OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zirkuh

L'illa de Zirkuh (àrab: جزيرة زركوه, jazīrat Zirkūh) és una illa de l'emirat d'Abu Dhabi (Emirats Àrabs Units) al golf Pèrsic, a 35 km al sud-est de l'illa de Das, a 50 km de l'illa d'Arzanah (situada al sud-oest), i a uns 150 km al nord-oest d'Abu Dhabi (ciutat). Està propera també a l'illa Qarnein (a uns 35 km al nord-oest). És una illa arenosa i rocosa amb una altura màxima de 160 metres al nord-est. Té forma de llàgrima amb la part estreta al sud, amb una distància de 3,5 km de nord a sud i prop de 2 km d'ample al punt màxim. La seva superfície és d'uns 7 km². A poca distància al sud-est es troba el pou petrolier de Saath al-Raazboot.

## Història

Fins a l'any 1978, Zirku va ser un refugi de corbs marí i altres ocells fins que la Zakum Development Company va començar el desenvolupament per al processament del petroli. Avui dia hi ha instal·lacions de refinació de petroli, una terminal de petroli i un aeroport a l'illa. Més recentment, ZADCO ha encarregat estudis per estudiar la biodiversitat a l'illa. Segons un informe de l'agost de 2015, més de 1000 persones viuen i treballen a l'illa. Zirku no té recursos propis d'aigua dolça i, per tant, mai va ser habitat naturalment.
En els darrers anys l'illa va esdevenir un centre de la indústria del petroli amb avançades instal·lacions de petroli i gas que es processa i s'emmagatzema, procedent dels pous anomenats Upper Zakum, Umm Al-Dalkh i Satah. Les instal·lacions estan sota administració de la Zakum Development Company, ZADCO. Totes les instal·lacions són al sud i sud-est de l'illa incloent un bon port o embarcador al sud-est i un aeroport (codi OMAZ) a l'extrem sud.
La vida animal ha patit severament les conseqüències del seu ús per la indústria. Es van introduir gats i rates que fins no fa gaire afectaven a la vida animal encara que avui dia estan en període de captura per ser traslladats o d'eliminació. Les colònies de cormorans de Socotora i de gavines (Phalacrocorax nigrogularis i larus hemprichii) i altres ocells marins, han desaparegut i només resta una colònia de gavines de bec roig (Phaethon aethereus) que encara que reduïda s'ha pogut mantenir a les roques del nord-est i ha començat a recuperar-se. Algunes tortugues hi ponen els ous. El 2006 la Environmental Research and Wildlife Development Agency, ERWDA va fer un estudi de la vida animal de l'illa i en comparació amb les espècies inventariades el 2001 es van trobar quinze espècies noves d'ocells, arribant a un total de 52.
Zirku fou esmentada pel joier venecià Gasparo Balbi el 1580, però les obres per les instal·lacions petrolieres han destruït probablement totes les restes arqueològiques de passades ocupacions.

## Referències

* ↑ «PNAS Islands Database». Arxivat de l'original el 2016-02-10. [Consulta: 17 juliol 2022].
* 1 2 Silvia Radan: An exotic island you cannot visit (24. August 2015)
# Àcid 4-cloroindolacètic

L'àcid cloroindolacètic o àcid 4-cloroindolacètic (en anglès:4-Chloroindole-3-acetic acid) (4-Cl-IAA) és una fitohormona naturalis a natural. Químicament és una auxina i un derivat clorat de l'auxina més comuna, l'àcid indolacètic (IAA). L'àcid 4-cloroindolacètic es troba a les llavors d'un gran nombre de plantes, particularment en lleguminoses com els pèsols i les faves. S'ha fet la hipòtesi que l'àcid 4-cloroindolacètic podria ser la "hormona de la mort" que les llavors en maduració utilitzarien per activar la mort de la planta parental mitjançant la mobilització dels nutrients que seran emmagatzemats dins les llavors.

## Referències

* ↑ Reinecke, Dennis M. «4-Chloroindole-3-acetic acid and plant growth». Plant Growth Regulation, vol. 27, 1, 1999, pàg. 3–13. DOI: 10.1023/A:1006191917753. ISSN: 0167-6903 [Consulta: 16 octubre 2013].
* ↑ Pless, Tanja; Boettger, Michael; Hedden, Peter; Graebe, Jan «Occurrence of 4-Cl-indoleacetic acid in broad beans and correlation of its levels with seed development». Plant Physiology, vol. 74, 2, 1984, pàg. 320–3. DOI: 10.1104/pp.74.2.320. PMC: 1066676. PMID: 16663416.
* ↑ Ernstsen, Arild; Sandberg, Goeran «Identification of 4-chloroindole-3-acetic acid and indole-3-aldehyde in seeds of Pinus sylvestris». Physiologia Plantarum, vol. 68, 3, 1986, pàg. 511–18. DOI: 10.1111/j.1399-3054.1986.tb03390.x [Consulta: 16 octubre 2013].
* ↑ Katayama, Masato; Thiruvikraman, Singanallore V.; Marumo, Shingo «Identification of 4-chloroindole-3-acetic acid and its methyl ester in immature seeds of Vicia amurensis (the tribe Vicieae), and their absence from three species of Phaseoleae». Plant and Cell Physiology, vol. 28, 2, 1987, pàg. 383–386. ISSN: 0032-0781 [Consulta: 16 octubre 2013].
* ↑ Magnus, Volker; Ozga, Jocelyn A.; Reinecke, Dennis M.; Pierson, Gerald L.; Larue, Thomas A.; Cohen, Jerry D.; Brenner, Mark L «4-chloroindole-3-acetic and indole-3-acetic acids in Pisum sativum». Phytochemistry, vol. 46, 4, 1997, pàg. 675-681. DOI: 10.1016/S0031-9422(97)00229-X [Consulta: 16 octubre 2013].
* ↑ Engvild, Kjeld C. «Herbicidal activity of 4-chloroindoleacetic acid and other auxins on pea, barley and mustard». Physiologia Plantarum, vol. 96, 2, 1996, pàg. 333–337. DOI: 10.1111/j.1399-3054.1996.tb00222.x.
# Àcid calèndic

L'àcid calèndic o àcid α-calèndic, i de nom sistemàtic àcid (8E,10E,12Z)-octadeca-8,10,12-trienoic, és un àcid carboxílic polinsaturat de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H30O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras ω-6, ja que té un doble enllaç C=C situat entre el carboni 6 i el 7 començant per l'extrem oposat al grup carboxil, i se simbolitza per C18:3 8t,10t,12c, que fa referència al fet que té en total tres enllaços dobles C=C, dos d'ells en conformació trans i l'altre en cis, disposats de forma alternada.
A temperatura ambient és un sòlid que fon a 40-40,5 °C. És soluble en propanona, etanol, ciclohexà, dietilèter, pentà i èter de petroli. És un àcid gras poc freqüent. Fou aïllat per primera vegada pels investigadors Mary J. Chisholm i C.Y. Hopkins el 1960 del llevamà de jardí o Calendula officinalis, d'on prové el seu nom comú àcid calèndic. Totes les altres espècies del gènere Calendula també presenten el mateix àcid gras, essent el component majoritari (38,9 % a 58,4 %) de l'oli que se n'extreu d'elles.
Forma part del grup d'àcids grassos isòmers geomètrics i de posició de l'àcid linolènic, amb tres enllaços dobles conjugats i amb un total de devuit àtoms de carboni disposats en una cadena lineal. Sovint se'ls anomena CLN i a més d'ell formen el grup l'àcid α-eleoesteàric, l'àcid catàlpic, l'àcid punícic i l'àcid jacàric. Tots ells presenten propietats citotòxiques contra les cèl·lules canceroses.
Com els altres àcids CLN té molts efectes beneficiosos, com ara l'efecte citotòxic sobre cèl·lules tumorals humanes (còlon, mama i pròstata), propietats antioxidants, per disminuir l'acumulació de triacilglicerol hepàtic i antiobesitat. La posició del doble enllaç és un factor important per a la citotoxicitat de l'àcid en qüestió. L'efecte citotòxic de l'àcid punícic, de l'àcid eleosteàric i l'àcid catàlpic són molt més forts que l'àcid calèndic.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0183)». Arxivat de l'original el 2018-04-05. [Consulta: 5 abril 2018].
* ↑ Chisholm, Mary J.; Hopkins, C. Y. «Conjugated fatty acids of tragopogon and calendula seed oils». Canadian Journal of Chemistry, 38, 12, 01-12-1960, pàg. 2500–2507. DOI: 10.1139/v60-339. ISSN: 0008-4042.
* ↑ Chisholm, Mary J.; Hopkins, C. Y. «Calendic acid in seed oils of the genus calendula». Canadian Journal of Biochemistry, 45, 2, 01-02-1967, pàg. 251–254. DOI: 10.1139/o67-028. ISSN: 0008-4018.
* ↑ Schwab, Manfred. Encyclopedia of Cancer (en anglès). Springer Science & Business Media, 2011-10-14. ISBN 9783642164828.
* ↑ Koba, Kazunori; Yanagita, Teruyoshi «Health benefits of conjugated linoleic acid (CLA)». Obesity Research & Clinical Practice, 8, 6, pàg. e525–e532. DOI: 10.1016/j.orcp.2013.10.001.
# Àcid carbònic

L'àcid carbònic és l'àcid que s'obté en dissoldre el diòxid de carboni en aigua, segons l'equilibri químic: CO₂(g) + H₂O(l) ↔ H₂CO₃. Aquest, es troba molt desplaçat cap a l'esquerra (k$_1$= 4,45.10$^{-7}$ i k₂=4,69.10$^{-10}$ a 25 °C). Només una molècula de cada 480 molècules forma l'àcid a 25 °C. L'àcid com a tal no s'ha aïllat mai però se sap de la seva existència perquè forma els carbonats i els hidrogencarbonats (altrament anomenats bicarbonats).
Aquest àcid es troba dissolt en els vins escumosos i l'aigua amb gas, les bombolles estan formades per diòxid de carboni procedent de la descomposició d'aquest àcid. També l'aigua de la pluja en conté una petita quantitat per dissolució del diòxid de carboni de l'aire. En les pastilles efervescents es forma l'àcid. La sang també en conté una petita quantitat.
# Àcid glucurònic

L'àcid glucurònic (nom derivat del grec: γλυκός "dolç" + οὖρον "orina") és un àcid carboxílic. La seva estructura és similar a la de la glucosa. Però el sisè carboni de l'àcid glucorònic s'oxida a un àcid carboxílic. La seva fórmula química és C₆H$_{10}$O₇. Les sals i èsters de l'àcid glucorònic es coneixen com a glucuronats; l'anió C₆H$_9$O₇$^−$ és l'ió glucuronat. No s'han de confondre l'àcid glucorònic amb l'àcid glucònic, el segon és un àcid carboxílic linear resultant de l'oxidació d'un carboni diferent de la glucosa. Les glucuronidases són tots aquells enzims que hidrolitzen l'enllaç glucosídic entre l'àcid glucurònic i algun altre compost. S'usen per a determinar els esteroides urinaris i els esteroides conjugats a la sang. En totes les plantes i mamífers excepte els conillets d'índies i els primats, l'àcid glucurònic és un precursor de l'àcid ascòrbic, altrament dit vitamina C.

## Funcions

* L'àcid glucurònic és comú en les cadenes de carbohidrats de proteoglicans. És part de secrecions mucoses d'animals (com la saliva), el glucocàlix i la matriu intercel·lular (com per exemple el hialuronan)
* Glucuronidació de substàncies tòxiques en el cos animal lligat al metabolisme xenobiòtic de substàncies com les drogues, els contaminants, estrògens, etc.
Les substàncies que resulten de la glucuronidació es coneixen com a glucurònids (o glucuronòsids).

## Referències

* ↑ Harvey, Richard. Biochemistry (5th Edition). Philadelphia: Wolters Kluwer: Lippincott Williams and Wilkins, 2011, p. 161. ISBN 978-1-60831-412-6.
* ↑ King C, Rios G, Green M, Tephly T «UDP-glucuronosyltransferases». Curr. Drug Metab., 1, 2, 2000, pàg. 143–61. DOI: 10.2174/1389200003339171. PMID: 11465080.

## Bibliografia

* Chiu SH, Huskey SW «Species differences in N-glucuronidation» (abstract). Drug Metab. Dispos., 26, 9, 1998, pàg. 838–47. Arxivat de l'original el 2009-02-10. PMID: 9733661 [Consulta: 19 maig 2012].
* Kuehl GE, Murphy SE «N-glucuronidation of nicotine and cotinine by human liver microsomes and heterologously expressed UDP-glucuronosyltransferases». Drug Metab. Dispos., 31, 11, 2003, pàg. 1361–8. DOI: 10.1124/dmd.31.11.1361. PMID: 14570768.
* Mannfred A Hollinger, Introduction to Pharmacology, ISBN 0-415-28033-8
* Chang, K. M.; McManus, K.; Greene, J.; Byrd, G. D.; DeBethizy, J. D. Glucuronidation as a metabolic pathway for nicotine metabolism. 1991
* Coffman B.L., King C.D., Rios G.R. and Tephly T.R. The glucuronidation of opioids, other xenobiotics, and androgens by human
* Kuehl GE, Murphy SE «N-glucuronidation of trans-3'-hydroxycotinine by human liver microsomes». Chem. Res. Toxicol., 16, 12, 2003, pàg. 1502–6. DOI: 10.1021/tx034173o. PMID: 14680362.
* Benowitz NL, Perez-Stable EJ, Fong I, Modin G, Herrera B, Jacob P «Ethnic differences in N-glucuronidation of nicotine and cotinine». J. Pharmacol. Exp. Ther., 291, 3, 1999, pàg. 1196–203. PMID: 10565842.
# Àcid hipofosforós

L'àcid hipofosforós, en anglès:Hypophosphorous acid, és un oxoàcid fosforós i un potent agent reductor amb la fórmula molecular H₃PO₂. Els químics de la química inorgànica també li donen el nom de "HPA" o el d'àcid fosfònic. És un compost incolor de baix punt de fusió soluble en aigua, dioxà i alcohols. La seva fórmula generalment s'escriu com H₃PO₂, però la forma més descriptiva de fer-ho és com HOP(O)H₂ que mostra el seu caràcter monopròtic. Les sals derivades d'aquest àcid es diuen fosfinats (hipofosfits).
HOP(O)H₂ existeix en equilibri químic amb el tautòmer minoritari HP(OH)₂.

## Preparació i disponibilitat

Aquest àcid es prepara industrialment via un procés de dues fases.
    P₄ + 3OH$^−$ + 3H₂O → 3H₂PO₂$^−$ + PH₃
Làcid lliure es pot preparar per l'acció d'un àcid fort sobre aquestes sals hipofosfites.
    H₂PO₂$^−$ + H$^+$ → H₃PO₂
HPA normalment es subministra en una solució aquosa al 50%.

## Usos

L'àcid hipofosforós es fa servir en la formulació productes farmacèutics, decoloració de polímers, tractament de l'aigua i obtenir metalls preciosos o no ferrosos. El seu ús principal és en la placa electrolítica. En la química orgànica el seu ús principal és en la reducció de les sals d'arenediazon convertint ArN₂$^+$ cap a Ar-H.

### Estatus químic en la llista DEA I

Com que l'àcid hipofosforós pot reduir el iode elemental per formar àcid hidroiòdic, el qual és un reactiu efectiu per a reduir l'efedrina o pseudoefedrina a metamfetamina, la United States Drug Enforcement Administration designa, des del 2001, l'àcid hipofosforós i les seves sals com precursor químic en la seva llista DEA. Per això el seu ús és restringit i controlat als Estats Units.

## Derivats orgànics i inorgànics

Es coneixen nombrosos derivats en els quals els dos àtoms d'hidrogen enllaçats directament al fòsfor són substituïts per grups orgànics. Aquest derivats es coneixen com a àids fosfínics i les seves sals com fosfinats.

## Fonts

* ChemicalLand21 Listing Arxivat 2013-01-02 at Archive.is
* D. E. C. Corbridge "Phosphorus: An Outline of its Chemistry, Biochemistry, and Technology" 5th Edition Elsevier: Amsterdam. ISBN 0-444-89307-5.
* V. V. Popik, A. G. Wright, T. A. Khan, J. A. Murphy "Hypophosphorous Acid" in Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis (Ed: L. Paquette) 2004, J. Wiley & Sons, New York. doi:10.1002/047084289.
* D. W. Rich, M. C. Smith, Electroless Deposition of Nickel, Cobalt & Iron. IBM Corporation, Poughkeepsie, NY (1971)

## Referències

* ↑ Robison, M. M.; Robison, B. L. (1956). "2,4,6-Tribromobenzoic acid". Org. Synth. 36:94; Coll. Vol. 4:947.
* ↑ Kornblum, N. (1941). "3,3'-Dimethoxybiphenyl and 3,3'-dimethylbiphenyl". Org. Synth. 21:30; Coll. Vol. 3:295.
* ↑ Gordon, P.E.; Fry, A.J.; Hicks, L.D. Further studies on the reduction of benzylic alcohols by hypophosphorous acid/iodine. 23 August 2005. ARKIVOC 2005 (vi) 393-400. ISSN 1424-6376.
* 1 2 66 FR 52670—52675. 17 October 2001.
* ↑ «21 CFR 1309». Arxivat de l'original el 2009-05-03. [Consulta: 12 gener 2014].
* ↑ 21 USC, Chapter 13 (Controlled Substances Act)
# Àcid homogentísic

L'àcid homogentísic (àcid 2,5-dihidroxifenilacètic àcid) és un àcid fenòlic que es troba de manera natural a l'arboç (Arbutus unedo). És també present al bacteri patogen de plantes Xanthomonas campestris pv. phaseoli i al llevat Yarrowia lipolytica on participa en la producció de pigments marrons. Per dimerització oxidativa produeix l'àcid hiposudòric, un dels principals constituents de la 'suor de sang' dels hipopòtams.
També es coneix amb el nom d'àcid melànic, proposat pel químic britànic William Prout.

## Patologia humana

Els problemes en el funcionament de l'enzim HGD (generalment deguts a una mutació) són la causa de la malaltia alcaptonúria, provocada per l'acumulació d'un excès d'àcid homogentísic i el seu òxid, l'alcaptona, responsable del color fosc de l'orina de les persones que la pateixen.

## Metabolisme

L'àcid homogentísic és un compost intermedi de la via de degradació dels aminoàcids aromàtics fenilalanina i tirosina. És el substrat de l'enzim àcid homogentísic 1,2-dioxigenasa (HGD) i, en condicions normals, és pràcticament indetectable en sang i orina.

## Referències

* ↑ Paolo Cabras; Alberto Angioni; Carlo Tuberoso; Ignazio Floris; Fabiano Reniero J. Agric. Food Chem., 47, 10, 1999, pàg. 4064–4067. DOI: 10.1021/jf990141o. PMID: 10552766.
* ↑ «Còpia arxivada». Canadian Journal of Microbiology, 40, 1, 1994, pàg. 28–34. Arxivat de l'original el 2011-07-21. DOI: 10.1139/m94-005 [Consulta: 16 juny 2021]. Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
* ↑ Alexandra Carreira; Luísa M. Ferreira; Virgílio Loureiro Appl Environ Microbiol, 67, 8, 2001, pàg. 3463–3468. DOI: 10.1128/AEM.67.8.3463-3468.2001. PMC: 93044. PMID: 11472920.
* ↑ New England Journal of Medicine, 347, 26, 2002, pàg. 2111–21. DOI: 10.1056/NEJMoa021736. PMID: 12501223.
# Àcid metabòric

L'àcid metabòric, també anomenat àcid oxoborínic, té la fórmula química HBO₂, es forma quan l'àcid bòric (que és soluble en aigua) s'escalfa per sobre de 170 °C, i es deshidrata.
    H₃BO₃ → HBO₂ + H₂O
La forma molecular de l'àcid oxiborínic només es coneix solament en la fase gasosa. Per fusió es polimeritza en llargues cadenes o xarxes sòlides, per això és tan relativament alt el seu punt de fusió del seu estat sòlid.
L'àcid metabòric és un sòlid blanc cristal·lí cúbic que només és lleugerament soluble en aigua. L'àcid metabòric es fon a uns 236 °C, i quan s'escalfa per sobre uns 300 °C es torna a deshidratar formant àcid tetrabòric o àcid pirobòric (H₂B₄O₇):
    4 HBO₂ → H₂B₄O₇ + H₂O
El terme àcid bòric pot de vegades referir-se a qualsevol d'aquests compostos. Un posterior escalfament porta al triòxid de bor.
    H₂B₄O₇ → 2 B₂O₃ + H₂O

## Referències

* ↑ Freyhardt, C. C.; Wiebcke, M.; Felsche, J. «The monoclinic and cubic phases of metaboric acid (precise redeterminations)». Acta Cryst, C56, 2000, pàg. 276–278. DOI: 10.1107/S0108270199016042.
# Àcid pentacosanoic

L'àcid pentacosanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid pentacosílic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb vint-i-cinc àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C25H50O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C25:0.
L'àcid pentacosanoic és un sòlid a temperatura ambient que fon a 83 °C. A la naturalesa ha sigut aïllat de diferents plantes com, per exemple, la bergamota Citrus bergamia, la Pergularia daemia, el sisal Agave sisalana i Shorea maranti, i s'ha identificat a l'esponja Ircinia spinulosa. És lleugerament soluble en cloroform i, en calent, lleugerament soluble en acetat d'etil, en acetona i en metanol. L'índex de refracció és d'1,4292 a 70 °C.
S'ha estudiat el seu ús pel tractament i prevenció dels tipus 1 i 2 de la diabetis mellitus.

## Referències

* ↑ «506-38-7 CAS MSDS (PENTACOSANOIC ACID) Melting Point Boiling Point Density CAS Chemical Properties». www.chemicalbook.com. [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ «Showing Compound Pentacosanoic acid (FDB003081) - FooDB». foodb.ca. [Consulta: 12 febrer 2018].
* 1 2 Uma Makheswari, M. «Drug designing for diabetes mellitus using pentacosanoic acid.». [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ Gunstone, F.D.; Harwood, J.L.; Padley, F.B.. The Lipid Handbook, Second Edition (en anglès). CRC Press, 1994-07-21. ISBN 9780412433207.
* ↑ Rhandour, Z. i col. «Extraction and Recovery of Bioactive Metabolites from Marine Sponge "Ircinia spinulosa"». World Journal of Innovative Research, 1, 2, 12-2016, pàg. 9-13.
* ↑ «TRC | Details of CAS = 506-38-7, ChemicalName = Pentacosanoic Acid, synonym = n-Pentacosanoic Acid; Hyenic Acid; NSC 89289;, MolFormula = C₂₅H₅₀O₂» (en anglès canadenc). www.trc-canada.com. [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0025)». lipidbank.jp. Arxivat de l'original el 2018-02-12. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Àcid pentadecanoic

L'àcid pentadecanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid pentadecílic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb quinze àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C15H30O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C15:0
A temperatura ambient és un sòlid cristal·lí que fon a 52,3 °C. Bull a 257 °C a 100 mmHg. Pot presentar-se en dues estructures cristal·lines. Una pertany al grup espacial A2/a, és monoclínica, la seva cel·la unitat té les arestes de longituds: a = 9,7240 Å, b = 4,9515 Å i c = 84,0224 Å; i angles α = 90° β = 125,3038° i γ = 90°. L'altra és monoclínica i pertany al grup espacial C2/c, amb valors: a = 69,258 Å, b = 4,9556 Å i c = 9,7197 Å; i angles α = 90° β = 98,024° i γ = 90°.
L'àcid pentadecanoic no sol ser sintetitzat pels animals, però es troba en petites quantitats en els productes lactis. Constitueix un 1,05 % del greix de la llet i un 0,43 % del greix de carn dels remugants. S'ha identificat en el cafè, tant verd com torrat, en concentracions 0,38 ppm i 2,7 ppm, respectivament.

## Referències

* ↑ «Pentadecanoic acid W433400». Sigma-Aldrich. [Consulta: 6 febrer 2018].
* 1 2 Pubchem. «PENTADECANOIC ACID» (en anglès). pubchem.ncbi.nlm.nih.gov. [Consulta: 6 febrer 2018].
* ↑ Bond, Andrew D. «On the crystal structures and melting point alternation of the n-alkyl carboxylic acids» (en anglès). New J. Chem., 28, 1, 12-01-2004, pàg. 104–114. DOI: 10.1039/b307208h. ISSN: 1369-9261.
* ↑ Flament, I.; Bessière-Thomas, Y. Coffee Flavor Chemistry (en anglès). John Wiley & Sons, 2002, p. 155. ISBN 9780471720386.
# Àcid perxènic

L'àcid perxènic, H₄XeO₆, és un àcid hipotètic; de fet, és una solució aquosa de tetraòxid de xenó (com el triòxid de crom, que sovint és considerat una barreja d'àcid cròmic amb aigua).
És un agent oxidant molt poderós, i molt acídic, tot i que ho és menys que l'àcid perclòric. Com que és un àcid tetrabàsic, se'n poden formar quatre menes de sals. Per exemple, amb el perxenat de plata es poden formar el trihidrogenperxenat de monoplata, AgH₃XeO₆, el dihidrogenperxenat de diplata, Ag₂H₂XeO₆, l'hidrogenperxenat de triplata, Ag₃HXeO₆, i el perxenat de tetraplata, Ag₄XeO₆.
No és anàleg a cap altre àcid, però el tetraòxid de xenó es pot classificar amb el tetraòxid d'osmi (àcid òsmic), tot i no ser-hi comparable.
# Àcid tetracosanoic

L'àcid tetracosanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid lignocèric) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb vint-i-quatre àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C24H48O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C24:0.
L'àcid tetracosanoic a temperatura ambient és un sòlid blanc que fon a 87,5–88,0 °C. A 10 mm de Hg de pressió bull a 272 °C. La seva densitat entre 4 i 100 °C 0,8207 g/cm³ i el seu índex de refracció val 1,4373 a 70 °C. És soluble en etanol.
Es troba en el carbó de la fusta, d'on prové el seu nom comú, del llatí lĭgnum, ‘llenya’; en diversos cerebròsids i en petites quantitats en la majoria dels greixos naturals. L'oli de les llavors del tamarinde Tamarindus indica, oli de l'Índia, té la proporció més elevada d'àcid tetracosanoic que es coneix, un 22,3 %. També l'oli de la llavor Adenanthera pavonia en conté en quantitats significatives.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0024)». Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 21 febrer 2018].
* ↑ Chow, Ching Kuang. Fatty Acids in Foods and their Health Implications,Third Edition (en anglès). CRC Press, 2007-11-19. ISBN 9781420006902.
# Àguila calçada australiana

L'àguila calçada australiana (Hieraaetus morphnoides) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita en hàbitats variats del continent australià a excepció de les zones de bosc dens. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És una àliga molt petita, amb una llargària 45 – 55 cm. Semblant a l'àguila calçada europea, ocupa un nínxol ecològic intermedi entre aquesta i els aligots.

## Referències

* ↑ «Àguila calçada australiana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 275. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Little Eagle. Hieraaetus morphnoides» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Félix Rodríguez de la Fuente. Enciclopédia Salvat de la Fauna, 1970. Volum 9. Pàg.126.