OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antic regne romanès

L'antic regne romanès (en romanès: Vechiul Regat o simplement Regat; alemany: Regat o Altreich) és un terme col·loquial que fa referència al territori cobert pel primer estat nacional romanès independent, que estava format pels principats romanesos: Valàquia i Moldàvia.
La unió dels dos principats es va aconseguir quan, sota els auspicis del tractat de París (1856), els divans ad hoc d'ambdós països, que aleshores es trobaven sota la sobirania de l'Imperi Otomà, van votar Alexander Ioan Cuza com a príncep. Aquest procés va aconseguir una unificació de facto amb el nom de Principats Units de Moldàvia i Valàquia. La mateixa regió es defineix pel resultat d'aquell acte polític, seguit de la Guerra d'Independència de Romania, la inclusió de la Dobrutja del Nord i el trasllat de la part sud de Bessaràbia a l'Imperi Rus el 1878, la proclamació del Regne de Romania a 1881 i l'annexió de la Dobruja meridional el 1913.
El terme va entrar en ús després de la Primera Guerra Mundial, quan l'Antic Regne es va convertir en la Gran Romania, després d'incloure Transsilvània, Banat, Bessaràbia i Bucovina. El terme ara té principalment rellevància històrica i s'utilitza d'una altra manera com a terme comú per a totes les regions de Romania incloses tant a l'Antic Regne com a les actuals fronteres (Valàquia, Moldàvia i Dobrutja del Nord).

## Galeria

* L'exèrcit romanès que creua el Danubi durant la Guerra d'Independència de Romania (1878)
* Acte de proclamació del Regne de Romania
* Canvi a les fronteres de Romania des del 1881 (el Regne Antic està marcat amb porpra)
* L'escut romanès (1881-1921)
* El rei Carol I (governat el 1866–1914)
* Mapa alemany de l'Antic Regne de 1901
* L'antic regne romanès a Europa (1914)
* Cartell britànic que felicita l'entrada de Romania a la Primera Guerra Mundial en nom de l'Antesa

## Vegeu també

* Regne de Romania

## Referències

* Lampe, John R. Història Econòmica balcànica, 1550-1950: D'Imperial Borderlands a Nacions En desenvolupament, 1982.
# Anticipació

L'anticipació és el sentiment que acompanya l'espera d'un esdeveniment futur jutjat com a positiu. Si es refereix a un fet poc probable o llunyà en el temps s'anomena esperança, si es funda en una creença raonable inclou optimisme. L'anticipació es manifesta amb nerviosisme i plaer o por imaginant les conseqüències del que passarà. El cervell focalitza l'atenció en aquell estímul i genera expectatives de compliment, se segrega adrenalina i s'activen els circuits d'alerta, que només tornen a l'estat de repòs quan ha passat allò que s'esperava o es veu que la previsió era errònia.
En filosofia és el record de percepcions antigues que permet recordar que per serà percebut posteriorment. Va ser un concepte força utilitzat per estoics i pels epicuris.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 8 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
Viccionari
# Antifaç

L'antifaç és una careta o màscara petita, sovint arredonida, que cobreix només l'àrea al voltant dels ulls i el seu espai. Els antifaços s'han fet especialment usuals des del segle xviii, quan esdevingueren un complement tradicional en les manifestacions locals de Carnestoltes, en especial el de Venècia. Els antifaços s'han fet comuns en una varietat de formes d'art populars i d'alta cultura.

## Nom

La paraula antifaç prové dels mots davant i faç (rostre). En altres idiomes com l'anglés i el neerlandés se'n diu "màscara de dòmino", nom que pel que sembla deriva del llatí dominus, que significa 'senyor'. Se'n desconeix l'evolució de la derivació exacta.

## Història

Els antifaços s'usen durant el carnestoltes, per exemple, en el carnestoltes de Venècia, en què formaven part del més extens vestit de dòmino negre (tot i que a vegades era blanc i blau) que empraven tant hòmens com dones, i que complia amb el requisit de la mascarada respecte que els participants havien d'anar disfressats, i que tenia els elements d'aventura, conspiració, intriga i misteri que eren distintius de l'atmosfera de la mascarada. La disfressa incloïa l'antifaç, així com una capa per a embolcallar el cos i, a voltes, una caputxa.
L'antifaç també apareix en el discurs polític en cultures no occidentals en caricatures polítiques, tot i que probablement per influències anteriors de caricaturistes europeus i estatunidencs populars (i per tant exportats) del segle xviii: per exemple, Johnny Hidajat, caricaturista de l'època del Nou Ordre a Indonèsia (per a diaris com ara Post Kota i Stop a Jakarta) hi incloïa el personatge de Djon Domino, i s'ha argumentat una relació entre aquest personatge i l'antifaç o màscara de dòmino.

## En l'art

Els antifaços han aparegut en imatges en l'art. La imatge de dalt és La Femme au Masque, una pintura de Henri Gervex, del 1885. Es tracta de la parisenca Marie Renard, de 22 anys, que només duu posat un antifaç.
L'antifaç és popular en els còmics de superherois i superheroïnes, com ara la Guineu, el genet solitari, Robin, el noi meravella i la vespa verda.

## Vegeu també

* Arlequí

## Referències

* ↑ ASALE, RAE-. «antifaz |» (en espanyol). Edició del Tricentenari. [Consulta: 24 setembre 2020].
* ↑ «Definition of domino» (en anglés). www.merriam-webster.com. [Consulta: 11 juny 2019].
* ↑ Aileen Ribiero, 1984, The Dress Worn at Masquerades in England 1730 to 1790 (Nova York, N. Y.:Garland Published), pàgs. 3, 29.
* ↑ Benedict R. O'g Anderson, 1991, Language and Power: Exploring Political Cultures in Indonesia, Cornell Press, pàgs. 157, 163, 167-170, ISBN 0801423546, vegeu ISBN 9793780401, accés: 24 octubre 2014.
# Antiferromagnetisme

L'antiferromagnetisme en els materials en els quals s'observa, el moment magnètic d'àtoms o molècules normalment està relacionat amb els spins d'electrons, alineats en patrons regulars amb els spins veïns (sobre diferents subxarxes) apuntant en direccions oposades. Això és com en el ferromagnetisme i ferrimagnetisme, una manifestació de magnetisme ordenat. L'ordre antiferromagnètic sol existir a temperatures prou baixes, desapareixent per sobre d'una certa temperatura, la temperatura Néel (del nom de Louis Néel, el primer a identificar aquest tipus d'ordenament magnètic). Per sobre de la temperatura Néel, el material és típicament paramagnètic.

## Materials antiferromagnètics

Es presenten en compostos de metalls de transició, especialment òxids. Un exemple és el superconductor de fermió URu₂Si₂. Altres exemples inclouen l'hematita, metalls com el crom, aliatges com ferro manganès (FeMn), i òxids com el de níquel (NiO). També les molècules orgàniques poden mostrar acoblament antiferromagnètic sota circumstàncies rares com es veu en els radicals com 5-dehidro-m-xililè.
Els antiferrimants poden aparellar-se a ferroimants. Això proporciona l'ús principal en les vàlvules spin que són la base dels sensors magnètics incloent el modern disc dur (hard drive disk). L'antiferromagnetisme té un paper crucial en la magnetoresistència gegant (giant magnetoresistance) descoberta pels premis Nobel Albert Fert i Peter Grünberg l'any 1988.

## Referències

* ↑ L. Néel, Propriétées magnétiques des ferrites; Férrimagnétisme et antiferromagnétisme, Annales de Physique (Paris) 3, 137–198 (1948).
# Antiga Casa de la Vila (Monistrol de Montserrat)

L'Antiga Casa de la Vila és una casa consistorial de Monistrol de Montserrat (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Tipologia de casa entre mitgeres amb planta irregular perquè forma xamfrà. Presenta poques obertures, i destaquen el balcó de la planta tercera amb una llosana barroca i una gran llinda amb data. Un gran ràfec de teula i ceràmica coronen la façana que es de maçoneria amb carreus ben treballat en les obertures i cantoneres.

## Història

Presenta moltes transformacions, així com elements arquitectònic d'època barroca. En el balcó de la tercera planta hi ha una llinda amb la data 1659.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Antiga Casa de la Vila (Pals)

L'Antiga Casa de la Vila és un edifici del municipi de Pals (Baix Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici de l'antiga casa de la Vila està situat al costat del portal del carrer Major, de la banda de la plaça. Consta de planta baixa i un pis, i té la façana principal al carrer de l'Hospital. A la planta baixa es troba, a l'esquerra, la porta d'accés allindanada. Al primer pis hi ha dues finestres rectangulars; la que es troba damunt la porta, a l'esquerra, té l'ampit motllurat, un guardapols conopial superior decorat amb relleus (dos lleons que sostenen un escut) i presenta, a la part inferior, l'escut de la vila (les quatre barres dins uns rombe). El parament lateral de la casa es troba en part amagat pel portal d'accés al carrer Major i té un gran arc gòtic tapiat, així com un banc i una font a la part baixa. L'edifici es cobreix amb teulada a dues vessants, amb el carener paral·lel a la línia de façana.

## Història

L'antiga casa de la Vila data d'època renaixentista. Actualment la Casa Consistorial està situada a la plaça Major. L'arc gòtic que està situat al mur lateral d'aquest edifici podia haver format part, segons J.Badia, d'una llotja o plaça coberta anterior a l'edifici en el seu estat actual i també anterior al portal d'accés del carrer Major.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].
# Antiga Cooperativa de Vilanova d'Escornalbou

L'Antiga Cooperativa de Vilanova d'Escornalbou és una obra de Vilanova d'Escornalbou (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquest edifici industrial, originalment era una sola nau dividida en dos grans espais construïda a base de mur de maó ceràmic amb coberta a dues aigües acabada amb teula ceràmica. Posteriorment se li va afegir un petit annexa de servei, amb cobertes independents a la principal de la nau. La tipologia és la pròpia de l'ús industrial als anys 50. Es tracta d'un immoble funcional, sense cap element ornamental.
S'ha conservat la maquinària original.
L'edifici fou restaurat i s'hi instal·là un centre d'interpretació de la cultura de l'oli.

## Referències

* 1 2 «Antiga Cooperativa de Vilanova d'Escornalbou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «Centre d'interpretació de l'oli - La cooperativa». Muntanyes de la Costa Daurada.
# Antiga Foneria Fèlix Jaume

L'Antiga Foneria Fèlix Jaume és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. És un edifici localitzat vora el límit de llevant del centre històric. Consta d'una sola planta bastida amb maó vist. Façana presenta obertures de mig punt, amb imposta sobre pilars de base rectangular. A sobre dels arcs hi ha un ràfec amb motllures triangulars decoratives.

## Referències

* ↑ «Antiga Fundició (sic) Fèlix Jaume». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Esquirol vermell americà

L'esquirol vermell americà (Tamiasciurus hudsonicus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu als Estats Units i gran part del Canadà. S'alimenta de llavors, pinyes, núcules, fruita i, de tant en tant, invertebrats i petits vertebrats. Els seus hàbitats naturals són els boscos de coníferes, mixtos o caducifolis, així com els arbustars i les zones amb vegetació secundària. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Tamiasciurus hudsonicus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Strâmbu-Băiuț

Strâmbu-Băiuț (en hongarès Horgospatak) és un poble de la comuna de Băiuț al comtat de Maramureș, Transsilvània (Romania).
Etimologia del nom de la localitat: de hydron. Crooked (<s. Adj. Crooked <adj. Crooked "corbat, corbat, twisted" <lat. Crooked, vulgar form for strabus), inicialment, el determinant d'una denominació + Băiuț (del substitut de bany "meu" + suf. Dim. -uț).
Segons el cens del 2011, la població era de 587 habitants.
Strâmbu-Băiuț es troba al riu Lăpuș, a una distància d'1 km de la ciutat minera de Băiuț. Aigües amunt del poble hi ha el coll de Cavnic i més amunt, a una distància de 16 km, el Centre Miner de Cavnic.
La vila va ser fundada l'any 1835 reunint en un mateix assentament diverses foneries de ferro de la zona. Segons altres fonts, la primera atestació data de 1850 (Sztrimbuj). El seu principal punt turístic és la reserva natural "Tăul Negru" (1 ha).

## Referències

* ↑ Dorin Ștef, Dicționar etimologic al localităților din județul Maramureș, Editura Ethnologica, Baia Mare, 2016.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-08. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Coriolan Suciu, Dicționar istoric al localităților din Transilvania, București, Editura Academiei, 1967-1968.
# Habitatge al carrer Sant Cristòfol, 36 (Ulldecona)

L'Habitatge al carrer Sant Cristòfol, 36 és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici que delimita l'angle entre els carrers Sant Cristòfol i Mestre Guarch. Consta de planta, dos pisos i terrat. La façana principal, oberta al carrer Sant Cristòfol, hi ha una porta central allindada amb brancals de pedra i una finestra lateral de construcció moderna. En el primer pis es disposa dos balcons de pedra, i una fornícula en el mur amb la imatge de Sant Cristòfol. En el segon pis hi ha també dos balcons i la part superior sembla que ha estat feta de nou. L'arrebossat del mur està treballat amb uns relleus decoratius: en els forjat del mur es simulen carreus treballats amb encoixinat, mentre que en els frisos de separació de nivells hi ha motius vegetals estilitzats tot seguint l'estil noucentista.

## Història

Segons record del propietari es degué construir entre 1900 i1930.

## Referències

* 1 2
# Església de fusta de Kaupanger

L'església de fusta de Kaupanger, en la localitat del mateix nom, a Noruega, és una stavkirke del segle xii. És la més gran entre totes les stavkirke de la província de Sogn og Fjordane. Encara que pertany a la Societat per a la Conservació de Monuments Antics Noruecs, és també una parròquia de l'Església de Noruega.
És una stavkirke de tipus B. Tant la nau com el cor estan dividits cadascun en una sala central i un deambulatori que envolta a aquesta. Aquesta divisió és evident des de l'exterior per l'escalonament del sostre: un nivell correspon al sostre de la sala central i l'altre, més baix, al deambulatori. La nau és rectangular i és suportada per 22 pals (staver), 8 a cada costat llarg, i 3 en cada costat curt. El cor és de menor amplària.
Sobre la nau, hi ha una torre occidental quadrada de dos cossos amb una cuculla piramidal envoltada de quatre pinacles. A l'occident de la nau, a l'entrada, hi ha un petit porxo (våpenhus).
L'església es troba sobre les ruïnes del que podrien haver estat dues esglésies de pals. Kaupanger va ser un poblat comercial que el rei Sverre I va incendiar l'any 1184 per castigar els seus habitants, que l'havien desobeït. Va haver-hi un temps la creença que la stavkirke d'aquest temps havia estat arrasada per les flames, d'acord amb les troballes arqueològiques de la dècada de 1960, que van revelar l'existència de restes cremades de fusta sota l'actual església. Així, es va creure que l'actual església degué ser construïda cap a l'any 1190 No obstant això, recerques més recents van canviar aquestes creences, doncs els estudis de dendrocronologia van determinar que la fusta va ser tallada l'any 1137. A més, la Saga de Sverre no esmenta la destrucció de l'església durant l'incendi del poble. Ara, s'assumeix que la construcció data d'aproximadament el 1150, encara que potser des del 1200 se li van fer remodelacions.
S'han succeït diversos projectes de restauració tant en l'exterior com a l'interior, però independentment dels canvis, s'ha preservat la construcció medieval. L'última remodelació va succeir entre 1959 i 1965. El retaule, el púlpit i la pila baptismal són del segle xvii.

## Bibliografia

* Anker, Leif. Middelalder i tre, Stavkirker i Kirker i Norge volum 4, Oslo 2005, ISBN 82-91399-16-6
* Bugge Gunnar, Mezzanotte Bernadino. Stavkirker, Oslo 1994 s. 45, ISBN 82-504-2072-1
* Dietrichson, L., De norske Stavkirker, Kristiania 1892

## Referències

* ↑ «Kaupanger stavkyrkje». Kirkesøk: Kirkebyggdatabasen. [Consulta: 14 febrer 2014].
* ↑ «Oversikt over Nåværende Kirker» (en norwegian). KirkeKonsulenten.no. [Consulta: 14 febrer 2014].
* ↑ «Kaupanger stavkirke». Stavekirke.info.

## Enllaços externs

* L'església de fusta de Kaupanger en el web de la Societat per la Conservació de Monuments Antics Noruecs Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (en noruec, anglès i alemany)
* L'església de Kaupanger a Stavkirke.info (en noruec)
# Antiga Creu de terme (Benissanet)

L'Antiga Creu de terme és una obra de Benissanet (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a ponent del nucli urbà de la població de Benissanet, al final de l'avinguda de Sant Jordi, a la plaça d'Espanya.
Antiga creu de terme formada per un basament de pedra de planta quadrada, assentat damunt de dos graons que li donen accés. Aquest basament presenta dues motllures decoratives a la part superior i inferior. Damunt seu hi ha un fust format per dos cossos poligonals, tot i que el superior és de dimensions més petites. A la part superior de la creu hi ha una creu de ferro restituïda.

## Història

Al fons fotogràfic Salvany de la biblioteca de Catalunya apareix una foto de la creu datada l'any 1915.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Antiga Creu de terme». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Burgos (Alfoz)

La Comarca de Burgos o l'Alfoz de Burgos és una comarca de la província de Burgos formada per 58 municipis, entre els quals figura la capital provincial. Té gairebé 200 mil habitants o el que ve a ser el mateix, la meitat de la població de la província.

## Municipis

| Albillos Alfoz de Quintanadueñas (4) Arcos de la Llana (1) Arlanzón (4) Atapuerca Barrios de Colina Buniel Burgos (1) Campolara Cavia Carcedo de Burgos (1) Cardeñadijo Cardeñajimeno (2) Cardeñuela Riopico Castrillo del Val Cayuela (1) Celada del Camino Cogollos Cubillo del Campo Estépar (10) Frandovínez Fresno de Rodilla Hontoria de la Cantera Hornillos del Camino Huérmeces (3) Hurones Ibeas de Juarros (8) Isar (3) | Las Quintanillas Los Ausines Merindad de Río Ubierna (15) Modúbar de la Emparedada Orbaneja Riopico (1) Palazuelos de la Sierra Pedrosa de Río Urbel Pineda de la Sierra Quintanaortuño Quintanapalla Quintanilla-Riopico Quintanilla Vivar (1) Rabé de las Calzadas Revilla del Campo (1) Revillarruz (2) Rubena Saldaña de Burgos San Adrián de Juarros San Mamés de Burgos (1) Sarracín Sotragero Tardajos Tinieblas de la Sierra Torrelara Valle de las Navas Valle de Santibáñez (9) Villagonzalo Pedernales Villalbilla de Burgos (1) Villamiel de la Sierra Villanueva de Argaño Villariezo Villayerno Morquillas Villoruebo Villasur de Herreros |
# CDT

CDT té els següents significats:
* Club Deportiu Terrassa, club d'esports de Terrassa
* Club Deportivo Tenerife, club de futbol de Santa Cruz de Tenerife (Illes Canàries)
* Centre de Traducció dels Òrgans de la Unió Europea, organisme de la Unió Europea que es fa càrrec de la traducció per a les seves agències.
* Centre de Turisme (CdT), centre de formació integrant de la Xarxa de Centres de Turisme de la Generalitat Valenciana
* CDT també és el codi IATA de l'Aeroport de Castelló
# CGN

CGN té els següents significats:
* Compagnie Générale de Navigation, companyia de transports en vaixell al llac Léman, a Ginebra (Suïssa)
* NAT massiu (del seu nom en anglès Carrier-Grade NAT), eina de disseny de les xarxes IPv4
* CGN també és el codi IATA de l'Aeroport de Colònia/Bonn (Alemanya)
# Can Gusi

Can Gusi és una antiga fàbrica tèxil del barri de Bufalà de Badalona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Actualment és ocupada per l'Asil Roca i Pi, una institució fundada com a llegat per Vicenç de Roca i Pi per a l'atenció de pobres i malalts.

## Història

Va ser projectada el 1899 per l'enginyer Josep Albert Barret i Moner (Barcelona, 1865-1918) per encàrrec de la societat Fills de Miquel Gusi, dedicada a la fabricació de teixits per a usos litúrgics.
Pel llegat de Vicenç de Roca i Pi (1780-1852), baró de Marmellar, es constituí una institució benèfica amb les rendes de les seves propietats per als pobres de Badalona, administrades pel rector i vicari de Santa Maria, amic del difunt. El 1912, havent tancat la fàbrica, va ser llogada pel Llegat Roca i Pi per a dedicar-la a asil d'ancians. La reforma fou probablement obra de l'arquitecte badaloní Joan Amigó i Barriga (1875-1958), que transformà les naus en dormitoris i menjador, les antigues oficines en capella, i la xemeneia en el pedestal d'un bust de Roca i Pi.

## Descripció

El recinte era originàriament una fàbrica de teixits, com s'evidencia en les tres naus paral·leles de maó vist, amb coberta a dues vessants, en l'ordenació general i en el que resta de la xemeneia, convertida en monument commemoratiu amb un bust de Vicenç de Roca i Pi. L'adaptació va consistir simplement a compartimentar els interiors de les naus i afegir-hi construccions accessòries.

## Referències

* 1 2 3 «Asil Roca i Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Asil Roca i Pi (Can Gusi)». Pla Especial de Protecció del Patrimoni, fitxa F-3. Ajuntament de Badalona.
* 1 2 3 «Història de la fundació». Fundació Privada Llegat Roca i Pi. Arxivat de l'original el 30-01-2013.

## Enllaços externs

* «Can Gusi (Asil Roca Pi)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.