OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rasa de Cal Poma

La Rasa de Cal Poma és un torrent afluent per l'esquerra de la Canal de l'Embut, a la Vall de Lord

## Descripció

Neix a l'Obaga del Pla del Bosc, al vessant oriental del Tossal d'Estivella i menys d'un centenar de metres al sud-est del naixement de la Rasa de Coma Furosa. De direcció predominant Cap a les 4 del rellotge, travessa el sector de la Cabanella passant a prop de Cal Miquel de Muntanya (150 m. de la seva riba esquerra) i desguassa a la Canal de l'Embut almenys de 250 metres al sud-est de Cal Poma

## Municipis que travessa

Tot el seu recorregut el realitza pel terme municipal de la Coma i la Pedra.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Cal Poma està integrada per un total de 2 cursos fluvials : la mateixa rasa i un afluent per l'esquerra. La suma de la longitud d'ambdós corrents és de 4.137 m.

## Referències

* 1 2 3 Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42° 11′ 37.82″ N, 1° 33′ 3.096″ E﻿ / ﻿42.1938389°N,1.55086000°E﻿ / 42.1938389; 1.55086000
* ↑ Segons el web de la Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya la longitud d'aquest corrent fluvial és 3.178 m.
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42° 11′ 42.34″ N, 1° 33′ 16.47″ E﻿ / ﻿42.1950944°N,1.5545750°E﻿ / 42.1950944; 1.5545750
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 392 m.
# Star Trek (videojoc de 1971)

Star Trek és un videojoc d'ordinador conversacional que posa al o la jugadora al comandament de la USS Enterprise amb la missió de caçar i destruir una flota invasora de naus de guerra Klingon.
Es va programar en BASIC amb una àmplia distribució i es portà a molts microordinadors i ordinadors centrals gràcies a la publicació del seu codi font al llibre 101 BASIC Computer Games. En Bob Leedom va fer una versió més extensa sota el nom de Super Star Trek, els ports de la qual varen estar disponibles a pràcticament tots els ordinadors centrals i mini versions de BASIC.
Fou relativament fàcil portar Super Star Trek a Microsoft BASIC, i la inclusió del seu codi al llibre BASIC Computer Games (el primer llibre sobre informàtica amb milions de vendes) el va fer molt popular i portat a pràcticament tots els sistemes ordinadors domèstics de l'era.
A més d'estar connectat a la subcultura de Star Trek, popular entre experts en informàtica i programadors, Star Trek és una icona del hacking. En els darrers anys s'ha traduït a molts idiomes i duit a diferents plataformes amb version que substitueixen la interfície de text amb versions gràfiques.

## Referències

* ↑ Denson, Shane. «Super Star Trek and the Collective Serialization of the Digital», 30-08-2013.

## Enllaços externs

* bitsavers.informatik.uni-stuttgart.de — HP 2000C BASIC source code for Mike Mayfield's STTR1 game, extracted from the HP Contributed Library tapes (tar.gz archive)
* Pete Turnbull's Star Trek game ports page a Wayback Machine (archived 3 March 2015$^{[Datemismatch]}$) (includes a version of the original 1972 HP BASIC source code)
* JavaScript port of Ahl's 1978 Super Star Trek Arxivat 2018-11-06 a Wayback Machine. (based on Nystrom's C port)
* Chris Nystrom's Classic Computer Game: Star Trek page Arxivat 2018-11-06 a Wayback Machine. (C port of the Ahl version)
* Startrek - an open source version (written in Seed7) and a history of Startrek
# Spore

Spore és un videojoc de simulació de vida i d'estratègia per Microsoft Windows i Mac dissenyat per Will Wright que simula l'evolució d'una espècie des de les etapes més primitives (éssers unicel·lulars) fins a la colonització de la galàxia.
Spore és un joc que tracta el tema de l'evolució, ja que el jugador decideix el procés evolutiu de la criatura, encara que d'una manera més àmplia: el jugador modela i guia una espècie a través de moltes generacions fent-la créixer des d'un simple organisme unicel·lular fins a convertir-la en un animal més complex, fins que l'espècie arriba a assolir un cert nivell d'intel·ligència. En aquest punt el jugador comença a modelar i a dirigir a aquesta societat, progressant des de les albors de la civilització fins a assolir la capacitat d'explorar l'espai.
El joc ha estat desenvolupat per Maxis i va ser publicat per Electronic Arts el 7 de setembre de 2008 als Estats Units, i el 5 a Europa i el Brasil (data oficial). El preu del joc rondava els 49,95 € (la versió normal) mentre que en la descàrrega digital el preu pujava a 56,95 €. També existia una edició especial anomenada "Galactic Edition" que incloïa dos DVD extra ("Com es va fer" i "Com fer la millor creació"), un llibre de "L'art de l'Spore" i un pòster desplegable, ambdós en anglès amb subtítols en castellà. EA va llançar el 17 de juny al mercat el Creador de Criatures al complet a un preu de 9,95 €, tanmateix estava disponible una versió gratuïta des de la pàgina oficial de Spore que contenia el 25% del contingut de la versió de pagament. Aquesta aplicació estava inclosa en el joc Spore.
La data de llançament a Espanya va ser el 4 de setembre de 2008. Per a les plataformes PC, Mac, Nintendo DS i mòbils. El 8 de setembre va sorgir la versió per iPhone i iPod Touch.

## Referències

* ↑ «Página de reserva del Creador de Criaturas Spore». Arxivat de l'original el 2008-06-17. [Consulta: 2 setembre 2011].
* ↑ Arxivat 2008-06-12 a Wayback Machine., Segons la web oficial de Spore a Espanya.
# Occità alvernès

L'alvernès (cultisme) (de cops auvernès) o alvernyès (en occità: auvernhat) és el dialecte occità parlat dins la major part de l'Alvèrnia (llevat vers Orlhac), dins la major part de Velai (llevat vers Sinjau) i dins la meitat sud de Borbonès, tot el departament de Puèg de Doma i una part del Cantal, de l'Alt Léger, d'Alièr i de Cruesa. És un parlar nord-occità, particularment evolucionat sobre el pla fonètic dins les seves varietats del nord (el nord-alvernès); emperò l'alvernès té alhora recursos expressius molt conservadors en el lèxic i la morfosintaxi.

## Característiques

Algunes característiques li són pròpies
* Palatalització de les consonants davant i i u: libre [ljibrə] (llibre), nus [njy]. Aquesta palatalització varia segons els llocs.
Altres característiques són comunes amb altres parlars nord-occitans;
* Palatalització dels grups ca i ga vers cha e ja/ia: lo jau chanta (per lo gal canta) (el gall canta).
* Caiguda de les consonants finals : z-a chantat amb la -t final muda.
* Ús de la z- eufònica davant vocal : z-aime tapar de palòts (m'agrada agafar boles de neu)

## Comparació de les normes

En alvernès, hi ha dues normes en l'actualitat: la norma classica occitana i la norma bonaudiana.
Comparació entre les dues normas existents en occità alvernès (extret de la Declaració Universal dels Drets Humans) :
| Norma clàssica occitana | Norma bonaudiana |
| Totas las personas naisson liuras e parieras per dignessa/dignitat e mai dreit. Son charjadas de rason e de consciéncia e lhor chau/fau agir entremèi 'l(h)as amb un eime/esperit de frairessa. | Ta la proussouna neisson lieura moé parira pà dïnessà mai dret. Son charjada de razou moé de cousiensà mai lhu fau arjî entremeî lha bei n'eime de freiressà. (Touta la persouna naisson lieura e egala en dïnetàt e en dreit. Soun doutada de razou e de coussiensà e lour chau ajî entre ela am en esprî de freiressà.) |

## Vegeu també

* Occità
** Creixent
* Lingüística
** Dialectologia
# Berești

Berești és una ciutat del comtat de Galați (Romania). Es troba a la regió històrica de Moldàvia occidental.
Segons el cens del 2011, la població de Berești és de 2.916 habitants, per sota del cens anterior del 2002, quan es van registrar 3.601 habitants. La majoria dels habitants són romanesos (96,91%). Per al 2,64% de la població, se'n desconeix l’ètnia.

## Fills il·lustres

* Paul Bujor (1862–1952), zoòleg
* Maria Grapini (n. 1954), empresària i política

## Referències

* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Kulturális Innovációs Alapítvány (KIA.hu - Fundația Culturală pentru Inovație). Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].
* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: Plantilla:Citat web
# Occità niçard

L'occità niçard o niçard (en occità: niçard) és un subdialecte provençal que pertany a la llengua occitana, parlat al comtat de Niça i a Mònaco. No és pas un dialecte autònom de l'occità però per les seves característiques ben originals dins el dialecte provençal i la seva tradició literària molt important, segons molts actors culturals, mereix la seva reconeixença com un estàndard regional de l'occità.

## Comparació de les normes

En niçard, hi ha dues normes avui dia: la norma clàssica occitana i la norma mistralenca.
Comparació entre les dues normes existents en occità niçard (extret de la Declaració Universal dels Drets Humans) :
| Norma clàssica occitana | Norma mistralenca |
| Toti li personas naisson liuri e egali en dignitat e en drech. Son dotadi de rason e de consciéncia e li cau agir entre eli emb un esperit de frairesa. | Touti li persouna naisson libri e egali en dignità e en drech. Soun doutadi de rasoun e de counsciència e li cau agì entre eli em' un esperit de frairessa. |
# Ocell de tempesta boreal

L'ocell de tempesta boreal (Hydrobates leucorhous) és una espècie d'ocell de la família dels hidrobàtids (Hydrobatidae), d'hàbits pelàgics que cria dins de caus a illes de la zona septentrional dels oceans Pacífic i Atlàntic, i es dispersen cap al sud, fins a l'altura del sud del Japó, les Marianes i les illes Galápagos, al Pacífic, i l'est del Brasil i Sud-àfrica, a l'Atlàntic.
# Ocell de tempesta de Matsudaria

L'ocell de tempesta de Matsudaria (Oceanodroma matsudairae) és un ocell marí de la família dels hidrobàtids (Hydrobatidae), d'hàbits pelàgics, que forma colònies de cria, en caus a les illes Volcano, al sud del Japó. Després es dispersa cap al sud, per l'oceà Índic, des de les Seychelles fins Nova Guinea.
# Ocell de tempesta de Tristram

L' ocell de tempesta de Tristram (Hydrobates tristrami) és un ocell marí de la família dels hidrobàtids (Hydrobatidae), d'hàbits pelàgics, que cria dins de caus i esquerdes a les illes Vulcano, Izu i Hawaii. Es dispersa pel Pacífic.
# Ocell del paradís cuacurt

L'ocell del paradís cuacurt (Paradigalla brevicauda) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de les muntanyes de l'oest i centre de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís cuacurt». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Beguda negra

La beguda negra, en anglès black drink, és el nom de diversos tipus de beguda ritual que preparaven els amerindis natius americans del sud-est dels Estats Units. Les ètnies que feien aquest tipus de cerimònies eren els caddo, cherokee, choctaw, ètnia creek i d'altres. Feien servir aquestes begudes com purificadores que treien la contaminació física i espiritual del bevedor. Encara que la fórmula no es publicava, els ingredients habituals eren les fulles i tiges torrades del yaupon (Ilex vomitoria). Normalment contenia herbes emètiques que feien vomitar. Tanmateix, no sempre implicava el vòmit i el que en realitat feia vomitar era la gran quantitat de beguda que es prenia.

## Preparació

Després de collir les fulles del Yaupon es posaven sobre el foc en recipients de ceràmica. El torrat incrementava la solubilitat en l'aigua de la cafeïna. Després es bullien fins a aconseguir una beguda de color negre cosa que també incrementava l'efecte de la cafeïna. Es bevia encara calenta. Possiblement, aquesta beguda negra alliberava més cafeïna que en una beguda de cafè, possiblement fins a 3,0-6,0 grams de cafeïna. Els colonialistes van adoptar mètodes similars de producció de la beguda negra però amb altres propòsits no rituals.

## Notes

* ↑ Gibbons, E. Stalking the Blue-eyed Scallop. David McKay Company, Inc, 1964. ISBN 0-911469-05-2.
* ↑ Hudson, Charles M. Black Drink: A Native American Tea. University of Georgia Press, 1979, p. 126–137.
* ↑ Susan Budavari. The Merck Index. 12th. Merck & Co., Inc., 1996, p. 1674.
* ↑ Hudson, Charles M.. The Southeastern Indians, 1976, p. 226.

## Referències

* Hudson, Charles M. (1979). Black Drink: A Native American Tea. University of Georgia Press. ISBN 0-8203-0462-X
* Hale, Edwin Moses (1891). Ilex Cassine: The aboriginal North American tea: its history, distribution, and use among the native American Indians. Bulletin U.S. Dept. of Agriculture. Division of Botany.
* Andrews, Charles Mclean and Andrews, Evangeline Walker (1945). Jonathan Dickinson's Journal or, God's Protecting Providence. Being the Narrative of a Journey from Port Royal in Jamaica to Philadelphia between August 23, 1696 to April 1, 1697. Yale University Press. Reprinted 1981. Florida Classics Library.

## Enllaços externs

* Crown, Patricia L.; Emerson, Thomas E.; Gu, Jiyan; Hurst, W. Jeffery; Pauketat, Timothy R.; Ward, Timothy «Ritual Black Drink consumption at Cahokia». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 109, 35, 28-08-2012, pàg. 13944–13949. DOI: 10.1073/pnas.1208404109. PMC: 3435207. PMID: 22869743.
* Elizabeth Norton «'Black Drink' Tea Cup Discovered, Linked To Native American Ritual And Trade Network». Huffington Post, 08-08-2012.
* Photo of Cahokia mugs associated with black drink: John Shanks «Use of Caffeinated Drink in pre-Columbian North America». Sci-News.com, 07-08-2012.
# Escala del rei d'Aragó

L'escala del rei d'Aragó, excavada al penya-segat calcari, és el principal atractiu turístic de la ciutat de Bunifaziu (Còrsega). Segons la llegenda, l'haurien creat en una sola nit les tropes d'Alfons el Magnànim durant el setge de Bunifaziu del 1420.

## Localització

L'escala del rei d'Aragó està excavada a un penya-segat sobre el mar, concretament a la ciutat de Bunifaziu a l'extrem sud de Còrsega, en ple l'estret de Bonifacio, que separa dues illes mediterrànies: l'illa francesa de Còrsega i l'illa italiana de Sardenya.
Vista des del mar, des d'un vaixell, apareix de lluny com una ratlla fosca obliqua que travessa tota l'alçada del penya-segat, i de prop es veu que és una excavació semicilíndrica de la roca.
Tallada per l'home directament a la roca calcària (calcarenita) tot aprofitant una falla natural, aquesta escala es compon de 187 graons, amb una inclinació propera als 45%.

## Història

El 1420, Alfons el Magnànim va reclamar l'illa basant-se en la concessió de Còrsega a Jaume el Just, per part del papa Bonifaci VII el 1297. Amb Vincentello d'Istria, nomenat virrei de Còrsega, va assetjar Bonifacio durant gairebé cinc mesos, que va poder dur a terme gràcies al bloqueig de les escales que li van permetre impedir el subministrament de la ciutat. Malgrat aquestes privacions del Magnànim, la colònia genovesa va poder resistir un mesos. Segons la llegenda, va ser excavada a la roca en una nit per les tropes d'Alfons el Magnànim durant l'anomenat setge de Bunifaziu el 1420. El més probable, però, és que aquesta escala fos construïda durant un temps una mica més llarg pels frares franciscans per poder accedir a una font d'aigua potable que brollava a la base del penya-segat, dins d'una cova molt a prop del mar.

## Galeria d'imatges

* L'escala d'Afons el magnànim.
* Camí de ronda, al peu de l'escala.
* L'escala d'Afons el magnànim.

## Vegeu també

* Castell Nou de Nàpols
* Castello Aragonese d'Ischia

## Referències

* ↑ PDF «Le cap de Bonifacio».
* ↑ «Les monuments - Escaliers du Roi d'Aragon».
# Escala gràfica

L'escala gràfica és la representació dibuixada en un plànol o mapa de l'escala unitat per unitat, on cada segment mostra la relació entre la longitud de la representació i el de la realitat. Un exemple en seria:
             0_________10 km

## Història de l'escala gràfica

La primera representació d'una escala gràfica la trobam a la Carta pisana de finals del segle xiii, la seva forma consisteix en un cercle sobre el qual s'hi dibuixa un dels seus radis, que se subdivideix en parts iguals, corresponent cada una d'aquestes subdivisions a una distància a escala que no està expressada numèricament.
Aquest model de representació de l'escala gràfica es mantingué fins a principis del segle xiv, si bé el radi s'allarga a la totalitat del diàmetre del cercle o es dibuixen en forma de creu coincidint amb les direccions nord-sud i est-oest. En tot cas la representació d'escales gràfiques circulars és una prova de l'antiguitat dels mapes portolans.
A partir de 1318 el disseny ha evolucionat amb la substitució del cercle per una barra estreta, situada als marges dels mapes, que pot ser horitzontal o vertical, que es denomina tronc de llegües, en elles se segueix prescindint de l'expressió numèrica de l'escala de representació que necessàriament estava implícita i que les modernes investigacions han situat en unitats de cinquanta milles de forma invariable per a tots els mapes portolans.

## Referències

* ↑ Jorge Alirio Mendieta Ocampo, Ramon Elías Valencia Céspedes. Cartografía básica aplicada. Universidad de Caldas, p. 19–. ISBN 978-958-8231-59-4 [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ «Escala gráfica - EcuRed». [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Escala Gráfica - Concepto, usos, ejemplos y escala numérica» (en espanyol europeu). [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Escala gráfica - Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 20 març 2024].

## Vegeu també

* Cartografia
* Escala logarítmica
* Escalímetre
# Escala menor melòdica

L'escala menor melòdica rep aquest nom perquè a causa de les seves característiques és l'escala menor que millor es presta per fer melodies. Conserva el sentit de la nota sensible cap a la tònica quan té sentit ascendent i cap a la dominant en sentit descendent.
És l'única escala composta que té tradició i arrelament musical popular. La seva composició en sentit ascendent és el de l'escala mixta i en sentit descendent el de l'escala menor natural.
D'aquesta manera tenim una escala que pujant el primer tetracord és menor i el segon major. Baixant tots dos tetracords són menors.

## Vegeu també

* Escala menor
* Escala menor natural
* Escala menor harmònica
* Escala major
# Escalfament estratosfèric sobtat

L'escalfament o calfament estratosfèric sobtat és un fenomen meteorològic que es produeix a l'estratosfera quan té lloc un augment ràpid de la temperatura, amb valors de fins a uns 50 °C en només un parell de dies, entre els 10 i 50 km per sobre de la superfície terrestre. Aquest escalfament va precedit per una desacceleració i posterior inversió dels vents de l'oest al vòrtex polar estratosfèric. Aquest fenomen se sol produir amb una freqüència d'unes sis vegades per decenni a l'hemisferi nord, i aproximadament una vegada cada 20-30 anys a l'hemisferi sud.

## Referències

* ↑ Met Office. «Sudden Stratospheric Warming». Learn about weather. United Kingdom Meteorological Office. [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ Butler, Amy H.; Sjoberg, Jeremiah P.; Seidel, Dian J.; Rosenlof, Karen H. «A sudden stratospheric warming compendium». Earth System Science Data, 9, 1, 09-02-2017, pàg. 63–76. Bibcode: 2017ESSD....9...63B. DOI: 10.5194/essd-9-63-2017.
* ↑ Jucker, Martin; Reichler, Thomas; Waugh, Darryn «How frequent are Antarctic sudden stratospheric warmings in present and future climate?». Geophysical Research Letters, 48, 11, 2021. Bibcode: 2021GeoRL..4893215J. DOI: 10.1029/2021GL093215.
# Escalivada

L'escalivada és un plat tradicional de la cuina catalana i valenciana amb pebrots, albergínies, cebes i de vegades patates escalivades i pelades o bacallà salat. Tanmateix a Aragó i Múrcia, en diverses comarques valencianes com la Marina i l'Alcoià se'n diu espencat i en altres zones es coneix també com a esgarradet o esgarradeta, com per exemple a la Ribera o la Costera, o encara torrat, mullador torrat, mullado, tabollat, pebrera i tomaca rostida, encara que normalment aquest nom fa referència al plat que combina l'escalivada amb bacallà salat (el que a Catalunya s'assembla a l'esqueixada). L'escalivada es menja sola, com a entremès, de vegades acompanyada d'embotits. També pot acompanyar un plat principal de carn, o amanir una coca.

## Recepta

Per a fer-la, s'han d'escalivar els ingredients segons llur qualitat: amb més foc per als pebrots que per a les albergínies. Avui, és costum d'embolicar les patates i les cebes amb paper d'alumini. Quan tots els vegetals estan a punt, es pelen i es posen en un plat gran, assaonats amb sal, pebre i oli.

## Vegeu també

* Coca de verdures
* Esgarrat
* Samfaina

## Referències

* ↑ https://3.bp.blogspot.com/-uqFpxzuHlNo/WkCq8EFc2GI/AAAAAAAAGKY/m3Fo1VtIST4cd4UPaFp-ronqlNzAw9LDgCLcBGAs/s1600/ALMAR_Mullaor.JPG Arxivat 2024-01-11 a Wayback Machine.
* ↑ AA.VV., «Escalivada», Corpus de la Cuina Catalana, Barcelona, Institut Català de la Cuina, 2006, pàgines 206-207, ISBN 978-84-664-0772-4
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Escirítida

L'Escirítida (en grec antic Σκιρῖτις) era el nom d'unes àrides muntanyes situades al nord de Lacònia, entre l'alt Eurotes a l'oest i l'Enunt a l'est. Formaven al nord el límit entre Lacònia i Arcàdia. El seu nom probablement es referia al caràcter accidentat del territori perquè la paraula σκίρον, σκεῖρον, σκληρόν volia dir «rugós», «dur», «accidentat».
Al nord tenia el territori de Menàlia, i a l'oest el territori de Parràsia. Les muntanyes pertanyien a Esparta però anteriorment, cap al segle vii aC, eren d'Arcàdia i els lacedemonis la van conquerir. Els seus habitants van ser reduïts a la condició de periecs, espartans lliures però no ciutadans, segons Esteve de Bizanci. Xenofont diu que van ser sotmesos a Esparta abans de l'època de Licurg.
Aquest periecs eren tinguts per molt valents, i el contingent que formava part de les tropes lacedemònies, anomenat Σκιρίτης λόχος, en nombre de 600, ocupava l'ala esquerra de l'exèrcit i sovint era posat en llocs de perill o bé com a reserva al costat del rei.
Quan els tebans van envair Lacònia, els escirites, juntament amb els periecs de Càries i els de Sel·làsia, cap a l'any 368 aC, es van revoltar contra Esparta i els espartans, en represàlia, van assolar el país. Les ciutats de la regió eren Esciros i Èon i en temps històrics només consta la segona. Sciros potser potser era la mateixa ciutat que Scirtonium (Σκιρτώνιον), que mencionen Pausànias i Esteve de Bizanci.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1.527. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Sciritis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 gener 2023].
# Escletxot de Can Volant

L'Escletxot de Can Volant és un sot, o vall estreta i feréstega, del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès. Pertany al territori del poble rural de Bertí.
És en el vessant de llevant del Serrat de les Escorces, a migdia de la masia de Can Volant, just a llevant del petit nucli de Bertí, amb Sant Pere de Bertí i Cal Magre. Es troba just al nord del Camp d'en Coll i al sud dels Camps de Can Volant. Hi davalla un dels torrents afluents per l'esquerra del torrent del Bosc Negre. Forma part de la cinglera principal dels Cingles de Bertí.

## Enllaços externs

* L'Escletxot de Can Volant en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya