OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hotel Guitart Rosa

L'Hotel Guitart Rosa és un edifici del municipi de Lloret de Mar (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici cantoner format per dos cossos de quatre i sis plantes amb terrassa i amb un gran pati a la part de davant, entre el carrer Sant Pere i el carrer de l'Oliva, al centre de Lloret.

## Descripció

La façana és arrebossada i pintada de color rosat clar. Els dos cossos corresponen a la part antiga, dita també Can Guillemet, i la part nova de l'Hotel. Destaquen els tres nivells de balcons i les arcades i les pilastres i columnes de l'entrada i el primer pis.
La part antiga, de quatre plantes i terrat, destaca per la façana plena de terrasses i per les cantoneres, que estan ressaltades, com la façana lateral, amb falsos encoixinats d'arrebossat pintat imitant grans blocs. L'accés es fa per un pati ajardinat i les dues primeres plantes presenten una disposició similar, sis arcades de mig punt i dues columnes i dues pilastres de secció quadrada que divideixen les arcades en tres parts. La planta baixa és una galeria coberta i el primer pis presenta una gran balconada amb barrots de ferro pintats de color blanc. Les finestres presenten unes estructures o segones portes de ferro decoratiu que ressegueixen la porta i l'arc per separat.
Els dos pisos superiors també presenten balconades corregudes, cada cop més emergents quan es puja de pis. Aquí les finestres són rectangulars i no hi ha barrots, sinó barana seguida d'obra amb decoració exterior de motllures i hexàgons irregulars. La cornisa presenta un fris de figures d'òvals i diverses motllures. Dalt del tercer pis hi ha la terrassa, coberta de rajola. La façana lateral, de tres crugies, continua amb l'encoixinat i conté un balcó corregut al primer pis, balcons individuals al segon i finestres senzilles al tercer.
El cos de nova construcció de l'hotel el formen sis plantes plenes de balcons a llevant/migdia. Les plantes són més estretes, ja que on abans hi havia quatre plantes aquí n'hi ha sis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Hospital Berenguer de Castelltort

L'Hospital Berenguer de Castelltort és una obra barroca de Cervera (Segarra).

## Descripció

Edifici de pedra, actualment arrebossat i pintat. L'edifici consta de tres plantes. A la planta baixa hi ha una porta d'arc de mig punt i una de quadrangular. A la primera planta hi ha tres balcons i dos finestres quadrangulars. Totes aquestes obertures semblen modernes. L'únic que conserva de l'antiga construcció és l'escut de Berenguer de Castelltort. La planta superior presenta una sèrie de finestres petites rectangulars, també fetes recentment. L'interior ha estat habilitat per a residència de la tercera edat. Presenta una petita església amb portada barroca, esculpida en carreus de marès, d'arc de mig punt amb columna lateral sobre base quadrada i una mènsula al centre. Una gran motllura protegeix l'escut de Berenguer de Castelltort. La rematen dos gerros i un rosetó. També presenta un campanar de cadireta amb dos cossos.

### Cisterna

Cisterna de pedra de grans dimensions que es troba al claustre. Té forma poligonal i presenta una sèrie d'arcuacions segades intercalades amb senzilles columnes amb entaulament. El conjunt és rematat per una cornisa volada de la que arrenquen una sèrie de nervis en disposició radial formant una cúpula. Damunt la cúpula hi ha una escultura dempeus que representa la figura de Sant Roc. El cap està lleugerament inclinat vers l'esquerra. Els cabells i la barba estan acuradament treballats. La cara és poc expressiva. Els ropatges presenten una sèrie de plecs en diferents direccions donant moviment a la figura. Tant la imatge com tot el conjunt es podria considerar barroc (segle xviii)

## Història

Berenguer de Castelltort, testamentàriament fundà l'hospital, que dugué el seu nom. Aquest volia que l'hospital amb capella fos instituït a la casa que ell habitava al carrer Major. L'execució del testament oferí dificultats perquè la casa no estava en bones condicions. Els paers de la Vila i els marmessors decidiren adquirir un pati i fer les construccions de bell nou. El lloc escollit fou el barri capcorral. En aquesta obre intervingueren els picapedrers Jaume Mestre, Guillem de la Força i el Mestre Major, Pere Areny. La capella era sumptuosa i ben construïda i l'Hospital era sobri a causa del concepte de l'època "pobres amb poca cosa en tenien prou". L'Hospital va ser traslladat posteriorment al monestir de monges clarisses. Al segle xviii fou enderrocat per edificar la Universitat i es construí al lloc on es troba actualment. L'any 1806 van arribar les monges que substituïen els antic s hospitalers en la cura de l'Hospital. El 1835 foren adjudicats a l'Hospital els béns dels convents desapareguts.
Actualment està molt reformat i només es veuen pedres de l'antiga institució en un mur lateral.

## Referències

* 1 2 3 4
# Esquirol de Hon Khoai

L'esquirol de Hon Khoai (Callosciurus honkhoaiensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de l'illa de Hon Khoai (sud del Vietnam). Es tracta de l'espècie de Callosciurus més petita d'Indoxina. L'holotip tenia una llargada de cap a gropa de 175 mm, la cua de 180 mm i un pes de 152 g. El seu nom específic, honkhoaiensis, significa ‘de Hon Khoai’ en llatí. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ «A new species of squirrel (Sciuridae: Callosciurus) from an isolated island off the Indochina Peninsula in southern Vietnam» (en anglès). Journal of Mammalogy, 99, 4, 2018, pàg. 813-825. DOI: 10.1093/jmammal/gyy061.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Alfeu (déu)

Segons la mitologia grega, Alfeu (en grec antic Ἀλφειός, Alfeiós) va ser un déu fluvial, fill d'Ocèan i de Tetis.
El seu curs flueix entre l'Arcàdia i l'Èlida i passa prop d'Olímpia.
Segons Pausànias, s'enamorà de la nimfa Aretusa, a la qual perseguí fent-se caçador com ella, però Aretusa implorà l'ajut d'Àrtemis i la deessa la transportà a Sicília i la transformà en una font. Alfeu, però, no renuncià a unir-s'hi i l'anà a cercar filtrant-se sota terra. I, de fet, els antics creien que les aigües de l'Alfeu es comunicaven amb les de la font siciliana d'Aretusa. Una variant del mite, explica simplement que Alfeu era un caçador i Àrtemis l'hauria transformat en riu per sostreure la nimfa de la seua persecució.
Una altra història refereix que l'objecte del seu desig era la mateixa Àrtemis. La deessa es resistia al seu amor, de manera que va decidir apoderar-se d'ella per la força. Un dia que la deessa i les seves nimfes celebraven una festa a Letrinos, a la desembocadura del riu, va intentar atansar-se a elles, però Àrtemis es va empastifar la cara amb fang i Alfeu no la va reconèixer. Una variant explica que Alfeu va perseguir Àrtemis fins a l'illa d'Ortígia, que es troba al centre del port de Siracusa.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 25. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 15. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Arthur O'Leary

Arthur O'Leary (Tralee, Irlanda, 1834 - 13 de març de 1919) fou un pianista i compositor irlandès.
Com a infant prodigi començà actuar en públic quan contava set o vuit anys, cridant l'atenció en un concert de Mendelssohn. I per consell d'aquest ingressà en el Conservatori de Leipzig, on estudià el piano amb Moscheles i composició amb Richter i Rietz. En concloure els seus estudis fou nomenat professor de la Royal Academy of Music de Londres, i més tard de la Training School for Music.
La seva obra de compositor comprèn peces per a piano, etc., la seva esposa Rosetta, també fou una notable compositora de cançons.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 7, pàg. 1327 (ISBN 84-239-4577-4)
# Cornelia Jakobs

Anna Cornelia Jakobsdotter Samuelsson (Nacka församling, 9 de març del 1992), més coneguda com a Cornelia Jakobs, és una cantautora sueca.
Cornelia Jakobs és la filla de Jakob Samuel, cantant del grup de heavy metal The Poodles. Per aquesta raó ja estava des de petita en contacte amb la música. Com a part del grup de música Love Generation va participar en Melodifestivalen 2011 i 2012. No van guanyar.
El 2020, Jakobs va compondre i interpretar la cançó «Weight of the World», que va ser la banda sonora de les sèries Björnstad de HBO Nordic. Va participar en Melodifestivalen 2021 com a compositora de la cançó «Best of Me», interpretada per Efraim Leo.
El 2022, Jakobs va participar com a solista a Melodifestivalen amb la cançó «Hold Me Closer» que va guanyar amb 146 punts i, per tant, va representar Suècia en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2022, celebrat a Torí, on va quedar quarta amb 438 punts.

## Referències

* 1 2 «Cornelia Jakobs tävlar i Melodifestivalen – är dotter till känd Mello-stjärna» (en suec), 04-02-2022. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ «Melodifestivalen 2021: Efraim Leo - "Best Of Me"». [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ «Melodifestivalen 2022 heat 1 results: Cornelia Jakobs and Robin Bengtsson qualify for final» (en anglès), 05-02-2022. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ Meersman, Boris. «Cornelia Jakobs has won Melfest!!!» (en anglès), 12-03-2022. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ «The right one at the right time? Cornelia Jakobs wins in Sweden» (en anglès). Eurovision.tv, 12-03-2022. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ «Clasificación final y definitiva de Eurovisión 2022: posición de España, país ganador y último» (en castellà), 14-05-2022. [Consulta: 21 febrer 2023].
# La Miralda (Alella)

La Miralda és un edifici d'Alella (Maresme) catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

A principis del segle xviii, hi havia unes vinyes que pertanyien a Can Clarisvalls. El 1833, el comerciant de Manresa Carles Torrents i Miralda va adquirir la finca i va fer construir una nova casa a la zona propera a la riera. Les obres van durar fins al 1856, data que figura al barri antic, que hi dona accés des de la riera.
A finals del segle xix, la finca va ser adquirida per la família Lluçà, que poc després la va vendre als Oliva-Rifà. L'any 1951, data que figura al barri que hi dona accés des del sud, i sota sota la direcció de l'arquitecte Francesc Mitjans i Miró, es referen les façanes, donant al conjunt l'aspecte actual.
La finca va restar en mans de la família fins a l'any 1998, quan va ser venuda en subhasta pública.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb baixos i dos pisos, sobreposat a un d'anterior cobert amb teulada a dues vessants. Destaca especialment la torre o mirador de planta quadrada situat de manera lateral en la coberta, així com les arcades de mig punt suportades per pilastres clàssiques que circumden tot el primer pis.
Els elements arquitectònics són clàssics: balustrades que envolten tot el conjunt, entaulaments, trencaaigües damunt les finestres, i sobretot les dues columnes gegants que presideixen la façana, amb capitells de tipus jònic i que en realitat no tenen funció estructural sinó ornamental.

### Pavelló al jardí de la Miralda

És de planta hexagonal i cobert per una teulada de sis vessants bastant pronunciats amb teules en forma d'escata. S'utilitza el maó com a element constructiu i decoratiu barrejat amb la rajola de colors decorada amb motius geomètrics.
No té cap utilització o finalitat definida sinó que es pot considerar com un element ornamental més del jardí, encara que contrasta amb altres elements més clàssics d'aquest, com són les fonts, les hídries o les balustrades, així com la mateixa casa d'estil clàssicista.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Miralda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 «La Miralda». lescasesdalella.cat.

## Vegeu també

* Casa Bruguera
* Casa-fàbrica Torrents

## Enllaços externs

* «La Miralda». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Hotel Intercontinental Madrid

L'Hotel InterContinental Madrid (antigament Hotel Castellana Hilton) és un edifici de la ciutat espanyola de Madrid.

## Història i característiques

Situat en el número 49 del passeig de la Castellana a la cantonada amb el carrer García de Paredes (barri d'Almagro), sobre els terrenys en els quals s'aixecava el palauet del marquès del Mérito, va ser projectat per l'arquitecte Luis Martínez-Feduchi en 1950; la construcció va finalitzar en 1953. Con 8 plantas, el hotel reutilizó elementos de la decoración interior del edificio previ. Amb 8 plantes, l'hotel va reutilitzar elements de la decoració interior de l'edifici previ. Després de la seva inauguració en 1953 es va convertir en l'hotel predilecte de l'administració franquista, i va allotjar a mandataris i estrelles estrangeres de cinema.

## Vegeu també

* Intercontinental

## Referències

* 1 2 3 Montoliú, 2013.
* ↑ «Hotel Castellana Hilton. Inmueble L2.558». Colegio Oficial de Arquitectos de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ Contreras Jiménez 2014, p. 139 ; Montoliú 2013.

## Bibliografia

* Contreras Jiménez, Antonio Manuel. Cien sonrisas de cinco estrellas: Anecdotario hotelero y otras curiosidades. Madrid: Liber Factory, 2014. ISBN 978-84-9949-481-4.
* Montoliú, Pedro «El hotel InterContinental: 60 años de historia en la Castellana». Madridiario, 07-10-2013.
# Hospital Comarcal d'Inca

L'Hospital Comarcal d'Inca és un hospital general d'aguts ubicat al municipi d'Inca (Mallorca) a les Illes Balears. Va esser inaugurat el 26 de febrer de 2007. Aquest centre sanitari disposa de 158 llits instal·lats, 5 sales d'operacions, 1 sala destinada a cirurgia menor ambulatòria, 30 locals de consultes externes, 11 sales de radiodiagnòstic entre altres dependències i una superfície total construïda aproximada de 25.000 m². Les principals vies d'accés a l'hospital són l'autovia Ma-13 per la sortida 27 i la línia d'autobús que uneix, cada 30 minuts, el centre de la ciutat d'Inca i l'hospital amb un bus-llançadera.

## Àrea d'influència

L'àrea d'influència de l'hospital, dedins l'ordenament territorial de la sanitat pública a les Illes Balears, comprèn 7 zones bàsiques de salut (ZBS): ZBS des Blanquer, ZBS des Raiguer, ZBS des Pla, ZBS de Torrent de Sant Miquel, ZBS de Marines, ZBS d'Alcúdia y ZBS de Pollença. Aquestes zones de salut formen part del sector sanitari d'Inca, dedins de l'àrea de salut de Mallorca. Els núclis principals de població, entre d'altres, ubicats a l'àrea d'influència de l'hospital són: Inca, Binissalem, Sineu, Sa Pobla, Muro, Alcúdia i Pollença. La població de cobertura del centre, a 31 de desembre de 2008, era de 113.119 persones.

## Cartera de serveis

| Àrea mèdica Aparell digestiu Cardiologia Endocrinologia Medicina Interna Nefrologia Pneumologia Obstetrícia Oncologia Pediatria Psiquiatria Rehabilitació | Àrea quirúrgica Anestesiologia i reanimació Cirurgia general i digestiva Dermatologia Ginecologia Oftamologia Otorrinolaringologia Traumatologia Urologia | Àrea d'urgències i crítics Medicina intensiva Urgències | Àrea de serveis centrals Laboratoris Anatomia patològica Farmàcia Radiologia |

## Enllaços externs

* Govern de les Illes Balears
* Servei de Salut de les Illes Balears (ib-salut)
* Hospital Comarcal d'Inca Arxivat 2009-02-28 a Wayback Machine.
* L'hospital a Google Maps
# Alfred Baldwin Sloane

Alfred Baldwin Sloane (Baltimore, 28 d'agost de 1872 - Red Bank, New Jersey, 21 de febrer de 1925) fou un compositor estatunidenc.
Estudià amb mestres particulars i des dels vint-i-tres anys començà escriure obres per al teatre, havent produït un gran nombre d'operetes, revistes, etc.
Cal mencionar les operetes:
* Excelsior (1895);
* Jack and the Beanstalck (1896);
* Libery Belles (1897);
* A Stranger in New York (1898);
* A Million Dollars (1899);
* Broadway to Tokio (1900);
* The King's Carnival (1900);
* Hall of Fame (1901);
* The Mocking Bird (1902);
* Sergeant Kitty (1903);
* Cupid and Co (1904);
* The Gingerbread Man (1905);
* Mama's Papa (1905);
* Tha Maid and the Mimic (1905);
* Coming Thro'the Rye (1906);
* A Prince of Bohemia (1909);
* The Summer Widowers (1910);
* The Hen-Pecks (1911);
* The Never Homes (1911);
* The Sun Dodgers (1912). També és autors de nombroses melodies vocals.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada : Europeo-Americana. Volum núm. 56. Repr. [Ausg.] Madrid 1908-1923. Madrid: Espasa-Calpe, 1974-1979, p. 1016. ISBN 84-239-4500-6.
# Esquirol de Mearns

L'esquirol de Mearns (Tamiasciurus mearnsi) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de la Baixa Califòrnia (Mèxic). No se sap gaire cosa sobre aquest esquirol. Els seus hàbitats naturals són els avetars i les pinedes d'alta elevació. Està amenaçat per la tala d'arbres, el pasturatge, els incendis forestals i la competència de l'esquirol gris, una espècie introduïda a la dècada del 1940.
L'espècie fou anomenada en honor del metge estatunidenc Edgar Alexander Mearns.

## Referències

* ↑ De Grammont, P. C.; Cuarón, A. Tamiasciurus mearnsi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 octubre 2015.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 268. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Arthur W. Pollit

Arthur Wormald Pollitt, conegut habitualment com a Arthur W. Pollit (Liverpool, 1878 - 1933), fou un compositor anglès.
Estudià en el Royal College of Music de Manchester, i va compondre la cantata True Love per a cor mixt i orquestra, una altra titulada Fairyland of Upsidedown per a veus femenines i orquestra, sonates per a orgue, dues obertures, cançons, música religiosa, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 173 (ISBN 84-239-4546-4)
# Amityville: La nova maledicció

Amityville: La nova maledicció (títol original: Amityville: A New Generation) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Murlowski i estrenada directament en vídeo l'any 1993. Es tracta del setè lliurament de la saga Amityville. Ha estat doblada al català.

## Argument

Artista fotògraf, a Keyes Terry un sense sostre li ofereix un curiós mirall trobat al carrer. Una vegada a casa seva, estranys esdeveniments comencen a produir-se i una sèrie de morts misterioses li fan prendre consciència que aquest mirall és posseït per l'ànima del seu difunt pare, Franklin Bonner. Aquest últim en efecte havia assassinat tota la seva família a cops de fusell a la casa de Amityville.

## Repartiment

* Ross Partridge: Keyes Terry
* Julia Nickson-Soul: Suki
* Lala Sloatman: Llaine
* David Naughton: Dick Cutler
* Barbara Howard: Janet Cutler
* Jack Orend: Franklin Bonner
* Richard Roundtree: Pauli
* Terry O'Quinn: Inspector Clark
* Robert Rusler: Ray
* Lli Shaye: Infermera Turner
* Karl Johnson: propietari del bar
* Ralph Ahn: M. Kim
* Tom Wright: Empleat de la Morgue
* Bob Jennings: policía
* Jon Steuer: Young Keyes
* Robert Harvey: Bronner
* Ken Bolognese: Critica
* Abbe Rowlins: Universitari
* Joseph Schuster: Jove
* J.P. Stevens: Adolescent
* Kim Anderson: Critica
* Claudia Gold: Critica

## Al voltant de la pel·lícula

Vagament inspirat en fets divers reals que van tenir lloc a la petita ciutat americana de Amityville a la meitat dels anys 1970, aquesta nova continuació només evoca furtivament la cèlebre casa de finestres inquietants que van ser l'èxit de la saga.
Com un cert nombre dels seus predecessors, aquest film només ha conegut una modesta explotació en cintes de vídeo, a continuació en DVD. Entre els títols tardans de la sèrie, destacar tanmateix una Repartiment més ambiciosa que a l'acostumada, ja que es reconeixen alguns noms coneguts del cinema popular: David Naughton (L'home-llop de Londres, Body Bags), Richard Roundtree (la sèrie original dels Shaft), Robert Harvey (Una criatura de somni, La Revenja de Freddy, Vamp) o Terry O'Quinn (Lost).
Una última continuació al·lusiva es donarà a la franquícia l'any 1994: Amityville: Dollhouse), de Steve White abans que un autèntic remake del film original no sigui i dirigida l'any 2005 per Andrew Douglas: The Amityville Horror.

## Referències

* ↑ «Amityville: La nova maledicció». esadir.cat.
* ↑ «Amityville: A New Generation». Allociné.
# Hospital Fundació Ferrer i Salles

L'Hospital Fundació Ferrer i Salles fou un hospital per a pobres edificat a Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) com a llegat de Josep Ferrer i Sallés. Actualment és una residència d'avis gestionada per la mútua L'Aliança. L'edifici modernista està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici públic aïllat, envoltat de jardí que fa cantonada amb el carrer de Pelegrí Torelló i amb el de Ferrer i Sallés. Presenta planta en forma de T. S'hi accedeix per una torre central davantera de planta baixa i dos pisos, les ales laterals tenen planta baixa, pis i golfes. Hi ha cobertes de teula àrab al cos anterior i terrat al posterior. Les finestres i les portes mostren llindes esglaonades. A les cobertes s'obren finestres-mansarda.

## Història

L'Hospital és aixecat per la Fundació Ferrer Sallés creada amb aquesta finalitat a partir de la donació de Josep Ferrer i Sallés. En les seves disposicions testamentàries del 1889, Ferrer fa hereu dels seus béns a la vila de Sant Sadurní amb l'objectiu de reconstruir l'Església de Sant Sadurní d'Anoia i construir i mantenir un hospital per a malalts pobres. Malgrat la donació d'un terreny i la deixa testamentària, les obres de l'Hospital no s'iniciaran fins a 1928 per dificultats en la urbanització de la plaça Manel Raventós. El promotor del projecte fou mossèn Ullastre, que aconseguí el suport de diversos propietaris de la vila.
El projecte original de l'Hospital fou encarregat a l'arquitecte Ignasi Brugueras Llobet. En aquest projecte també hi intervingué, tres anys després, Josep Ros i Ros per dissenyar l'accés, les escales i la tanca. El 1956 s'amplià l'edifici annexant un nou cos.
El 1988 s'extingí la Fundació i l'Ajuntament cedí la gestió a la mútua L'Aliança. L'Hospital es va reconvertir en una residència assistida i centre de dia, responent a les demandes d'atenció de la gent gran. El 2002 es va construir la rampa que l'uneix amb la Casa dels Avis.

## Referències

* 1 2 3
# Alfred Holmes

Alfred Holmes (Londres, 1837 - París, 4 de març de 1876) fou un compositor i violinista anglès.
Al principi es distingí com a violinista, el mateix que el seu germà Henry, i junts donaren una sèrie de concerts molt aplaudits a Londres, Brussel·les, Alemanya, Suècia, els Països Baixos i París. Va compondre:
* Inés de Castro, (òpera),
* Jeanne d'Arc, (simfonia),
* La jeunesse de Shakespeare, simfonia,
* Robin Hood, simfonia,
* La siège de París, simfonia,
* Charles XII, simfonia,
* Romeo et Juliette, simfonia,
* Le Cid, (Oberture),
* Les Musses, Oberture.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28 primera part, pàg. 139 (ISBN 84-239-4528-6)
# Esquirol de l'Amazònia

L'esquirol de l'Amazònia (Guerlinguetus brasiliensis) és una espècie d'esquirol del gènere Guerlinguetus endèmica de Sud-amèrica. Viu al nord-est de l'Argentina i gran part del Brasil. El seu hàbitat natural són els boscos. Té una llargada de cap a gropa de 180 mm, la cua de 183 mm i un pes de 193 g (valors mitjans en adults). El pelatge dorsal és majoritàriament marró amb ratlles taronja, mentre que el ventral té una coloració molt més variable.

## Referències

* ↑ James L. Patton; Ulyses F. J. Pardiñas; Guillermo D'Elía Mammals of South America, Volume 2: Rodents. University of Chicago Press, 2015. ISBN 022616960X.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :