OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquim Batet i Palet

Joaquim Batet i Palet (Barcelona, 14 d'octubre de 1849 - Reus, 9 d'agost de 1929) va ser un escriptor i catedràtic català.
En la seva joventut va participar en el moviment renaixentista barceloní. Fou un dels fundadors i president de la secció de literatura de la Jove Catalunya. Catedràtic de Geografia i Història a l'institut de Maó, va arribar a l'Institut de Reus el 1900, on feia classes d'història i de llatí. Publicà a la Revista de Girona, cosa que fa suposar una estada a aquella capital, i als periòdics reusencs Las Circunstancias i Diario de Reus. El 1901 és nomenat director de l'Institut de Reus. Col·laborà assíduament al Centre de Lectura, del qual en va ser president. Va publicar diverses obres d'ensenyament de llatí i de geografia i unes notes biogràfiques d'escriptors gironins. Deixà inèdits uns volums d'efemèrides reusenques i de biografies de fills il·lustres de Reus

## Referències

* ↑ «Joaquim Batet i Palet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: Ajuntament, 1991, p. 103-104.
# Tutuilla

Tutuilla és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 460 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tutuilla tenia 460 habitants, 157 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 8,9 habitants per km².
Dels 157 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,1% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 16,6% no eren unitats familiars. En el 12,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.679 $ i la renda mediana per família de 50.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.143 $ mentre que les dones 28.500 $. La renda per capita de la població era de 18.826 $. Aproximadament el 10,2% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tutuilla». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tutuilla». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llista de seleccions esportives de nacions sense estat

La llista de seleccions esportives de nacions sense estat conté aquelles seleccions esportives de nacions sense estat.

## Regne Unit

El cas més conegut és el del Regne Unit. Aquest país compta, a més de la selecció nacional del Regne Unit - que participa en els jocs olímpics- i de la selecció nacional de Gran Bretanya -que participa en ben poques proves-, amb 17 combinats més que en depenen:
* Bermudes (reconeguda per 31 federacions internacionals)
* Anglaterra (per 20)
* Escòcia (per 20)
* Gal·les (per 19)
* Gibraltar (per 12)
* Irlanda del Nord (per 8)
* Montserrat (per dues)
* Anguilla
* Guernsey
* Illes Caiman
* Illa de Man
* Illes Turks i Caicos
* Illes Verges Britàniques
* illa de Jersey
* Illes Malvines (Falkland)
* Santa Helena

## Estats Units

Els Estats Units d'Amèrica, que a més de la selecció nacional presenten les seleccions de:
* Puerto Rico (reconeguda per 46 federacions internacionals)
* Illes Verges Americanes (per 28)
* Guam (per 26)
* Samoa Americana (per 22)
* Illes Mariannes del Nord (per 15)
* Alaska
* Hawaii

## França

França permet també la participació de:
* Tahití (reconeguda per 16 federacions internacionals)
* Guadeloupe
* Guaiana Francesa
* Martinica
* Nova Caledònia
* Reunió

## Països Baixos

Els Països Baixos presenten altres seleccions com:
* Aruba (reconeguda per 28 federacions internacionals),
* Antilles Neerlandeses (per 25)
* Bonaire
* Curaçao

## Xina

També és notori el cas de la Xina, que presenta tres seleccions més a part de la nacional (República Popular de la Xina):
* Taiwan (reconeguda per 54 federacions)
* Hong Kong (per 50)
* Macau (per 31)

## Espanya

* Catalunya (vegeu Seleccions esportives catalanes)

## Altres

Altres territoris amb seleccions reconegudes són:
* Palestina (reconeguda per 23 federacions internacionals)
* Illes Fèroe (Dinamarca), (per 10)
* Groenlàndia (Dinamarca), (per 5)
* Flandes (Bèlgica)
* Illa Norfolk (Austràlia)
* Quebec (Canadà)
# Vil·la Comèdia

La Vil·la Comèdia era una vil·la romana propietat de Plini el Jove, a Lierna, a la costa de llac de Como, al nord d'Itàlia. Plini tenia més vil·les al llac de Como; li va escriure al seu amic Voconius Romanus, però, que Vil·la Comèdia i la Vil·la Tragèdia eren les seues preferides. Totes dues vil·les ara són en ruïnes.
En la seua carta a Voconio Romano, Plini va escriure que la Vil·la Tragèdia era en un pujol apartat del llac, però que la Vil·la Comèdia era just vora l'aigua. La gent pensa que la Vil·la Tragèdia era a Bellagio, una petita ciutat al llac de Como. Ningú sap amb certesa on era la Vil·la Comèdia. L'historiador Paolo Giovio (1483-1552) pensava que cap al segle xvi la Vil·la Comèdia era a prop de les aigües del llac. Al 1876, però, un terra romà de mosaic i moltes monedes romanes es trobaren a Lierna, una altra petita ciutat del llac de Como. Molta gent ara pensa que el terra de mosaic era una part de la Vil·la Comèdia. Élisée Reclus també identificà la Vil·la Comèdia, situada a Lierna, un antic poble italià del llac de Como, originàriament utilitzat com a descans d'hivern per a les legions romanes i després, per la seua bellesa, es va convertir en un lloc per als nobles de l'antiga Roma. Com una vil·la en les roques de la qual deriva el nom Li Erna (en la roca).
Plini el Jove escrigué sobre una altra de les seues vil·les del llac de Como al seu amic Caninius Rufus.
Plini heretà una vasta herència de la seua mare al llac Como (praedia materna), de la qual esdevingué el propietari nouvingut a la majoria d'edat, i a la qual era molt aficionat. Plini també heretà de son pare i després de diversos amics i admiradors, com llegim en les seues cartes. Al llac de Como, el recordem per les seues dues vil·les Tragoedia, amb els seus horitzons alts, i Comoedia, davant d'una platja. La Vil·la Comèdia de Plini fou identificada a Lierna per Santo Monti, com ha estat identificat a Lierna per Sigismondo Boldoni.

## Referències

* ↑ Goretti, Aurelio (2001). Lierna: un paese tra lago e monti. Extracts Còpia de fitxer a la Wayback Machine. retrieved from Lierna.net, 25 de novembre 2017 (toscà).
* ↑ Reclus 1982, p. 282
* ↑ Italy; Documents and Notes, Vol. 32, Issue 3, pàg. 105.
* ↑ Sirago, Vito A. «La proprieta' di Plinio il Giovane». L'Antiquité Classique, 26, 1, 1957, pàg. 40–58. DOI: 10.3406/antiq.1957.3308.
* ↑ Pl. Le Jeune et ses héritieres, 3 voll. París, 1901-2: vol. 1, pàgs. 16-19.
* ↑ W. Otto, Zur Lebensgeschichle des jung. Plinius, Munchen, 1919, p. 98: 1) Ep. 2,1,8 ; 2) Per Pl. Il Natural. Cf. Ep. 6, 16; 6,20; 3) Cf. Allain, op. cit. vol. 1, p. 66; 4) Ep. 5. 15, 2; 7, 11, 5; 5) E. Allain, op. cit. vol. 1, p. 69 (alemany).
* ↑ Pl. Il Giov. M. Schuster, II ed., Lipsia, 1952 (toscà).
* ↑ Ep., 9, 7, 3 següents: s'esmenta que les vil·les de Plinu estan construïdes "More Baiano", en baia, al Golf de Pozzuoli, on les altures permeten l'una i l'altra disposició.
* ↑ En Allain, op. cit. vol. III, pàgs. IX-XX, n. 5 (toscà).
# Wilfredo Peláez Esmite

Wilfredo Peláez Esmite (San José de Mayo, 27 d'octubre de 1930 - Montevideo, 22 de maig de 2019) fou un jugador de bàsquet uruguaià que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició de bàsquet. En el partit contra França unes controvertides decisions de l'àrbitre Vincent Farrell van acabar una baralla en què l'àrbitre acabà a l'hospital inconscient. Els principals instigadors de la batussa foren ell i Carlos Roselló, que foren expulsats d'aquest i posteriors Jocs.

## Referències

* ↑ «Falleciò el Olìmpico de Helsinky Wilfredo «Plomo» Pelaez – Urubasket» (en castellà). [Consulta: 26 maig 2019].
* 1 2 «Olympedia – Wilfredo Peláez». [Consulta: 28 abril 2024].
# Miguel Ángel Seijas Cuestas

Miguel Ángel Seijas Cuestas (Montevideo, 20 de maig de 1930) és un remer uruguaià que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició de doble scull del programa de rem. Formà parella amb Juan Antonio Rodríguez. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, quedà eliminat en sèries en la mateixa prova.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Miguel Seijas». [Consulta: 15 maig 2024].
# Terence Kongolo

Terence Kongolo (Friburg, Suïssa el 14 de febrer de 1994) és un futbolista neerlandès que va fer el seu debut a la lliga amb el Feyenoord de l'Eredivisie durant la temporada 2011-2012. Actualment juga al Rapid de Viena.
El 13 de maig de 2014 va ser inclòs per l'entrenador de la selecció dels Països Baixos, Louis Van Gaal, a la llista preliminar de 30 jugadors per representar aquest país a la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. Finalment va ser confirmat en la nòmina definitiva de 23 jugadors el 31 de maig.

## Referències

* ↑ AFP. «Van Gaal incluye ocho subcampeones mundiales». FIFA, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-15. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Robben y Sneijder encabezan la lista de 30 de Holanda». ESPN, 13-05-2014. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ «Definitieve WK-selectie Oranje» (en neerlandès). OnsOranje, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-31. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ AFP. «Lista sin sorpresas de Países Bajos». FIFA, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-06-01. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Sin sorpresas en la lista de Holanda para el Mundial». ESPN, 31-05-2014. [Consulta: 31 maig 2014].
# Grup de Pauli

En física i matemàtiques, el grup Pauli $G_{1}$ en 1 qubit és el grup de matrius de 16 elements format per la matriu d'identitat $I$ 2×2 i totes les matrius de Pauli
$X=\sigma _{1}={\begin{pmatrix}0&1\\1&0\end{pmatrix}},\quad Y=\sigma _{2}={\begin{pmatrix}0&-i\\i&0\end{pmatrix}},\quad Z=\sigma _{3}={\begin{pmatrix}1&0\\0&-1\end{pmatrix}}$
juntament amb els productes d'aquestes matrius amb els factors $\pm 1$ i $\pm i$ :
$G_{1}\ {\stackrel {\mathrm {def} }{=}}\ \{\pm I,\pm iI,\pm X,\pm iX,\pm Y,\pm iY,\pm Z,\pm iZ\}\equiv \langle X,Y,Z\rangle$
El grup Pauli és generat per les matrius de Pauli, i com elles rep el nom de Wolfgang Pauli.
El grup Pauli de $n$ qubits, $G_{n}$, és el grup generat pels operadors descrits anteriorment aplicat a cadascun d'ells $n$ qubits a l'espai de Hilbert del producte tensor $(\mathbb {C} ^{2})^{\otimes n}$. És a dir,
$G_{n}=\langle W_{1}\otimes \cdots \otimes W_{n}:W_{i}\in \{X,Y,Z\}\rangle .$
L'ordre de $G_{n}$ és $4\cdot 4^{n}$ ja que un escalar $\pm 1$ o $\pm i$ factor en qualsevol posició del tensor es pot moure a qualsevol altra posició.
Com a grup abstracte, $G_{1}\cong C_{4}\circ D_{4}$ és el producte central d'un grup cíclic d'ordre 4 i el grup diedre d'ordre 8.
El grup Pauli és una representació del grup gamma en l'espai euclidià tridimensional. No és isomorf al grup gamma; és menys lliure, ja que el seu element quiral ho és $\sigma _{1}\sigma _{2}\sigma _{3}=iI$ mentre que no hi ha aquesta relació per al grup gamma.

## Referències

* ↑ «Pauli Group - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ Macchiavello, Artur Ekert, Timothy Hosgood, Alastair Kay, Chiara. 7.1 Pauli groups | Introduction to Quantum Information Science (en anglès).
* ↑ Pauli group on GroupNames
* ↑ «The qudit Pauli group: non-commuting pairs, non-commuting sets, and structure theorems» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2024].
# 1-Bromopropà

L'1-bromopropà (n-propilbromur, bromur de propil o nPB) és un compost organobrom amb la fórmula química CH₃CH₂CH₂Br. És un líquid incolor que s'utilitza com a dissolvent. Té una característica olor de hidrocarburs. Les seves aplicacions industrials van augmentar dràsticament al segle xxi a causa de l'eliminació progressiva dels clorofluorocarburs, el percloroetilè i els cloroalcans com l'1,1,1-tricloroetà sota el Protocol de Montreal.

## Propietats fisicoquímiques

L'1-bromopropà és un líquid incolor amb olor d'hidrocarburs. La seva pressió de vapor és de 13,3 kPa a 18 °C. Té una densitat relativa d'1,35 g/cm³ i una densitat relativa de vapor de 4,3. La seva solubilitat en aigua és de 0,25 g/mL a 20 °C. El seu punt d'ebullició és de 71 °C i el de fusió de –110 °C. Té una massa molecular de 123 g/mol.

## Preparació

Les rutes industrials cap a l'1-bromopropà impliquen addicions de radicals lliures als alquens corresponents. D'aquesta manera, s'obté el producte anti-Markovnikov.
Una síntesi de laboratori consisteix a tractar propanol amb una barreja d'àcids bromhídric i sulfúric:
CH₃CH₂CH₂OH + HBr → CH₃CH₂CH₂Br + H₂O
Les vies sintètiques alternatives inclouen el tractament de propan-1-ol amb tribromur de fòsfor o mitjançant una reacció d'Hunsdiecker amb àcid butanoic.

## Usos

L'1-bromopropà s'utilitzava originàriament en la manufactura de pesticides, perfums i fragàncies, medicaments i altres substàncies químiques. Com molts altres halocarburs líquids, l'1-bromopropà s'utilitza com a dissolvent líquid o gasós. És un dissolvent per adhesius dels aerosols. És un dissolvent en la producció d'asfalt, en la indústria aeronàutica per al manteniment i en la producció de fibres sintètiques. És un dissolvent per desgreixar plàstics, òptiques i sobre superfícies metàl·liques, per eliminar els residus de soldadura de les plaques de circuits electrònics. És un dissolvent agressiu amb un valor de Kauri-butanol de 129 que és similar a l'1,1,1-tricloroetà. El seu ús creixent al segle xxi va ser el resultat de la necessitat d'un substitut per als clorofluorocarburs i el percloroetilè (tetracloroetilè) com a dissolvent de neteja en sec, però el seu ús en la neteja en sec ha anat disminuint constantment i el 2020, el seu ús per a la neteja en sec és gairebé obsolet.

## Regulació

A la Unió Europea, l'1-bromopropà ha estat classificat com a tòxic per a la reproducció pel registre, avaluació i restricció de productes químics, la qual cosa el converteix en una «substància molt preocupant». A partir del 5 de gener de 2022, l'1-bromopropà s'ha afegit a la llista de contaminants atmosfèrics perillosos (HAP) de la Llei de l'aire net dels Estats Units. Des de l’any 2007, se n'ha aprovat l'ús en virtut de la Política de Noves Alternatives Significatives (SNAP) de l’EPA dels Estats Units com a substitut adequat dels productes químics que destrueixen la capa d’ozó. L'EPA dels EUA va anunciar que, a partir d’un pla de treball desenvolupat sota la Llei de control de substàncies tòxiques de 1976, el 2013 començarà una avaluació completa del risc de l’1-bromopropà.

## Referències

* ↑ «1-Bromopropano – Estrucplan» (en castellà). [Consulta: 5 març 2023].
# 1-Fenilbutan-1-ona

L'1-fenilbutan-1-ona, coneguda com a butirofenona, és un compost químic orgànic de la classe de les cetones de fórmula molecular C$_{10}$H$_{12}$O, els derivats de la qual, anomenats habitualment butirofenones, es fan servir per al tractament de determinats trastorns psiquiàtrics, com ara l'esquizofrènia, així com pel seu ús com a antiemètics.
Alguns exemples de fàrmacs derivats de la butirofenona, comercialitzats a l'estat espanyol:
* Haloperidol (Haloperidol, varis), antipsicòtic de primera generació abastament usat
* Droperidol (Xomolix) usat en la neuroleptoanestèsia i la sedació a les unitats d'anestèsia i de cures intensives
* Domperidona (EFG, Motilium), un antagonista dopaminèrgic —molt emprat per la seva accióantièmetica— derivat secundari de la butirofenona, sense ser-ho estrictament parlant
L'antipsicòtic atípic risperidona tot i que no és una butirofenona, va ser desenvolupat prenent les estructures del benperidol i la ketanserina com a base.

## Referències

* ↑ Keith Parker; Laurence Brunton Goodman; Louis Sanford; Lazo, John S.; Gilman, Alfred. Goodman & Gilman's The Pharmacological Basis of Therapeutics. 11th. New York: McGraw-Hill, 2006. ISBN 0071422803.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2016.
# 118

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent divuit.
El 118 (CXVIII) va ser un any comú que començava en els darrers dies del calendari julià.

## Esdeveniments

* 28 de març: després d'haver reprimit la revolta dels jueus a Egipte i Cirenaica, el prefecte d'Egipte Quintus Marcius Turbo va ser enviat per reprimir una revolta a Mauretania; a finals d'any fou enviat a la frontera del Danubi.
* 9 de juliol: Hadrià torna a Roma. Va executar quatre senadors, Aulus Corneli Palma, Luci Publici Cels, Gai Avidi Nigrí i Quint Lusi Quiet, tots excònsols, acusats de conspirar contra ell (complot consular). Les seves relacions amb el Senat es van deteriorar.

## Referències

* ↑ Methuen & Co. From Tiberius to the Antonines, 1974. ISBN 0-416-16800-0.
* ↑ Cambridge University Press. The Cambridge ancient history. 11, 2000. ISBN 978-0-521-26335-1.
* ↑ Casa de Velázquez. Un parti hispanique à Rome? : ascension des élites hispaniques et pouvoir politique d'Auguste à Hadrien, 27 av. J.-C.-138 ap. J.-C., 2005, p. 763. ISBN 978-84-95555-80-9.
# A1 - Auto-estrada do Norte

L'Autoestrada A1 (autopista A1), més coneguda com a Autoestrada do Norte, és l'autopista més llarga de Portugal, amb 303 km de longitud. Uneix Lisboa, capital de Portugal, amb Oporto, la segona ciutat més gran Portugal, passant per Santarém, Leiria, Coïmbra i Aveiro.
L'A1 comença a Lisboa, al nus que connecta amb l'A36/CRIL i l'A12, que es dirigeix cap al Pont Vasco da Gama. A partir d'aquest, es desenvolupa per una zona amb una xarxa urbana formada per localitats com Alverca do Ribatejo, Vila Franca de Xira o Carregado. A partir d'A1, l'A1 entra en una zona principalment rural, passant a prop de poblacions de Coelho com Cartaxo i per les rodalies de Santarém. Posteriorment, a les rodalies de Torres Novas, l'A1 enllaça amb l'A23, que es dirigeix cap a Castelo Branco i a la frontera amb Espanya per Vilar Formoso, per la qual cosa aquest enllaç constitueix una important divisió del trànsit.
L'A1 forma part de l' E-01 i parcialment de l' E-80. Dins del Pla Rodoviário Nacional 2000, està identificada com a integrant de l'Itinerari Principal 1 fins al nus de Carvalhos, de l' Itinerari Complementari 2 a partir d'aquest i de l'Itinerari Complementari 1, a partir del nus de l' A29.
La concessionària d'aquesta autopista és Brisa i està en règim de peatge físic.

## Història

El primer tram d'aquesta autopista es remunta al 1961, quan es va inaugurar el tram Lisboa - Vila Franca de Xira, que desdoblava la llavors nova N1. Dos anys després, el 1963, es va inaugurar el ramal nord actual de l'autopista, el tram entre Oporto i Carvalhos. Durant diversos anys, la comunicació per autopista entre Lisboa i Oporto es va resumir en aquests dos petits trams. Tanmateix, la realitat d'una autopista que unís les dues ciutats més importants del país va començar a fer-se realitat el 1982, quan va ser obert al trànsit el tram Condeixa-a-Nova - Mealhada, que va retirar el trànsit del centre de Coïmbra, per on passava la N1. A partir d'aquí, va anar obrint-se al trànsit altres trams fins que el 1991, l'A1 va ser finalitzada, amb l'obertura de l'últim tram, de 87,4 km, entre Torres Noves i Condeixa-a-Nova.

## Referències

* ↑ «Inauguração de autoestradas» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 7 febrer 2025].
# A7 - Auto-estrada do Gerês

L'Autoestrada A7 (autopista A7) o Autoestrada do Gerês és una autopista portuguesa, que connecta Póvoa de Varzim amb Vila Pouca de Aguiar, connectant les subregions Área Metropolitana do Porto, Ave i Alto Tâmega, pertanyents a la Regió Nord, amb una longitud total de 103,9 km.
El tram Póvoa de Varzim-Guimarães d'aquesta autopista és paral·lel al tram Esposende-Guimarães de l'A11. Les dues autopistes s'uneixen prop de Guimarães i segueixen una ruta comuna durant els següents 6 km.
Originalment es pensava que l'A7 era només un ramal que connectava Guimarães amb l'A3 (a Vila Nova de Famalicão). Amb aquest objectiu, l'any 1991 es va afegir la construcció de l'A7 a la concessió de Brisa. El primer tram (entre Famalicão i Serzedelo) es va obrir el 1994 i l'autopista va arribar a Guimarães el 1996, amb una longitud d'uns 20 km. El govern portuguès finalment va decidir estendre l'autopista, tant cap a l'oest (fins a Póvoa de Varzim) com cap a l'est (fins a l'aleshores futura IP3, que connectaria amb Chaves). L'A7 va ser totalment concedida a Aenor (ara Ascendi) el 1999 (durant 30 anys), en el marc de la concessió Norte, concessió que també inclou l'A11. L'extensió de l'A7 es va completar el 2005, deixant l'autopista amb una longitud de 104 km.
L'A7 és una part integral de l'IC5 i l'E805.

## Referències

* ↑ «Inauguração de novo lanço na A7» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ Decret llei 9/97, de 10 de gener.
* ↑ Decret llei 248-A/99, de 6 de juliol.
# ADN nuclear

L'ADN nuclear (ADNn, en anglès nDNA), és l'ADN que figura dins del nucli d'un organisme eucariota. En la majoria dels casos codifica més que l'ADN mitocondrial i es transmet sexualment. L'ADN nuclear és el més comú dels ADN utilitzats en els exàmens forenses.