OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gruppo Sportivo Hockey Trissino

L'Associazione Sportiva Dilettantistica Gruppo Sportivo Hockey Trissino és un club d'hoquei sobre patins de la població italiana de Trissino, a la regió del Vèneto. Va ser fundat l'any 1961 i actualment disputa la Serie A1 italiana.
A nivell nacional, l'any 1974 va guanyar el seu primer títol, la Copa italiana, després de guanyar a l'AFP Giovinazzo a la final. Posteriorment, l'any 1978 va guanyar la Lliga italiana d'hoquei sobre patins.
L'any 2022 va guanyar la Lliga Europea d'hoquei sobre patins, derrotant a la final disputada a Torres Novas a l'AD Valongo. Val a dir que aquesta fou una edició força atípica de la màxima competició continental, doncs els principals equips no decidiren pendre-hi part. Aquella mateixa temporada també guanya la seva segona Lliga italiana, derrotant a la final del play-off al Amatori Lodi.
La temporada 2023 també seria especialment llaurejada. L'equip començaria guanyant la Supercopa italiana enfront el Hockey Sarzana, per posteriorment perdre la final de la Copa Continental enfront l'AD Valongo a Follonica. Posteriorment, guanyaria la Copa d'Itàlia enfront l'Amatori Lodi i, de nou ,la Lliga italiana, derrotant a la final del play-off pel títol al HC Forte di Marmi, aconseguint així alçar-se amb els tres títols nacionals de la temporada. Finalment, acabaria arrodonint una gran temporada amb la Copa Intercontinental enfront el AD Valongo.

## Palmarès
### Nacional

* 3 Lliga italiana: 1978, 2022 i 2023
* 2 Copa italiana: 1974 i 2023
* 1 Supercopa italiana: 2022

### Internacional

* 1 Lliga Europea: 2022
* 1 Copa Intercontinental: 2023

## Referències

* ↑ WSERH. «Trissino is the new European Champion of Rink Hockey | Euroleague» (en anglès britànic). [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «El Barça y los mejores clubs se desmarcan de la Liga Europea» (en castellà), 10-09-2021. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Trissino è campione d'Italia di hockey su pista: dopo la coppa europea anche lo scudetto!» (en italià). [Consulta: 15 juny 2022].
* ↑ Cáceres, Jorge Rodríguez. «Trissino, Dueño de la Supercopa Italiana» (en castellà). [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «Valongo wins the WSE Continental Cup 2022 - World Skate Europe» (en anglès britànic), 18-09-2022. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ Cáceres, Jorge Rodríguez. «Trissino, Campeón de la Copa Intraeuropea… Perdón, Copa Intercontinental» (en castellà). [Consulta: 21 juny 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Enciclopèdia Columbia

L'Enciclopèdia Columbia és una enciclopèdia en un sol volum produïda per Columbia University Press i venuda pel Gale Group. Publicada per primera vegada el 1935, i continuant la seva important relació amb la Universitat de Colúmbia, l'enciclopèdia va passar per grans revisions el 1950 i 1963; l'edició actual és la 6a, impresa l'any 2000. Conté més de 51.000 articles amb un total de 6,5 milions de paraules i també s'ha publicat en dos volums.
Està disponible una versió electrònica de l'enciclopèdia i té llicència de diferents companyies per a ser usada en versió web. A diferència d'altres grans enciclopèdies en anglès, el contingut complet de l'enciclopèdia Columbia està disponible per a usuaris individuals sense pagament.

## Referències

* ↑ «Columbia Encyclopedia». Enciclopedia Británica. [Consulta: 28 juliol 2008].
* ↑ Columbia.thefreedictionary.com
# Encloa

L'encloa, enclova, clòver o sulla (Hedysarum coronarium) és una planta farratgera lleguminosa perenne.

## Descripció

Planta de 30 a 100 cm d'alçada, fulles amb 3 a 7 folíols el·líptics pubescents (amb pèls suaus), floració primaveral amb raïms de 10 a 35 flors i fruits en llegum.

## Conreu

És una planta farratgera típica i quasi exclusiva dels secans de Menorca. També es cultiva a la península (Cadis) i s'ha cultivat a Mallorca, Sicília o Malta (on era la base de les farratgeres). No es pot estendre gaire el seu conreu donat que és molt sensible al fred (a Menorca viu bé, ja que difícilment glaça).
Se sembra a principi de setembre, abans de les pluges de la tardor i encara amb la terra seca. Malgrat que sigui perenne, agrícolament només s'aprofita durant dos anys i el primer, com que la planta creix més aviat poc, no és tan productiva com l'any següent i per això se'n fa un sol dall per tal d'aprofitar-la i no debilitar-la. El moment adequat de recollir-la per ensitjar-la és en plena floració, cosa que acostuma a ser durant el mes d'abril. Quan està acabada de néixer potser caldrà fer un tractament contra llimacs o contra males herbes. A partir d'aleshores es comporta com una planta molt rústega. Aprofita molt bé la climatologia menorquina, ja que les pluges de la tardor són més abundants i segures i la planta creix habitualment amb molt bones condicions durant tota la tardor i tot l'hivern. Si l'any és prou plujós pot donar un rendiment de 45.000 kg de matèria al 16% d'humitat, cosa que representa 7.200 kg de matèria seca. El seu conreu, que era molt tradicional de l'illa, va entrar en regressió a partir de 1975 en competència amb les plantacions de margall i brom que permeten fer diversos dalls cada any. Les autoritats agronòmiques menorquines en promouen el conreu avisant que l'enclova està millor adaptada a les condicions climàtiques i quan l'any és sec la producció no baixa tant com en les gramínies conreades.
# Endiama

L'Empresa Nacional de Prospecção, Exploração, Lapidação e Comercialização de Diamantes de Angola (ENDIAMA E.P.) és l'empresa nacional de diamants de Angola i és el concessionari exclusiu dels drets minerals drets miners en el domini dels diamants. Endiama va produir 8.550.000 de quirats de diamants en 2010. Antonio Carlos Sumbula és el president de la corporació. L'empresa té la seu a l'Edificio Endiama a Luanda. El propietari del 100% de les accions de la societat és l'Estat angolès. Alhora és el principal propietari de la mina de diamants de Catoca, explotada per un consorci format per Endiama (32.8%), l'empresa russa ALROSA (32.8%), la xinesa LLI (18%), i la brasilera Odebrecht (16.4%). Catoca és el setè jaciment de diamants del món, i s'estimava unes reserves de 7 milions de quirats de diamants en 2014 amb uns beneficis una mica inferiors a $1 bilió.

## Participació

Endiama participa en les següents empreses minaires:
* SMC - Sociedade Mineira de Catoca
* Luó - Sociedade Mineira do Camatchia-Camagico
* SDM - Sociedade de Desenvolvimento Mineiro (50 % amb Odebrecht)
* SML - Sociedade Mineira do Lucapa
* Chitotolo - Sociedade mineira
* Mina de diamants de Fucauma
* Mina de diamants de Luarica
* Chibongo
* Yetwene

## Referències

* ↑ DIB Online: Endiama produced 8,55 million carats in 2010 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. March 22, 2011
* ↑ Luís Villalobos «Agrava-se diferendo entre a empresa estatal portuguesa SPE e Angola por causa dos diamantes». Público, 06-02-2014.
* ↑ Mining.com: The state of global rough diamond supply 2014 March 13, 2014

## Enllaços externs

* http://www.endiama.co.ao/default.php Arxivat 2016-12-19 a Wayback Machine.
# Endodòncia

L'endodòncia és un tipus de tractament realitzat en odontologia que consisteix en l'extirpació de la polpa dental i el posterior emplenat i segellat de la cavitat de la polpa amb un material inert. Els odontòlegs especialitzats en aquesta tècnica s'anomenen endodoncistes.

## Referències

* ↑ Contributors, WebMD Editorial. «What Is an Endodontist?» (en anglès). [Consulta: 29 desembre 2023].
# Endometri

L'endometri és el teixit que recobreix l'interior de l'úter i on s'ha d'implantar el zigot. Si hi ha fecundació, el cos luti es manté actiu gràcies a una hormona que és alliberada per l'embrió. Si no hi ha fecundació, l'òvul mor; el cos luti degenera (i forma una cicatriu), deixa de produir estrògens i progesterona i l'endometri es trenca i es desprèn, el procés que provoca la regla o menstruació.

## Vegeu també

* Cicle endometrial.
Viccionari
# Endostil

L'endostil és un solc ciliat longitudinal que es troba a la paret ventral de la faringe dels urocordats, cefalocordats i les larves de les lamprees. Està format per glàndules mucoses i recobert per teixit conjuntiu i cartilaginós. Produeix una mucositat que atrapa partícules d'aliment, ajudant en el transport de l'aliment cap a l'esòfag.
Presenta cèl·lules relacionades amb el metabolisme del iode (formació de compostos iodats). En les larves de les lamprees es metamorfosa en la glàndula tiroide, a l'adultesa i és considerada com un homòleg de la tiroide dels vertebrats.
Atès que es troba en les tres branques dels cordats, se suposa que sorgí en un ancestre comú d'aquests tàxons, en conjunt amb un canvi en el mètode d'alimentació a un intern d'extracció de partícules d'aliment suspeses en l'aigua.

## Referències

* 1 2 Marine, David. 1913. The Metamorphosis of the Endostyle (Thyroid Gland) of Ammocoetes branchialis (Larval Land-Locked Petromyzon marinus (Jordan) or Petromyzon dorsatus (Wilder), The Journal of Experimental Medicine, 17:379-395.
* ↑ Ogasawara, M. and Satoh, N. 1998. Isolation and Characterization of Endostyle-Specific Genes in the Ascidian Ciona intestinalis, The Biological Bulletin, 195:60-69.
# Endoteli corneal

L'endoteli corneal és una sola capa de cèl·lules (és un epiteli escatós simple) que recobreix la superfície posterior de la còrnia. Limita amb la part anterior de la cambra anterior (que omple l'espai entre la còrnia i l'iris).
Aquest epiteli està format per cèl·lules especialitzades, aplanades i riques en mitocondris. L'endoteli corneal regula el transport de líquids i soluts a través de la superfície posterior de la còrnia i manté la còrnia en l'estat lleugerament deshidratat que cal per a la transparència òptica.
# Eyak

L'eyak és una llengua de la família na-dené històricament parlada per la tribu dels eyaks al sud d'Alaska. La llengua s'extingí el 25 de gener de 2008 amb la mort de la seva darrera parlant, Marie Smith Jones.

## Referències

* ↑ «Alaska OKs Bill Making Native Languages Official» (en anglès). NPR.org.
# Eyalat de Temeşvar

L'Eyalat de Temesvár (turc otomà: ایالت تمشوار; Eyālet-i Tımışvār, ایالت تمشوار; Eyālet-i Tımışvār), conegut com Eyalat de Yanova després de 1658, era una unitat administrativa de primer nivell (eyalat) de l'Imperi otomà situada a la regió del Banat, Europa Central.
A més de Banat, la província també incloïa una àrea al nord del riu Mureș, part de la regió de Crișana. El seu territori ara està dividit entre Hongria, Romania i Sèrbia. La seva capital era Temeşvar (romanès: Timișoara).

## Noms

El nom de la província en turc otomà era eyalet-i Temesvár o eyalet-i Tımışvar (en turc modern: Temesvár Eyaleti o Tamışvar Eyaleti), en hongarès era Temesvári vilajet, en romanès va ser Eialetul Timisoarei o Paşalâcul Timişoara, en serbi va ser Темишварски ејалет o Temišvarski ejalet. La província va rebre el seu nom de la seva seu administrativa, Temeşvar. El nom turc Temeşvar es dona després de l'hongarès, Temesvár que significa "Castell al Timiș" (riu).

## Història

L'eyalat de Temeşvar es va formar el 1552, quan el castell hongarès de Temesvár defensat per la tropa de István Losonczy va ser capturat per les tropes otomanes dirigides per Kara Ahmad Paixà el 26 de juliol de 1552 i va existir fins al 1716, quan va ser conquistat per la Monarquia Habsburg. L'eyalat estava dirigit per un vali (governador) o beglerbegi (a vegades amb la posició de paixà o visir), la residència del qual estava en l'antic castell de Hunyadi a Temeşvar. El 1718, els Habsburg van formar una nova província en aquesta regió, anomenada Banat de Temeswar després de la seva victòria en la guerra austro-turca (1716-1718) i la signatura del Tractat de Passarowitz.

## Governadors

* Kazim-bey o Gazi Kasim-pasha (1552-1554)
* Hasan-pasha (1594)
* Sofi Sinan-pasha (1594)
* Hasan-pasha, el més jove (1594)
* Mustafa Pasha (juliol de 1594)
* Dželalija Hasan-paša (1604-1605)
* Ahmed-paša Dugalić (1605-?)
* Ibrahim-pasha (1687)
* Ibrahim-pasha (1701-)

## Vegeu també

* Banat
* Banat de Temesvar

## Referències

* ↑ «Some Provinces of the Ottoman Empire». Geonames.de. [Consulta: 25 febrer 2013].
* ↑ Osman Okyar; Hali̇l İnalcık. Türkiye'nin Sosyal Ve Ekonomik Tarihi, 1071–1920: Birinci Uluslararası Türkiye'nin Sosyal Ve Ekonomik Tarihi Kongresi Tebliğleri. Meteksan, 1980, p. 68. «eyalet d'Ineu (Yanova) —nom donné après 1658 à l'eyalet de Temesvar»
* ↑ Milan Tutorov, Banatska rapsodija, Novi Sad, 2001, page 151.
* ↑ Milan Tutorov, Banatska rapsodija, Novi Sad, 2001, page 194.
* ↑ Milan Tutorov, Banatska rapsodija, Novi Sad, 2001, page 195.
* ↑ Milan Tutorov, Banatska rapsodija, Novi Sad, 2001, page 198.
* ↑ Milan Tutorov, Banatska rapsodija, Novi Sad, 2001, page 232.
* ↑ Milan Tutorov, Banatska rapsodija, Novi Sad, 2001, page 249.
# Ezosmodzgavari

L'ezosmodzgavari (georgià: ეზოსმოძღვარი) era el cap de la cort del regne d'Ibèria. Era una personalitat molt important i, de fet, la persona de més rang que no era membre de la família reial. En textos grecs, hom s'hi referia com a ἐπίτροπος (epítropos), terme traduïble per 'administrador'.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# F.G.L.

L'F.G.L. o FGL fou un microcotxe construït a Almoradí, Baix Segura, per l'enginyer i manyà Francisco Gómez López entre 1958 i 1959. El vehicle, del qual Gómez en construí una sola unitat per al seu ús particular, duia un motor Iresa monocilíndric de 197 cc que desenvolupava 8,5 CV, caixa de canvis de tres velocitats i una carrosseria de dues places feta a Alacant. Actualment, forma part de la col·lecció MicroCarMuseum d'Atlanta, EUA.

## Referències

* ↑ «F.G.L. (Francisco Gómez López) - (1958 - 1959)» (en castellà). autopasion18.net. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «FGL» (en castellà). losorigenes.net. [Consulta: 5 maig 2016].
# Illa de Bazaruto

L'illa de Bazaruto és una illa de Moçambic situada a 80 km al sud-est de la desembocadura del Save. És l'illa més gran de l'arxipèlag de Bazaruto. Pertany al districte d'Inhassoro, a la província d'Inhambane i forma part del Parc Nacional de Bazaruto.
Les planes costaneres mostren nombrosos llacs i un ambient pantanós que sembla de topografia càrstica. Darrere de la zona existeix roca calcària que s'ha erosionat en un paisatge esquitxat, donant lloc a la creació de pous plens d'aigua. Les precipitacions en aquest clima tropical humit ascendeix a al voltant de 850 mm (33 polzades) a l'any, en gran part concentrat en els mesos de desembre a març. El poble continental més proper a l'illa de Bazaruto és Inhassoro.
L'illa de Bazaruto Island és la localització de Prize Island, un concurs de televisió britànic produït per Endemol per ITV. La primera temporada es va emetre el 27 d'octubre 2013.

## Referències

* ↑ http://www.maplanga.co.za/area/mozambique/bazaruto-island.php
* ↑ «The Bazaruto National Park». Mozambique Ministry of Tourism. Arxivat de l'original el 2008-11-21. [Consulta: 16 octubre 2011].
* ↑ http://www.worldclimate.com Information for Vilankulo

## Enllaços externs

* National Aeronautic and Space Administration
* Arxivat 2008-05-30 a Wayback Machine.
* Bazaruto Island - Beautiful Sandy Island
* Parc Nacional de Bazaruto Arxivat 2014-05-25 a Wayback Machine.
# Illa de Byam Martin

L'illa de Byam Martin (en anglès Byam Martin Island) és una de les illes àrtiques que conformen l'arxipèlag de la Reina Elisabet, pertanyent al territori de Nunavut, al nord del Canadà.

## Geografia

Situada a la part septentrional de les aigües del Canal del Vescomte Melville, pertany al grup de les Illes de la Reina Elisabet. Les illes més properes són: a l'oest, l'Illa de Melville, de la qual la separen les aigües del canal de Byam Martin (27 km d'amplada), a l'est, separades pel canal d'Austin, l'Illa de Bathurst (a 35 km) i l'illa Alexander (a 42 km), al sud, les aigües obertes del Canal del Vescomte Melville.
L'illa de Byam Martin té forma arrodonida, amb una llargada de 46 km i una amplada de 37 km. La seva superfície és de 1.150 km², cosa que fa que sigui la 16a illa de l'arxipèlag de les Illes de la Reina Elisabet i la 44a del Canadà.
El terreny és força baix, amb una mitjana de 100 m, tot i que arriba als 153 m, com a punt culminant, en la seva part sud. El relleu està molt fracturat per nombroses valls fluvials estacionals.

## Història

L'illa de Byam Martin fou visitada per primera vegada per l'explorador britànic William Edward Parry en la seva segona expedició de 1819-1820 a l'Àrtida en busca del Pas del Nord-oest. Parry ja havia estat a l'àrtic amb John Ross, però el 1819 organitza una nova expedició formada per dos vaixells, el HMS Hecla, de 375 tones, i el HMS Griper, de 180 tones. Van sortir d'Anglaterra el maig de 1819 i el 4 d'agost arribaren a l'estret de Lancaster, que lliure de gel, els va permetre avançar ràpidament cap a l'oest. En aquesta travessia van descobrir nombroses illes totalment desconegudes fins aleshores, entre les quals hi havia l'illa de Byam Martin. Al conjunt de les illes anomenaran arxipèlag de Parry, però des de 1953 es diuen Illes de la Reina Elisabet. Porta el nom en honor de Sir Thomas Byam Martin, almirall de la Marina Reial Britànica (1773-1854).

## Referències

* ↑ «Byam Martin Island». Oceandots.com. [Consulta: 7 febrer 2011].
* ↑ Parry, William Edward. Journal of a Voyage for the Discovery of a North-West Passage from the Atlantic to the Pacific: Performer in the Years 1819-1820, in His Majesty's Ships Hecla and Grip, under the orders of William Edward Parry. Londres: princeton.edu, 1821. ISBN 46198505.

## Enllaços externs

* Illa de Byam Martin a atlas.nrcan.gc.ca
# Illa de Cardona

L'Illa de Cardona és una petita illa al costat oest de l'entrada al port de Ponce, a Puerto Rico. Va ser inscrita en el Registre Nacional de Llocs Històrics dels EUA el 22 d'octubre de 1981. És una de les set illes adscrites al municipi de Ponce.
Posseeix un far anomenat Far de l'Illa Cardona (també conegut com a Far del Port de Ponce o Far de Cayo Cardona) és l'únic far de 6è ordre a Puerto Rico, amb una torre cilíndrica adjunta. El far es troba en una petita illa de 6 acres (24.000 m²), a l'oest del Port de Ponce. El Far de Cayo Cardona, juntament amb el Far de Guánica està vinculat als de Los Morrillos i Caja de Muertos i guia l'entrada al Port de Ponce. L'illa és accessible només en vaixell privat, però pot ser vista des de la torre d'observació al passeig marítim de la Guancha. No està oberta al públic. El primer far va ser instal·lat sota el domini espanyol el 1889 i automatitzat el 1962. El 1942, durant la Segona Guerra Mundial, es deixà d'usar, però es va engegar de nou el 10 de novembre de 1943. El Far segueix sent una ajuda activa a la navegació.

## Referències

* ↑ National Register of Historic Places Inventory-nomination Form - Cayo Cardona Light. United States Department of the Interior. National Park Service. (Washington, D.C.) Page 2. Listing Reference Number 81.000.691. October 22, 1981.
* ↑ "Historic Light Station Information and Photography: Puerto Rico" United States Coast Guard Historian's Office.
* ↑ http://www.nps.gov/history/maritime/light/cardona.htm
# Illa de Hamilton (Canadà)

L'Illa de Hamilton és una illa deshabitada ubicada a la Regió Qikiqtaaluk, Nunavut, Canadà. Se situa prop de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, al conegut com Parry Channel, al nord de l'Illa Russell i al sud-est de l'Illa Young.

## Referències

* ↑ «Hamilton Island, Nunavut» (en anglès). Cfdnet.com. Arxivat de l'original el 2007-12-12. [Consulta: 5 juliol 2008].
# Illa de Hovgaard (Groenlàndia)

L'illa de Hovgaard (en danès: Hovgaard Ø) és una gran illa deshabitada del mar de Groenlàndia, Groenlàndia. L'illa va rebre el nom en record d'Andreas Hovgaard, explorador polar i oficial de la marina danesa que va dirigir una expedició al mar de Kara amb el vaixell de vapor Dijmphna el 1882 i 1983.

## Geografia

L'illa de Hovgaard és una illa costanera situada al sud de la península de Holm Land. A l'oest hi ha l'illa Lynn, més petita, i a l'est i al sud-est el mar de Groenlàndia. El Dijmphna Sound limita l'illa a l'oest i al nord, i al sud-oest hi ha la desembocadura del fiord Nioghalvfjerd i la glacera Nioghalvfjerdsbrae.
L'illa té una longitud de 60 km i una amplada de 42 km. Una part de l'interior està coberta per una capa de gel.
El clima polar hi predomina. La temperatura mitjana anual és de -17 °C. El mes més càlid és el juliol, quan la temperatura mitjana arriba als -2 °C i el més fred, el febrer, quan la temperatura s'enfonsa a -29 °C.

## Història

L'illa de Hovgaard va ser explorada i nomenada per la desafortunada expedició danesa a la costa nord-est de Groenlàndia el 1906-1908. La costa nord-oest de l'illa va ser inspeccionada per Alfred Wegener el 1907, el qual va situar l'illa de Lynn al mapa per primera vegada a la història.

## Referències

* 1 2 Hovgaard Ø. In: Anthony K. Higgins: Exploration history and place names of northern East Greenland. Geological Survey of Denmark and Greenland Bulletin Bd. 21, 2010. Copenhagen 2010, ISBN 978-87-7871-292-9
* ↑ «Hovgaard Ø». Mapcarta. [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «NASA Earth Observations Data Set Index». NASA. Arxivat de l'original el 26 d’abril 2020. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ G. Amdrup: Report on the Danmark Expedition to the North-East Coast of Greenland 1906–1908. In: Meddelelser om Grønland. vol. 41, 1913, pp. 143–147.
# Illa de Matemo

L'illa de Matemo és una de les Illes Quirimbas, situada al nord-est de l'illa d'Ibo (part del districte de Cujo) a la província de Cabo Delgado, al nord de Moçambic, prop de 100 quilòmetres de la ciutat de Pemba. Té una superfície d'al voltant de 24 km², cinc pobles i un hotel, el Matemo Island Resort, que forma part dels Resorts Rani.

## Referències

* ↑ http://www.geographic.org/geographic_names/name.php?uni=-492095&fid=4234&c=mozambique
* ↑ https://web.archive.org/web/20070930145154/http://www.matemoresort.com/resort/location.php
* ↑ «Matemo Resort». Arxivat de l'original el 2006-09-24. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Illa de Melville

«Illa de Melville» té aquests significats:
* illa de Melville (Austràlia), una illa d'Austràlia dependent del Territori del Nord.
* illa de Melville (Canadà), una illa del Canadà repartida entre els Territoris del Nord-oest i Nunavut.
* També al Canadà, l'illa de Melville (Nova Escòcia) es troba al final del braç nord-occidental del port de Halifax, a Nova Escòcia.