OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Habitatges Hospital Militar

L'Habitatges Hospital Militar és una obra racionalista de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatges socials, situat sobre la falda del turó de Vallcarca, que exemplifica la voluntat de casar l'arquitectura del moviment modern amb la potencialitat constructiva contemporània mitjançant sistemes de construcció artesanals. Parteix del plantejament de la unitat residencial, en la qual els propietaris obtenien l'habitatge i l'usdefruit dels espais col·lectius de l'edifici i el jardí, amb la intenció de conscienciar els veïns de la necessitat de mantenir la finca.
L'estructura dels murs de càrrega, les arquitectures tradicionals i la coberta a dues aigües, fan d'aquesta obra un exemple de voler lligar l'arquitectura del moviment Modern, aliena al creixement local de la construcció, amb les possibilitats del context del moment, tècniques i econòmiques, immers en els mètodes artesanals de construcció.

## Història

Aquesta edificació de Moragues segueix els patrons tradicionals, els sistemes de protecció i corresponsabilitat amb l'entorn. Es tracta d'un experiment urbà únic a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3
# Molva dypterygia

L'escolà (Molva dypterygia) és una espècie de peix, membre de la família del bacallà de l'Atlàntic Nord. Sol tenir entre 70 i 110 cm de llarg, però la llargada màxima és 155 cm. S'alimenta de peixos (peixos plans, gobis, Lotidae), crustacis i altres invertebrats bentònics. El peix aconsegueix la maduresa sexual entre els 6 i els 12 anys.

## Referències

* Blue ling (Icelandic Fisheries)
* Blålange (Institute of Marini Research, Norway)
* Blue ling at Fishbase.org
# Alessandro Striggio

Alessandro Striggio (Màntua, 1540 - Màntua, 29 de febrer de 1592) fou un compositor i madrigalista del Renaixement.
Pertanyia a una família de la noblesa, i en un principi restà al servei de Cosme I de Mèdici, i més tard fou nomenat mestre de capella de la cort de Màntua. Ensems que era notable organista i concertista de llaüt, però el seu mèrit principal és haver estat un dels primers a compondre intermezzos per al teatre i en haver donat a la música un poder expressiu del qual abans n'era mancada, sent en aquest sentit digne de situar-se al costat de Peri, Caccini i Monteverdi.
Les seves obres teatrals són L'amico fido (1565) i Psyche, representada aquesta última en ocasió de l'enllaç de Francesc I i Joana d'Àustria, així com la música que va compondre amb ocasió de la visita de l'arxiduc d'Àustria a Florència (1569) i de les segones noces de Francesc I de Mèdici amb Bianca Cappello, aquesta última amb col·laboració amb Strozzi, Caccini i Merulo.
A més se li deuen:
* Madrigali a cinco voci (Venècia, 1560);
* Tres llibres de Madrigals a 6 veus (Venècia, 1566 i 1582);
* Il Cicalamento delle donne al buccato, e la caccia, a 4, 5,é 7 voci (Venècia, 1584).
També es troben composicions de Striggio en:
* Il Lauro Verde (Anvers, 1591)
* Musica divina di XIX autore illustri (Anvers, 1595);
* Harmonia Celeste (Anvers, 1593);
* Melodia Olympica (Anvers, 1594);
* Il trionfo di Dori (Venècia, 1596).
Era el pare d'Alessandro Striggio II, anomenat Sandrino (1573- 1630).

## Referències

* ↑ «Alessandro Striggio». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 57, p. 1312. ISBN 84 239-4557-X.
* ↑ Gran enciclopedia de la música clásica. (en castellà). vol. IV. Madrid: Sarpe, 1980, p. 1401. ISBN 84-7291-226-4.
# Aphyodite grammica

Aphyodite grammica és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Essequibo.

## Referències

* 1 2 Eigenmann, C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Mem. Carnegie Mus. v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# NGC 265

L'NGC 265 és un cúmul obert en el Petit Núvol de Magalhães, que està ubicat en la constel·lació del Tucà.

## Referències

* ↑ Marc Rafelski «The star clusters of the Small Magellanic Cloud: age distribution». Astronomical Journal, 2005, pàg. 2701–2713. DOI: '"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'.
* 1 2 «A new catalogue of H-alpha emission-line stars and small nebulae in the Small Magellanic Cloud». Astronomy and Astrophysics, 1993, pàg. 451–593.
* ↑ «NASA - Astronomy Picture of the Day». [Consulta: 17 abril 2007].

## Enllaços externs

* ESA Hubble space telescope site: Hubble picture in information on NGC 265 Arxivat 2007-01-25 a Wayback Machine.
* HubbleSite NewsCenter: Information on NGC 265 and the Hubble picture
# Aphyosemion abacinum

Aphyosemion abacinum és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: nord-est de Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion abacinum» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Huber, J. H. 1976. Un nouveau killi du Gabon nord-oriental Aphyosemion abacinum nov. spec. (athériniforme, cyprinodontidé, rivuliné). Rev. Fr. Aquariol. v. 3 (núm. 3): 79-82.
# Emma Bosch Castell

Emma Bosch Castell (Sabadell, Vallès Occidental, 22 de febrer de 1971 — Sabadell, Vallès Occidental, 26 de març de 1994) fou una esquiadora catalana.
Membre del Club Alpí Falcó de Sabadell, es formà al Centre d’Iniciativa Tècnica Esportiva. Destacà en categories infantils i aconseguí diverses medalles de bronze als Campionats d'Espanya absoluts en les proves d'eslàlom, gegant i supergegant. També participà a diferents proves de la Copa d'Europa i al Campionat del Món de 1991. Amb la selecció espanyola competí als Jocs Olímpics d'Hivern d'Albertville en la prova de gegant. Morí com a conseqüència d'un atac epilèptic que li provocà un vessament cerebral.

## Palmarès
### Campionats de Catalunya

* 1 medalla d'argent en gegant: 1987

### Campionats d'Espanya

* 1 medalla de bronze en eslàlom: 1991
* 1 medalla de bronze en gegant: 1993
* 1 medalla de bronze en supergegant: 1991

## Referències

* ↑ «Emma Bosch Castell». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fallece la esquiadora catalana Emma Bosch». Mundo Deportivo, 27-03-1994. [Consulta: 28 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Emma Bosch Castell - FIS (anglès)
# Monges de l'Orde de Sant Jeroni

Les monges de l'Orde de Sant Jeroni formen un orde monàstic de vida contemplativa, branca femenina de l'Orde de Sant Jeroni. Les seves membres, anomenades jerònimes, posposen al seu nom les sigles O.S.H.

## Història

Els monestirs de jerònimes neixen alhora que els masculins, en comunitats de beates o dones laiques que es reuneixen per viure en comunitat una vida evangèlica. En 1374, Pedro Fernández Pecha que acabava d'obtenir l'aprovació de l'Orde de Sant Jeroni i n'havia renunciat a la direcció, va fundar una comunitat femenina a Santa María de La Sisla (Toledo). En formaven part María García de Toledo i Mayor Gómez; a partir de la comunitat s'instaurà el monestir de San Pablo a Toledo, de Beates de Sant Jeroni.
L'orde femení segueix la mateixa regla que els homes, prenent com a models les santes Paula de Roma i Eustòquia, deixebles de Sant Jeroni. En 1410 se'ls permeté d'integrar-se a l'Orde de Sant Jeroni com a branca femenina.
Aviat els monestirs femenins es multiplicaren: San Pablo (Toledo, 1464), Santa Marta (Còrdova, 1464), Santa Paula (Sevilla, 1475), Monestir de Sant Maties (Barcelona), 1475, fundat a partir d'una comunitat de beates que vivien en comunitat des del 1426), Santa Elisabet (Palma, 1485), Concepción Jerónima (Madrid, 1509), San Onofre (Badajoz), Sant Bartomeu (Inca, 1530), Santa Paula (Granada, 1553, avui San Jerónimo), Santa María (Morón de la Frontera, 1568), Nuestra Señora de la Salud (Garrovillas, 1572), San Ildefonso (Brihuega, 1596), Corpus Christi (Madrid, 1605). A Amèrica es fundaren monestirs com els de San Jerónimo (Mèxic i Puebla) o San Lorenzo (Mèxic).
Mentre l'orde masculí es va extingir en 1835, la branca femenina va continuar existint i alguns monestirs han mantingut sense interrupcions la vida conventual. Les monges van treballar per la restauració de l'orde masculí, aconseguint-ho en 1925. Al segle xx, van continuar fundant-se cases: Nuestra Señora de los Ángeles (Constantina, 1951), Nuestra Señora de las Mercedes (Almodóvar del Campo, 1964), Santa María de Jesús (Càceres, 1975) i Nuestra Señora de Belén (Toral de los Guzmanes, 1990).
Avui hi ha 17 monestirs de monges jerònimes, tots ells a Espanya.

## Branques de l'orde

Les monges de San Lorenzo de Mèxic van marxar-ne durant la persecució de Calles de 1926 i es van refugiar a Espanya, on van fundar l'Institut de Jerònimes de l'Adoració, que forma part de la família jerònima, i amb tres cases a Espanya i una a Mèxic, dedicades a l'educació. La majoria de monestirs de jerònimes s'agrupen en la Federació Jerònima de Santa Paula.

## Enllaços externs

* Lloc web del monestir de Santa María del Parral (Segovia).
# Alexander Ernst Fesca

Alexander Ernst Fesca (Karlsruhe, 22 de maig del 1820 – Brunswick, 22 de febrer del 1849) fou un pianista i compositor alemany.
Fou deixeble de Karl Rungenhagen i de A.W. Bac a Berlín, i com a pianista feu diverses tournés. Va compondre 4 òperes, que foren molt aplaudides en el seu temps, a saber: Marietta; Die Franzosen in Spanien; Der Troubadour, i Ulrich von Hutten (1849), però és conegut especialment per llurs lieder d'estil molt elevat i notable factura, dels que en publicà una col·lecció de 48.
En els seus últims anys va viure a Brunswick. El seu pare Frederik Ernest Fesca també fou un músic professional.

## Bibliografia

* Tom núm. 23 pàg. 1113 de l'enciclopèdia Espasa.
# Aphyosemion ahli

Aphyosemion ahli és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun i Guinea Equatorial.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion ahli» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Myers, G. S. 1933. The genera of Indo-Malayan and African cyprinodont fishes related to Panchax and Nothobranchius. Copeia 1933 (núm. 4): 180-185.
# Hamburguesa de Gómez

L'Hamburguesa de Gómez (en anglès: Gómez's Hamburger) és una nebulosa situada en la de Constel·lació del Sagitari, descoberta en fotografies del cel en 1985 per l'astrònom Arturo Gómez des de l'Observatori Inter-Americà del Cerro Tololo (Xile), deu el seu peculiar nom al seu descobridor i a la seva sorprenent semblança amb una hamburguesa. Probablement es tracta d'un estel jove envoltat d'un disc protoplanetari. Inicialment es va pensar que es tracta una protonebulosa planetària (una tipus de nebulosa ejectada per un estel vell) situada a gran distància. No obstant això, recents estudis indiquen que la seva distància és moderada, uns 900 anys llum, i que la nebulosa és molt probablement un disc rotant al voltant d'un estel jove, en el qual s'ha identificat la probable presència d'un planeta en formació.
La imatge obtinguda amb el telescopi espacial Hubble permet veure l'estructura de la nebulosa en alta resolució, destacant la banda fosca de pols que la talla per la meitat. Aquesta banda fosca és en realitat l'ombra d'un gruixut disc que envolta l'estel central, i que nosaltres veiem de perfil. El propi estel, amb una temperatura efectiva entorn de 10 000 K, queda ocult dintre del disc. No obstant això, la llum que emet emergeix en adreces perpendiculars al disc il·lumina la pols damunt i sota ella. La peculiar geometria d'aquest objecte, vist gairebé exactament de cantó, ha permès el seu estudi amb particular detall. Es creu que aquest tipus de discos acabaran formant un sistema planetari similar al nostre, del que, com s'esmenta més amunt, ja hi ha indicis.

## Referències

* 1 2 3 4 Mario Hamuy «IRAS 18059-3211: optically known as "Gomez's Hamburger"» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1987, pàg. 21–24. DOI: '"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'.
* 1 2 3 Richard Teague «A three-dimensional view of Gomez’s hamburger» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 11-06-2020, pàg. 451-459. DOI: '"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Autor: Schuyler D. Van Dyk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juny 2003.
* 1 2 Afirmat a: AllWISE Data Release. Autor: Roc M. Cutri. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: gener 2014.
* ↑ Hubble Astronomers Feast on an Interstellar Hamburger. Hubblesite
* ↑ V. Bujarrabal, K. Young, D. Fong «Gomez's Hamburger (IRAS 18059-3211): A pre main-sequence A-type star». Astronomy and Astrophysics, 483, 2008, pàg. 203-210. Bibcode: 2008A&A...483..839B. DOI: 10.1086/592185.
* ↑ "V. Bujarrabal, K. Young, C. Castro-Carrizo 2009.
* ↑ O. Berné i altres «Very Large Telescope observations of Gomez's Hamburger: Insights into a young protoplanet candidate». Astronomy and Astrophysics, 578, 2008, pàg. L8. Bibcode: 2015A&A...578L...8B. DOI: 10.1051/0004-6361/201526041.
* ↑ Gomez's Hamburger: A Proto-Planetary Nebula. APOD
# Mont Arith

L'Arith és una muntanya de 1.987 metres al districte de Dibër a Albània. Es troba a 12 km al nord-est de Bulqizë, i a 15 km al sud-oest de Peshkopi.

## Referències

* ↑ Soviet military map К-34-89-Б (1:50.000)
# Alexander Neill

Alexander Sutherland Neill (Forfar, 17 d'octubre de 1883 - Aldeburgh, 23 de setembre de 1973) va ésser un pedagog escocès, el qual, després d'un breu parèntesi periodístic, començà la seua activitat docent als 31 anys.
El 1924, després d'haver treballat a Alemanya, Neill creà una comunitat terapèutica lliure, precedent de Summerhill que neix el 1927 a Leiston, a uns 100 km al nord-est de Londres. Aquest centre es caracteritza sobretot per la llibertat que s'aconsegueix a partir de dos principis bàsics: l'autogestió i l'autocontrol.
Neill va intentar portar a la pràctica escolar les idees de Homer Lane i Wilhelm Reich.

## Referències

* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi: Diccionari abreujat d'educació. Col·lecció Guix, núm. 10. Graó Editorial, Barcelona. ISBN 84-85729-43-9, plana 62.
# Aphyosemion cyanostictum

Aphyosemion cyanostictum és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: nord del Gabon i República del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion cyanostictum» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Lambert, J. G. & J. Géry. 1968. Poissons du bassin de l'Ivindo: 3.--le genre Aphyosemion. Biol. Gabonica v. 3 (núm. 4): 291-318, Pls. 1-3.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Naruto (desambiguació)

«Naruto» té aquests significats:
* Geografia:
** Naruto (ciutat), una ciutat de la prefectura de Tokushima, al Japó
*** L'estret de Naruto entre l'illa d'Awaji i la de Shikoku davant d'aquesta ciutat
**** Els Remolins de Naruto que apareixen habitualment a l'estret de Naruto
* Manga:
** Naruto, un manga adaptat també en una sèrie anime
*** Naruto Uzumaki, el personatge protagonista d'aquesta sèrie
*** Boruto: Naruto Next Generations, la sèrie seqüela de Naruto
* Gastronomia:
** Narutomaki, un producte fet amb surimi seguint una forma espiral
# Adelaida de França

Adelaida de França (Versalles, prop de París, 23 de març de 1732 - Trieste, 18 de febrer de 1808) fou la sisena filla de Lluís XV de França i Maria Leszczyńska.
Fou educada sota la direcció de la senyora de Tallard i la seva mare. No se sap perquè el seu pare Lluís XV l'anomenava Loque (parrac) en la intimitat, però el cert és que estava dotada d'una intel·ligència gens comuna, unida a un caràcter molt sencer, condicions que li valgueren el predomini que durant molts anys exercí sobre tota la família reial. Estudià ciències, música, l'arpa, amb Beaumarchais; l'anglès, l'italià, i dibuix; la rellotgeria, diversió o entreteniment molt en voga en el seu temps, i la prestidigitació.
Sent encara quasi una nena començà a intrigar contra la Pompadour i la du Barry, sent l'ànima del bàndol del Delfí; fou enemiga declarada de Voltaire; el 1749, quan només tenia disset anys, aconseguí tirar per terra els plans financers de Machault, que volia imposar una contribució sobre els béns del clero, amenaçant el seu pare que professaria en un convent sinó desterrava al ministre de la cort, fet que no tardà a succeir, confinant-lo el rei a unes propietats que posseïa a Arnouville. Contribuí a la caiguda de Choisseul.
Després de la mort de Lluís XV, al que cuidà amb gran zel durant la seva última malaltia, impossà a Lluís XVI el comte de Maurepas, combatent en Calonne i en Turgot.
En el nou regnat feu una guerra sorda a la seva neboda Maria Antonieta, sent l'ànima de totes les intrigues de palau, encaminades a conservar la preponderància de la que gaudí en temps de Lluís XV i a lluitar contra les noves idees que començaven a envair la cort. Per fi, Maria Antonieta aconseguí triomfar, i veient Madame Adelaida minvada la seva influència, es consolà emprenent freqüents viatges, acompanyada de la seva germana Victòria, en els quals desplegà un luxe i una ostentació que escandalitzà els seus contemporanis.
Al principi de la Revolució es traslladà a Versalles, abandonant la residència de Bellevue, però en sancionar el rei els decrets sobre la constitució civil del clero, ambdues germanes resolgueren sortir de França, acompanyades d'un nombrós seguici, emportant-se tants diners com pogueren reunir. Des de 1791 a 1796 romangueren a Roma, junt amb la seva germana, més tard es refugiaren a Albano Laziale i d'allà al castell de Caserta, que els cedí el rei de Nàpols, fins que els exèrcits de la República envaïren aquell regne, obligant-les a embarcar-se vers Trieste, on moriren poc temps després: la princesa Victoria el 1799 i Madame Adelaida el 18 de febrer de 1808.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 2, pàg. 879 ISBN 84-239-4502-2
# Casa Claramunt

La Casa Claramunt és un edifici modernista al municipi de Vilafranca del Penedès protegit com a bé cultural d'interès local. La Casa Claramunt és al nucli històric i monumental de Vilafranca, on contribueix a la introducció de la poètica modernista. Edifici entre mitgeres, d'una crugia, format per planta baixa, entresòl, dos pisos, golfes i terrat. La composició de la façana és simètrica, llevat de la planta baixa que presenta dues portes de diferent amplària.
El projecte, data del 7 de març de 1905 i fou aprovat el 16 de març del mateix any per l'Ajuntament, que el conserva al seu arxiu. La construcció de l'edifici fou encarregada a l'arquitecte Santiago Güell i Grau per Maria Claramunt i Feliu. La construcció s'inscriu dins del llenguatge modernista malgrat la simplicitat de les seves formes, fonamentalment pel motllurat que envolta les seves obertures i pel disseny de la cornisa que corona l'edifici. L'obra presenta relacions formals amb altres realitzades pel mateix arquitecte a Vilafranca, en especial amb la Casa Ramona Quer (1906) del carrer dels Consellers núm. 6.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Claramunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Claramunt, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Al-Fàïz (fatimita)

Abu-l-Qàssim Issa ibn adh-Dhàfir al-Fàïz bi-nasr-Al·lah (àrab: أبو القاسم عيسى بن الظافر الفائز بنصر الله, Abū l-Qāsim ʿĪsà ibn aẓ-Ẓāfir al-Fāʾiz bi-naṣr Allāh), més conegut pel seu làqab al-Fàïz (el Caire, 31 de maig de 1149 - 23 de juliol de 1160), fou califa fatimita al Caire (1154-1160).
Era fill de Adh-Dhàfir al que va succeir sent un infant, sota la regència del visir Talai ibn Ruzzik al-Salih. Tala'i va intentar combatre el domini dels croats a Palestina aliant-se amb els zengites de Síria sota Nur-ad-Din (1140-1174).
Al-Fàïz va morir el 23 de juliol de 1160 amb 11 anys sense haver exercit mai el poder. El va succeir el seu germà Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah ibn Yússuf ibn al-Hàfidh al-Àdid li-din-Al·lah que fou escollit a causa de la seva edat (9 anys), pel ministre Salih Tala'i, verdader governant d'Egipte.
# Batalla de Finta

La batalla de Finta (27 de maig de 1653) fou una confrontació entre l'exèrcit valac de Matei Basarab i una força combinada de cosacs i moldaus sota Vasile Lupu i Tymofiy Khmelnytsky. Tingué lloc a Finta, una comuna de Romania al comtat de Dâmboviţa.

## Antecedents

Vasile Lupu s'havia assegurat el tron de Moldàvia en 1634 després d'una sèrie d'intrigues complicades i el va mantenir durant vint anys. Vasile era un administrador capaç i un finançador brillant i aviat va ser gairebé l'home més ric a l'Orient cristià. Els seus regals als líders otomans el van mantenir en bones relacions amb les autoritats otomanes. Lupu va passar gran part del seu regnat lluitant contra Matei Basarab, tractant d'imposar el seu fill Ioan al tron de Valàquia, però el seu exèrcit va ser derrotat dues vegades en 1639 a Ojogeni i Nenişori.

## Batalla

Gheorghe Ştefan va expulsar Vasile Lupu, però aquest últim va ser ajudat a recuperar el tron amb la força de Bohdan Khmelnytsky, enviat a Moldàvia per deposar-ho. Tymofiy Khmelnytsky i Lupu el van seguir fins Valaquia, però els seus exèrcits van ser aixafats per Matei Basarab, a la batalla de Finta, una victòria decisiva de Valàquia.

## Conseqüències

La derrota feu que els boiars de Moldàvia es revoltessin i el príncep moldau fou substituït per Gheorghe Ştefan, la breu ocupació valaca de Iaşi i el setge de Suceava on Tymofiy Khmelnytsky morí. Vasile Lupu es va exiliar i va morir mentre era mantingut sota custòdia a la presó de Yedikule a Constantinoble.

## Referències

* ↑ Jaques, Tony. Dictionary of Battles and Sieges: F-O (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2007, p. 352. ISBN 0313335389.
* ↑ Xenopol, Alexandru D. Istoria românilor din Dacia Traiană (en romanès). Editura Cartea Românească, 1925.