre sense pèrdua de significat. Ex:
* t ~ d: atana = adana (tro)
* k ~ g: agositi = akositi (vagina)
* l ~ r: awitaliti = awitariti (adolescent)
* d ~ l: datowa = latowa (demà)
* w ~ b: wera = bera (jirau)

## Referències

* ↑ Zorthêa 2006, pàg. 48
* ↑ Brandão, Ana Paula Barros. «A reference grammar of Paresi-Haliti (Arawak)» p. 6-7, 2014.
* 1 2 Zorthêa 2006, pàg. 51
* ↑ Zorthêa 2006, pàg. 54
* ↑ Zorthêa 2006, pàg. 40
* ↑ Zorthêa 2006, pàg. 50
* ↑ Zorthêa 2006, pàg. 53

## Bibliografia

* Zorthêa, Kátia Silene. Daraiti Ahã: Escrita alfabética entre os Enawene Nawe. Cuiabá: UFMT/IE, 2006, p. 123.
* Rezende, Ubiray Maria Nogueira (2003). Fonética e fonologia da língua Enanewe-Nawe (Aruak): Uma primeira abordagem. Dissertação de Mestrado em Lingüística. Rio de Janeiro: UFRJ.
# Enciam espàrrec

L'enciam espàrrec (lactuca sativa var. asparagina, augustana o angustata), enciam xinès, enciam api o enciam de tija és un enciam que creix com una tija gruixuda, semblant a un espàrrec. És especialment popular a la Xina, on és la forma més comuna d'enciam i s'anomena wosun o woju. Normalment quan es cull fa entre 15 i 20 cm i té un diàmetre d'entre 3 i 4 cm. És cruixent, humit, de sabor agradable i habitualment es prepara tallat a rodanxes i després fregit amb altres ingredients d'un sabor més intens.

## Referències

* ↑ «Nous termes en estudi (27/09/2012)». Termcat, 25-09-2012 [Consulta: 5 gener 2014].
# Enciclopedia Salvat de la Fauna

L'Enciclopedia Salvat de la Fauna va ser una gran obra de 12 volums amb 3.300 pàgines, 4.000 fotografies i dibuixos sobre la fauna realitzada de 1970 a 1973, coordinada i dirigida per Félix Rodríguez de la Fuente. En l'equip de redactors es trobaven Miguel Delibes de Castro, Javier Castroviejo, Cosme Morillo i Carlos Vallecillo, entre d'altres. L'enciclopèdia va suposar un veritable repte, ja que durant tres anys es va publicar un fascicle setmanal de 24 pàgines. Es va traduir a catorze idiomes, i esdevingué un gran esdeveniment a nivell mundial. Es van vendre a Espanya i a l'estranger quaranta milions de volums. Delibes recordaria anys després haver vist l'enciclopèdia entre els llibres tècnics de la majoria dels museus de ciències naturals d'Europa.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Salvat de la Fauna Arxivat 2016-07-01 a Wayback Machine. a gangahogar
* ↑ Félix, 25 años de conciencia ecológica. Fundación BBVA. 2006

## Enllaços externs

* Fauna, obra completa Arxivat 2016-09-21 a Wayback Machine.
# Endevinalla de l'Esfinx

L'enigma de l'Esfinx és una endevinalla que, segons la mitologia grega, va ser presentada per l'Esfinx a Èdip, que va trobar la solució. Es tractava de determinar "quin ésser, proveït d'una sola veu, camina primer amb quatre cames al matí, sobre dues cames al migdia i finalment amb tres cames al vespre?", La resposta correcta de l'heroi fou "l'home", que quan és nen camina sobre quatre cames, els adults caminen drets sobre dues cames i quan són vells s'ajuden amb una tercera cama, el bastó. L'enigma és un motiu cultural recurrent en moltes cultures tant clàssiques com populars.

## Història

Els habitants de la ciutat de Tebes estaven atemorits per una Esfinx que va aparèixer a l'entrada de la ciutat. L'Esfinx no era com aquestes famoses esfinxs d'Egipte, sinó que era un ésser monstruós amb cap humà, cos de lleó, unes ales enormes i la cua de serp.
L'Esfinx impedia la sortida com l'entrada dels habitants de Tebes, ja que qualsevol que volgués sortir o entrar havia de resoldre l'endevinalla que proposava l'Esfinx. Si no l'encertava, l'Esfinx agitava les seves enormes ales i llançava a la persona que s'equivocava el més lluny possible amb un gran cop del què no es podia recuperar, fins que Èdip va resoldre l'endevinalla, contestant que era "l'home".
Com a agraïment els habitants de Tebes el van nomenar rei.

## Referències

* ↑ Eduardo Dallal y Castillo (Coord). De la Edad Adulta a la Vejez. Plaza y Valdes, 2000, p. 330–. ISBN 978-970-722-245-8.
* ↑ Santos López Pelegrín. Panlexico, vocabulario de la fabula. Imprenta y Librerias de don Ignacio Boix, editor, 1845, p. 142–.

## Vegeu també

* Esfinx
* Èdip

## Enllaços externs

* la-adivinanza-de-la-esfinge
# Endomitosi

L'Endomitosi és la replicació cromosòmica que no passa amb divisió nuclear o citoplàsmica.
Un dels exemples d'aquesta endomitosi, és l'aparició dels anomenats cromosomes politènics que es troben a les glàndules salivals d'alguns dípters.
Algunes cèl·lules són naturalment poliploides, ja que no presenten còpies addicionals de la seva dotació cromosòmica completa per haver passat per rondes extra de duplicació de l'ADN abans de la divisió cel·lular.
# Enduro (ciclisme)

L'enduro amb bicicleta és una modalitat del ciclisme de muntanya que ajunta les categories de XC i el Descens. Aquesta modalitat és una de les més completes amb el món del ciclisme perquè s'exerceix la tècnica tant de pujada tant com de baixada. Aquesta modalitat és molt exigent.

## La bicicleta

En aquesta modalitat la bicicleta ha de ser apta per a baixar el més ràpid possible i còmoda però lleugera a l'hora de pujar, les bicicletes d'enduro han de ser molt resistents i es diferencien de les altre perquè duen suspensions amb un recorregut més gran, manillar baix per facilitar l'aerodinàmica i frens de disc, amb un refredament ràpid i pneumàtics barreja de tot-terreny i muntanya. Una bici passa a ser d'enduro quan el recorregut dels amortidors és de 100mm.

## Vestimenta i proteccions

* Casc integral
* Ulleres de sol
* Genolleres
* Guants
L'uniforme que es fa servir per l'enduro és molt senzill, ja que consta d'uns pantalons tècnics i més rígids que uns normals i la samarreta ha de ser de màniga llarga perquè en cas de caiguda evitar rascades en els braços.

## Competició

D'acord amb l'Enduro World Series un esdeveniment ha de disputar almenys quatre etapes, tres d'elles diferents, i el resultat es calcula sumant els temps de totes les etapes per cada corredor, però també es disputen curses de llarga distància.

## Referències

* ↑ Rodríguez Biado, Germán. El Mejor Ciclocross 2005. Editorial Visión Libros, p. 400. ISBN 8498212464.
* 1 2 Brink, 2007, p. 34.
* ↑ Brink, 2007, p. 35.
* ↑ «Enduro World Series Rulebook». Enduro Mountain Bike Association. Enduro World Series. Arxivat de l'original el 2014-06-30. [Consulta: 6 abril 2014].
* ↑ Brink, 2007, p. 20.

## Vegeu també

* Enduro (motociclisme)

## Bibliografia

* Brink, Tim. Complete Mountain Biking Manual (en anglès). New Holland Publishers, 2007. ISBN 1845372948.
# Energia exosomàtica

L'energia exosomàtica és un tipus d'energia del qual es beneficia especialment l'ésser humà i que té la característica que s'utilitza fora del propi cos. Per exemple, en cuinar aliments, utilitza una font energètica (llenya, carbó, gas natural, electricitat) no directament com a aliment, d'on obtindrà pròpiament l'energia (calories) i nutrients per viure, sinó únicament per a coure i modificar aquest aliment. L'energia dels aliments consumits, en canvi, és energia endosomàtica.
L'ús d'energia exosomàtica forma part de la cultura humana des del primer ús del foc (per a cuinar, obtenir llum, escalfar-se, protegir-se) al paleolític. La tecnologia, la societat, el consum i la manera de viure ha canviat molt; especialment a la cultura occidental; des d'aleshores. A la societat contemporània occidental l'ús d'energia exosomàtica ha assolit dimensions espectaculars, augmentant unes 110 vegades més respecte al paleolític.
L'energia exosomàtica inclou l'electricitat i totes les fonts per a obtenir-la (centrals hidràuliques, tèrmiques, nuclears, petroli, energia solar, etc.), a més de l'energia tèrmica (energia solar, llars de foc, etc.), les diferents energies de transformació (d'electricitat a llum, fred o calor, per exemple), etc. Comporta la construcció de cases i parcs, ciutats, centrals nuclears, carreteres, l'ús de vehicles, rentadores, ipads, etc. En contrapartida tant els recursos utilitzats (cost mediambiental i econòmic) com els residus generats són elevats i hi ha risc de contaminació.

## Referències

* 1 2 3 Guia ambiental de la UPC, Ivan Capdevila, Antonio Torres i altres. Edicions de la Universitat Politècnica de Catalunya, Capellades, 1998. ISBN 84-8301-278-2
# Energia superficial

L' energia superficial es defineix com l'energia necessària per trencar els enllaços intermoleculars donant lloc a una superfície. A la física del sòlid, les superfícies han de ser intrínsecament menys favorables energèticament que la massa, és a dir, ha d'haver una força que genera la superfície. L'energia superficial pot ser definida com l'excés d'energia de la superfície d'un material comparat amb la que tindria si estigués immersa en la massa.
Per als líquids, la tensió superficial (força per unitat de longitud) i la densitat d'energia superficial són idèntics. L'aigua té una densitat d'energia superficial de 0,072 J/m $^2$ i una tensió superficial de 0,072 N/m.
Si es talla un sòlid en peces es trenquen els seus enllaços i llavors es consumeix energia. Si el tall és reversible la conservació de l'energia ens diu que l'energia consumida en el procés de tall ha de ser igual a l'energia inherent a les dues noves superfícies creades. La unitat d'energia superficial d'un material ha de ser, per tant, la meitat de la seva energia de cohesió, essent la resta de condicions iguals. A la pràctica això és cert només per a una superfície acabada de tallar preparada en buit. Les superfícies de vegades canvien la seva forma de manera irreversible allunyant-se de models simples. S'han trobat regions altament dinàmica, que reaccionen o canvien ràpidament, el que fa que l'energia superficial es veu reduïda per processos de passivació o absorció.

## Enllaços externs

* Angle de contacte
* Tensió superficial
# Enganyapastors cridaner meridional

L'enganyapastors cridaner meridional (Antrostomus arizonae) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos de pins i roures des del sud de Califòrnia i de Nevada i centre d'Arizona i Nou Mèxic, cap al sud, fins Guatemala, El Salvador i Hondures. Va ser considerat coespecífic d'Antrostomus vociferus.
# Enganyapastors de Nechisar

L'enganyapastors de Nechisar (Caprimulgus solala) és un ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita al sud d'Etiòpia a les Planes de Nechisar, al Parc nacional de Nechisar.
Es va descobrir el 1990 quan uns investigadors van trobar un exemplar en descomposició al parc nacional de Nechisar. Després de portar-ne una sola ala al Museu d'Història Natural de Londres, es va constatar que era una espècie desconeguda fins ara. El seu nom específic, solala, significa «només una ala».

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de Nechisar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
* ↑ «enganyapastors de Nechisar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ Lemoult, Craig. «A Single Wing Starts Quest For Mystery Bird» (en anglès). NPR, 19-07-2009. [Consulta: 23 març 2021].

## Bibliografia

* Forero, Manuela G.; Tella, Jose L. «Sexual dimorphism, plumage variability and species determination in nightjars: the need for further examination of the Nechisar Nightjar Caprimulgus solala» (en anglès). Ibis, 139, 2, 28-06-2008, pàg. 407–409. DOI: 10.1111/j.1474-919X.1997.tb04646.x.
# Enganyapastors de les Filipines

L'enganyapastors de les Filipines (Caprimulgus manillensis) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita zones boscoses, camp obert i ciutats, a les terres baixes de les Filipines (excepte les illes Palawan i Calamian).

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de les Filipines». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Enganyapastors estelat

L'enganyapastors estelat (Caprimulgus stellatus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita zones àrides de Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benin, Nigèria, Camerun, el Gabon, República del Congo, República Democràtica del Congo, República Centreafricana, extrem est de Sudan del Sud, centre i sud d'Etiòpia, Ruanda, Burundi, Uganda, Kenya i Tanzània.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors estelat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Enganyapastors pauraque

L'enganyapastors pauraque (Nyctidromus albicollis) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae).

## Descripció

* Ocell de bona grandària, amb 22–28 cm de llarg i dues formes de color, una marró grisenc i altra marró vermellós.
* Cua llarga i ales amples i arrodonies. Galtes vermelloses. Banda blanca a la gola. Els mascles tenen zones blanques a la cua.

## Hàbitat i distribució

Viu al bosc poc dens, clars, matolls i boscos de ribera des de Texas i ambdues vessants de Mèxic, cap al sud, a través d'Amèrica Central fins al sud de Brasil i el nord-est de l'Argentina.

## Subespècies

S'han descrit set subespècies:
* N. a. albicollis (Gmelin JF, 1789). Est de Colòmbia, Veneçuela, Guaianes i el Brasil.
* N. a. derbyanus Gould, 1838. Bolívia, centre i sud de Brasil, Paraguai i nord-est de l'Argentina.
* N. a. gilvus Bangs, 1902. Centre i est de Panamà i nord de Colòmbia.
* N. a. insularis Nelson, 1898. Illes Maries, properes a la costa de l'estat mexicà de Nayarit.
* N. a. intercedens Griscom, 1929. Des del sud de Guatemala fins a l'oest de Panamà.
* N. a. merrilli Sennett, 1888. Sud de Texas i nord-est de Mèxic.
* N. a. yucatanensis Nelson, 1901. Des de l'oest i est de Mèxic, (incloent la península de Yucatan) fins al centre de Guatemala.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors pauraque». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
* ↑ Nyctidromus albicollis a Integrated Taxonomic Information System Rev. 04/02/2014 (anglès)