OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isèra

L'Isère o la Isèra (38) (Isère en francès, Isera en francoprovençal i Isèra en occità) és un departament francès situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Comprèn la part mitjana i baixa de la conca del riu Isèra, d'on rep el nom, si bé l'aiguabarreig d'aquest amb el Roine és al contigu departament de la Droma.

## Història

El departament de la Isèra es creà durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790, a partir d'una part de l'antiga província del Delfinat
Els seus límits amb el departament de Roine han estat modificades diverses vegades. Les més importants van tenir lloc el 1852 i el 1967. L'any 1852, la Isèra perdé la ciutat de Villeurbanne, que passà a formar part del departament del Roine.

## Referències

* ↑ «Les maisons de retraite en Isère» (en francés).

## Vegeu també

* Llista de municipis de la Isèra
* Consell General de l'Isèra
* Llista de Cantons de l'Isèra
* Embaràs d'Idees

## Enllaços externs

* Consell General d'Isère (francès)
* Prefectura (francès)
* article Encylopedia sobre la Grande Chartreuse
# Oli de segó d'arròs

L'oli de segó d’arròs és un oli que s’obté del germen i la closca interna de l'arròs És notable pel fet de tenir una temperatura on comença a fumejar relativament alta de 254 °C i punt d'inflamació de ± 350 °C i pel seu gust suau que el fa adequat per fregir a alta temperatura. És popular per cuinar a diversos llocs d’Àsia incloent la gastronomia japonesa i la Xina, per tenir un gust més neutral que el gust més pronunciat de l'oli de soia o de colza.
Malgrat el fet que el segó d'arros conté entre 15 i 23% d'oli, 12 a 16% de proteïna i 21 a 27% de fibra alimentària, la major part de l'arròs per a nutrició humana és arròs blanc pulit. Refinar el segó és un procés comples i fins a 90% del segó es fa servir com a farratge barrat. El 2013, a nivell mundial, se'n va produir 1,1 milió de tones, d'un potencial teòric de 10,5.
L’oli de segó d’arròs conté un 47% dels seus greixos monoinsaturats, 33% poliinsaturats, i 20% saturats. Consumit a temperatura ambient és ric en vitamina E, γ-orizanol (un antioxidant), i fitosterols), amb efectes beneficiosos per la salut. Pot, entre d'altres, contribuir a baixar el nivell del colesterol nociu. En escalfar-lo a altes temperatures, els efectes beneficiosos minven considerablement. També se'n fa servir en cosmètica.
La composició d'àcids grassos és:
| Àcid gras | Percentatge |
| palmític | 17,0-21,5 |
| esteàric | 1,0-3,0 |
| oleic | 38,4-42,3 |
| linoleic | 33,1-37,0 |
| α-Linolènic | 0,5-2,2 |
| àcid gras saturat | 18,4-25,5 |
| àcid gras monoinsaturat | 38,4-42,3 |
| àcid gras poliinsaturat | 33,6-39,2 |

## Referències

* 1 2 Wang, Yong. «Chapter 6 - Applications of Rice Bran Oil». A: Rice Bran and Rice Bran Oil (en anglès). AOCS Press, 2019, p. 159–168. DOI 10.1016/b978-0-12-812828-2.00006-8. ISBN 978-0-12-812828-2.
* ↑ Ali i Devarajan, 2015.
* 1 2 Cheong i Xu, 2019, p. 21.
* ↑ Cheong i Xu, 2019, p. 27.
* ↑ Cicero, A. F. G.; Gaddi, A. «Rice Bran Oil and ?-Oryzanol in the Treatment of Hyperlipoproteinaemias and Other Conditions» (en anglès). Phytotherapy Research, 15, 4, 6-2001, pàg. 277–289. DOI: 10.1002/ptr.907. ISSN: 0951-418X.
* ↑ Bruce, Debra Fulghum; Beckermann, James. «Finding the Ideal Cholesterol Ratio» (en anglès). WebMD, 02-11-2022. [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ «Can Rice Bran Oil Melt Away Cholesterol?». Science Daily. University of Rochester Medical Center, 12-05-2005. [Consulta: 9 octubre 2006].
* ↑ «Oli d'arròs: propietats útils, contraindicacions, receptes, valor nutricional i comentaris». [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ Wang, 2019, p. 166-167.
* ↑ Cheong i Xu, 2019, p. 23.

## Bibliografia

* Ali, Amanat; Devarajan, Sankar. «Nutritional and Health Benefits of Rice Bran Oil». A: Brown rice [Avantatges nutricionals i salutaris de l'oli de segó d'arròs] (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2017, p. 135–158. DOI 10.1007/978-3-319-59011-0_9. ISBN 978-3-319-59010-3. </ref>
* Cheong, Ling-Zhi; Xu, Xuebing. Rice bran and rice bran oil : chemistry, processing and utilization, 2019, p. 315. ISBN 978-0-12-812829-9.
# ISabadell

L'iSabadell és un diari digital en català editat a Sabadell. Va néixer pel gener del 2012 i d'ençà de llavors n'és director el seu fundador, el periodista Jordi de Arriba.
El 2016 van anunciar que havien arribat a un acord de col·laboració amb el Grup Totmedia, gràcies al qual el diari se sumava a l'estratègia de publicacions de llarga trajectòria –com Tot Sant Cugat, Món Terrassa, BellaterraDiari i Tot Rubí–, per cobrir conjuntament la comunicació de tota la comarca del Vallès Occidental.
L'any 2022 la capçalera va celebrar els deu anys d'existència publicant dues revistes en paper –un anuari i un dossier dels deu anys– i organitzant el guardó Sabadellenc de l'Any, que en aquella primera ocasió va guanyar Manel Cervantes, doctor de l'Hospital Taulí, cara visible dels professionals que van estar a primera línia durant la pandèmia provocada per la covid.

## Referències

* ↑ «Jordi de Arriba, director iSabadell: "No hi ha un mitjà més lliure que el que és viable"». [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «iSabadell i Totmedia es reforcen», 07-11-2016. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «10 anys del digital iSabadell: "Volem 10 anys més i continuar creixent"». [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «Manel Cervantes s'endú el premi a Sabadellenc de l'Any». [Consulta: 9 gener 2023].
# Oligomerització d'alquins

L'oligomerització d'alquins és en organometàl·lica un tipus de reacció que fan els alquins, juntament amb un compost organometàl·lic, per a la formació d'enllaços carboni-carboni.

## Tipus

Hi ha quatre tipus de reacció.
* Oligomerització d'alquins: obtenim compostos orgànics cíclics, normalment benzè, a partir de 3 equivalents d'alquí i un equivalent de compost organometàl·lic.
* Co-oligomerització d'alquins i nitrils: a partir d'aquesta reacció de 2 equivalents d'alquí i un equivalent de nitril, obtenim piridina.
* Co-oligomerització amb monòxid de carboni: a partir d'alquí i Fe(CO)5 s'obtenen diferents tipus de cetona en funció dels substituents de l'alquí.
* Co-oligomerització amb olefines i monòxid de carboni: aquesta reacció també es coneix com a reacció de Pauson Khan.
# Oligúria

L'oligúria es refereix a la disminució, i l'anúria absència, de producció d'orina. Aquesta disminució pot ser un signe de deshidratació, insuficiència renal o retenció d'orina.
L'oligúria es pot defineix com una producció d'orina inferior a 1 ml / kg / dia en nadons, menys de 0,5 ml / kg / dia en nens, i menys de 400 ml / dia en adults.

## Fisiopatologia

Els mecanismes que causen oligúria es poden agrupar en tres categories:
* Prerrenal: En resposta a un xoc del ronyó (per exemple a causa de la deshidratació per escàs consum oral, diarrea, hemorràgia massiva o sèpsia)
* Renal: A causa de danys al ronyó (per xoc, rabdomiòlisi, medicaments)
* Postrenal: conseqüència d'una obstrucció en el flux urinari (per exemple hipertròfia benigna de pròstata o per hematoma)

## Causes

Les causes de l'incompliment de la funció renal, pot tenir múltiples causes, com per exemple, medicaments o toxines anticongelant, la diabetis, alta pressió arterial. Les pedres o tumors en el tracte urinari també poden causar per l'obstrucció a la creació d'un flux urinari. Alt de calci en sang, àcid úric o d'oxalat, poden contribuir al risc de formació de càlculs. En els homes, l'ampliació de pròstata és una causa comuna d'anúria obstructiva. Anúria aguda, on la disminució de la producció d'orina es produeix amb rapidesa, en general és un signe d'obstrucció o de la insuficiència renal aguda. La insuficiència renal aguda pot ser causada per factors no relacionats amb el ronyó, com insuficiència cardíaca, infecció, i altres condicions que causen el ronyó a ser privat de la circulació de la sang.

## Símptomes

L'anúria en si és un símptoma, no una malaltia. Sovint s'associa amb altres símptomes de la insuficiència renal, com ara la manca de gana, debilitat, pruïja, nàusees i vòmits. Aquests són principalment el resultat de l'acumulació de toxines en la sang que normalment s'elimina pels ronyons sans.

## Tractament

* El tractament depèn de la causa subjacent d'aquest símptoma. La manera més fàcil de tractar la causa és l'obstrucció del flux urinari, que sovint es resolen mitjançant la inserció d'un catèter urinari a la bufeta urinària.
* El mannitol és un medicament utilitzat per augmentar la quantitat d'aigua extreta de la sang i, per tant, millorar el flux de sang als ronyons. No obstant això, el mannitol està contraindicat en anúria secundària a malaltia renal, deshidratació severa, hemorràgia intracranial (a menys que durant craniotomia), congestió pulmonar severa o edema pulmonar.
* La dextrosa i dobutamina s'utilitzen per augmentar el flux de sang als ronyons i actuar dins dels 30 a 60 minuts.

## Referències

* ↑ Klahr S, Miller S «Acute oliguria.». N Engl J Med, 338, 10, 1998, pàg. 671-5. PMID: 9486997. Free Full Text Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine..
# Olivada

L'olivada és una pasta per untar feta a base d'olives, en principi negres, trinxades amb oli d'oliva, sal i si es vol alguna espècia. S'utilitza per a untar en llesques de pa o de vegades per a afegir-la per exemple, a l'oli d'una amanida. Es poden usar olives arbequines, empeldre, argullol, etc. A l'Occitània mediterrània existeix una versió enriquida amb anxoves i tàperes que es diu tapenada, i d'altres versions, o també exactament igual, per la seva senzillesa, es poden trobar Itàlia i en general a tot el llarg de la mediterrània. El Josep Mercader, cuiner de l'Hotel Empordà, va anomenar gorum, una pasta similar, per suggeriment d'un client nord-americà, probablement inspirat en el garum, una preparació del temps dels romans. A França el terme olivade és una marca comercial registrada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 J. Fàbrega a La cuina del país dels càtars, pàgs. 110-111, any 2003. Cossetània Edicions. ISBN 84-96035-80-8
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Olivera del Parc del Castell

L'Olivera del Parc del Castell (Olea europaea) és un arbre que es troba a Castellbisbal (el Vallès Occidental), el qual és un dels més vells de la comarca.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,71 metres (a la base).
* Alçada: 5 metres.
* Amplada de la capçada: 5 x 6 metres (amplada mitjana capçada: 5,5 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 124 metres.

## Entorn

És un arbre supervivent d'un grup d'oliveres que, anys enrere, ocupaven les terrasses del puig on hi havia el castell de Castellbisbal. Avui dia creix, solitària, en un entorn endreçat per al lleure i l'esplai.

## Aspecte general

Es troba en bon estat de conservació.

## Accés

És ubicada al parc del Castell, el qual es troba a l'extrem occidental del nucli urbà de Castellbisbal i a tocar del carrer de l'Estació. L'olivera és a una vintena de metres sota l'ermita, al vessant sud del turó. Coordenades UTM: 31T X0414429 Y4592046.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 26-27.
# Olla del segador (guisat)

L'olla del segador es tracta d'un bullit típic i tradicional de la cuina madrilenya amb la qual s'alimentaven antany els jornalers que anaven a segar el blat, d'ací el seu nom de segador. És molt popular en les comarques properes a Navalcarnero a causa del seu famós cigró, els experts coincideixen que és un plat molt similar en els seus continguts al bullit madrileny.

## Referències

* ↑ Luis Felipe Lescure Beruete, (2005), DICCIONARIO GASTRONÓMICO, Términos, Refranes, Citas y Poemas, Ed. vision-Net (castellà)

## Vegeu també

* Bullit madrileny
* Alcaucín - Lloc on és molt famós aquest plat
# Ollada

L'ollada és un guisat de patates, mongetes i cols o naps, considerada el plat més típic i tradicional de la Catalunya del Nord junt amb les boles de picolat i la caragolada. La dita tan reiterada l'ollada, ben porquejada indica quin n'és l'ingredient fonamental, el porc, amb les verdures del temps. Al Vallespir hi solien afegir ordi. Com l'olha aranesa, es menja tot barrejat, sense destriar-hi el brou per a fer-ne sopa, com se sol fer amb l'escudella, i sol ser força més espessa. Hom hi afegeix llesques de pa negre o pa de sègol.

## Plats similars

L'ollada podria considerar-se una espècie d'olleta ja que com este últim plat és un guisat amb carn de porc o altres animals, llegums i verdures.

## Referències

* ↑ «Una recepta de l'ollada típica de la Catalunya del Nord». Eliana Thibaut-Comelade. [Consulta: 16 febrer 2016].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Italienischer Bauerntanz

L'Italienischer Bauerntanz ("dansa pagesa italiana") o Bauerntanz zweier Kinder ("dansa pagesa de dos nens") és un curtmetratge documental mut en blanc i negre alemany de 1895 dirigit per Max Skladanowsky. La pel·lícula captura dos nens, Ploetz i Lorella, ballant.
Va ser part de la pel·lícula Wintergartenprogramm.

## Referències

* ↑ «ITALIENISCHER BAUERNTANZ» (HTLM). BFI Film & TV Database. Arxivat de l'original el 2012-02-14. [Consulta: 18 març 2007].
* ↑ «Max Skladanowsky». Who's Who of Victorian Cinema. [Consulta: 18 març 2007].
* ↑ «Wintergartenprogramm | filmportal.de». [Consulta: 2 novembre 2024].
# Itanium

L'Itanium és un microprocessador amb arquitectura de 64 bits (IA-64) desenvolupat conjuntament per Intel i Hewlett-Packard.
Està basat en una arquitectura anomenada EPIC (Explicitly Parallel Instruction Computing, processament d'instruccions explícitament paral·lel) que es tracta d'una forma de fer VLIW (Very Long Instruction Word, Instruccions de paraula realment llargues), la qual és una tècnica usada en els processadors de tipus RISC.
Els problemes que l'arquitectura Itanium intenta superar, respecte a les arquitectures anteriors d'Intel (IA-32) són els següents:
* El processador ha de descobrir quines instruccions són paral·lelitzables i quines no per tal de fer el màxim d'instruccions al mateix temps.
* Els salts en el codi són un problema, ja que ens obliguen a no fer res més fins que no decidim cap on anem, i la predicció de salts no són 100% fiables.
* La memòria té una latència considerable comparada amb la velocitat del processador, per la qual cosa que si intenten accedir a memòria en una instrucció ens haurem d'esperar sense fer res fins que la memòria ens contesti amb les dades que demanem. Aquest temps, que és petit, si el posem en termes de cicles de processador perduts és considerable.
* També resulta un problema les crides a funcions amb els corresponents stores que representa fer això: Si cridem a una funció estem manegant la pila, la qual està en memòria, per tant estarem llegint i escrivint a memòria, i tal com hem comentat resulta problemàtic.
* Fins ara els processadors Intel tenen uns comptats registres per fer les operacions necessàries.
* També diu Intel que les optimitzacions que s'estan fent fins ara produeix molt més codi. Per exemple unrolling loops.
* Finalment també, segons Intel, hi ha poques unitats funcionals que realitzin operacions amb les dades.
# Iñapari

L'iñapari és una llengua severament amenaçada de la família de les llengües piro, pertanyent al macrogrup de les llengües arawak i localitzada a l'Amèrica del Sud. El 1999 es van identificar 4 dels seus parlants al llarg del riu Las Piedras, a prop de la desembocadura del riu Sabaluyoq (Perú). La llengua havia estat viva també a Bolívia, però allà s'hi extingí completament. Els últims quatre parlants foren bilingües en iñapari i espanyol i cap d'ells tingué cap fill, fet pel qual probablement conduirà a l'extinció de la llengua després de la seva mort. Existeix un diccionari publicat d'iñapari.
El dialecte pacaguara (pacahuara), descrit per Mercier, finalment es demostrà com a ètnicament diferent.

## Fonologia

Segons Parker, l'iñapari té onze consonants i sis vocals.
Iñapari Consonants :
| | Bilabial | Alveolar | Palatal | Glotal |
| Oclusives sordes | p | t | | ʔ |
| Fricatives sordes | | s | | h |
| Nasals | m | n | | |
| Lateral | | (l) | | |
| Dental | | r | | |
| Semivocals | w | | y | |
L'estatus de la lateral com a fonema es considera dubtós ja que [l] es troba en poques paraules i pot ser una variant fonètica de /r/.
| | Anterior | Central | Posterior |
| Tancada | i i | ɨ ɨ | u u |
| Mitjana | e e | | o o |
| Oberta | | a a | |

## Referències

* ↑ Datos de la lengua Iñapari. Parker, Stephen G., compiler. 1995. Documento de Trabajo, 27. Yarinacocha: Ministerio de Educación and Instituto Lingüístico de Verano. 208 p.
* ↑ A sketch of Iñapari phonology Parker, Steve. 1999. International Journal of American Linguistics 65: 1-39.
* ↑ A sketch of Iñapari phonology Parker, Steve. 1999. International Journal of American Linguistics 65: 1-39.
* ↑ Ministerio de Educación, República del Perú. «Resolución Ministerial n. 542-2019-MINEDU», 6 de novembre de 2019.
# Tour Ronde

La Tour Ronde és una muntanya de 3.798 metres dels Alps de Graies, que es troba entre les regions de la Vall d'Aosta (Itàlia) i de l'Alta Savoia (França).
La primera ascensió la van realitzar J.H. Backhouse, T.H. Carson, Douglas William Freshfield, C.C. Tucker, Daniel Balleys i Michel Payot, el 22 de juliol de 1867.
El recorregut normal d'ascensió (que passa per la carena sud-est, combinada amb el descens per la Vallée Blanche) i la cara nord (realitzada per Francesco Gonella i Alexis Berthod el 23 d'agost de 1886) són respectivament els números 11 i 35 del famós llibre "100 curses més boniques del massís del Mont-Blanc" de Gaston Rébuffat.

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, el cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps del Mont Blanc
* Supergrup: Massís del Mont Blanc
* Grup: Grup del Mont Blanc
* Subgrup: Grup de la Tour Ronde
* Codi: I/B-7.V-B.2.f/a

## Galeria

* La paret nord de la Tour Ronde.
* El vessant oest de la Tour Ronde: al centre el Couloir Gervasutti, canal assolida per primera vegada per Giusto Gervasutti i Renato Chabod el juliol de 1934.

## Referències

* ↑ Labande, 1988, p. 135.
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Bibliografia

* Labande, François. Edizioni Mediterranee. Monte Bianco Vol. 1 Guida Vallot (en italià), 1988. ISBN 88-272-0239-0.
* Damilano, François. JMEditions. Neige, glace et mixte Tome 2 (en francès), 2006. ISBN 978-2-9521881-3-5.

## Enllaços externs

* «Tour Ronde» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 2 desembre 2014].
* «Tour Ronde» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 2 desembre 2014].
# L'Albera (subcomarca)

L'Albera és una subcomarca del Rosselló i abasta la part nord-oriental de la Serra de l'Albera fins al darrer tram del riu Tec, fitant al nord amb la Plana de Perpinyà i a l'oest amb el Baix Vallespir. La part costanera, tradicionalment la Marenda, rep el nom turístic de Costa Vermella, nom també emprat pel cantó de Portvendres.

## Municipis de l'Albera

l'Albera incorpora les demarcacions administratives antigues dels cantons d'Argelers i Costa Vermella, i els següents municipis:
| Municipi | Habitants |
| Argelers | 9.069 |
| Banyuls de la Marenda | 4.532 |
| Cervera de la Marenda | 1.487 |
| Cotlliure | 2.763 |
| Montesquiu d'Albera | 824 |
| Palau del Vidre | 2.117 |
| Portvendres | 5.881 |
| Roca d'Albera, la | 1.909 |
| Sant Andreu de Sureda | 2.519 |
| Sant Genís de Fontanes | 2.419 |
| Sureda | 2.699 |
| Vilallonga dels Monts | 1.069 |
| Voló, el | 4.428 |
* Pertanyents al Baix Vallespir, al Cantó de Ceret, Les Cluses, El Pertús i L'Albera poden ser considerats inclosos dins de l'Albera. El Voló, malgrat pertànyer al Rosselló, també forma part d'aquest cantó.

## Referències

* ↑ L'Albera, Gran Geografia Comarcal de Catalunya
* ↑ «L'Albera (subcomarca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Laterà (desambiguació)

El Laterà és un indret de la ciutat de Roma entre l'Esquilí i el Celi que és propietat del Vaticà. En aquest emplaçament destaquen diversos edificis:
* La Basílica de Sant Joan del Laterà, catedral de Roma i, per tant, seu episcopal del bisbe de Roma (el Papa), fundada l'any 324 i remodelada els segles xvii i xviii
* El Palau del Laterà, residència original del Papa de Roma abans del trasllat al Vaticà, actualment acull el Museu d'Història del Vaticà. En aquest palau s'hi dugueren a terme diversos concilis:
** Concili del Laterà I (1123), convocat per Calixt II per posar fi a la Lluita de les Investidures
** Concili del Laterà II (1139), convocat per Innocenci II per combatre el cisma de l'antipapa Anaclet II
** Concili del Laterà III (1179), convocat per Alexandre III per combatre el cisma sorgit arran de l'antipapa Víctor IV
** Concili del Laterà IV (1215-16), convocat per Innocenci III per encoratjar les croades, entre d'altres
** Concili del Laterà V (1512-17), convocat per Juli II per combatre els problemes que causà la impremta a l'Església, que portà a la creació de Index Librorum Prohibitorum. Fou el darrer gran concili abans del Concili de Trento.
** Altres concilis no ecumènics foren el Concili del Laterà del 487, el Concili del Laterà del 649, el Concili del Laterà del 769, el Concili del Laterà del 964, el Concili del Laterà del 1112 i el Concili del Laterà del 1116.
** Al Palau de Laterà també se signaren els Pactes del Laterà, el concordat entre la Santa Seu i la Itàlia de Mussolini on s'acordà el reconeixement definitiu de l'Estat del Vaticà.
* La Universitat Pontifícia del Laterà, fundada el 1773 pel papa Climent XIV i propietat de la Santa Seu
* La Basílica de Sant Climent del Laterà, església dedicada a Sant Climent de Roma, fundada el segle iv, reedificada el segle xii i remodelada el segle xviii
* L'Obelisc de Laterà, el més alt de Roma i el més gran que es conserva de l'època de l'antic Egipte
* El Laterà deu el nom a la família dels Sexti Laterà, propietaris d'uns terrenys que passaren als Plauci Laterà, parents seus, i posteriorment acabaren en mans de Constantí el Gran, que els donà a l'Església de Roma. Els personatges següents portaren el cognomen de Laterà:
** Luci Sexti Laterà, tribú de la plebs en diverses ocasions (376 a 367 aC) i cònsol el 366 aC
** Tit Sexti Laterà, net de Tit Sexti i pare de Sèxtia, casada amb Quint Plauci; adoptà el cognom de Laterà en referència a Luci Sexti Laterà.
** Plauci Laterà, net matern de l'anterior, amant de Valèria Messal·lina, esposa de Claudi, i participant en la conspiració de Pisó l'any 66; adoptà el cognom de Laterà del seu avi matern.
** Tit Sexti Magi Laterà, besnet de Tit Sexti Laterà i cònsol l'any 94
** Tit Sexti Laterà, net de l'anterior i cònsol l'any 154
** Api Claudi Laterà, net matern de l'anterior, cònsol sufecte a final del segle ii
** Tit Sexti Laterà, cosí de l'anterior i net patern de Tit Sexti Laterà, i cònsol l'any 197