OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clypeobarbus bellcrossi

Clypeobarbus bellcrossi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al curs superior del riu Zambezi.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W., 1936. Zoological results of the George Vanderbilt African Expedition of 1934. Part III,--The fresh water fishes. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, vol. 88: 243-335.
* ↑ Jubb, R. A., 1965. A new species of Barbus (Pisces, Cyprinidae) from the Upper Zambesi River. Annals and Magazine of Natural History (Series 13), vol. 7 (núm. 81) (1964): 539-542.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Illa Wrangell

L'illa Wrangell (en rus: Остров Врангеля) és una illa de l'arxipèlag Alexander, a l'Alaska Panhandle, al sud-est d'Alaska. Fa 45,9 quilòmetres de llargada per entre 6 i 22,85 quilòmetres d'amplada. La seva superfície és de 544,03 km², cosa que la converteix en la 29a illa més gran dels Estats Units. L'estret canal de Blake la separa del continent.
El primer europeu que va albirar l'illa va ser James Johnstone, un dels oficials de George Vancouver durant la seva expedició de 1791 a 1795, el 1793. Només va traçar la seva costa est, sense adonar-se que era una illa. Va ser ocupada l'any 1834 pels russos. Porta el nom de Ferdinand von Wrangel, un explorador alemany del Bàltic al servei rus i funcionari del govern. Del 1867 al 1877 va ser una base militar dels Estats Units; més tard es va convertir en una base per a caçadors, exploradors i per als miners que utilitzaven la ruta del riu Stikine fins al Yukon.
L'illa conté la ciutat de Wrangell, al nord, i la petita comunitat de Thoms Place, al costat sud-oest. Segons el cens del 2000 la seva població era de 2.401 habitants.
L'illa de Wrangell és molt boscosa, amb molta vida salvatge, especialment óssos bruns, óssos negres americans, àguiles, ants, porcs espins i cérvols de Sitka, que atrauen nombrosos turistes a l'illa.

## Referències

* ↑ Vancouver, George, and John Vancouver. A voyage of discovery to the North Pacific ocean, and round the world. London: J. Stockdale, 1801.
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Wrangell Island: 1002 thru 1017, Block Group 1; Block Groups 2 thru 4; Census Tract 3, Wrangell-Petersburg Census Area, Alaska United States Census Bureau
* ↑ dfg.webmaster@alaska.gov. «Southeast, Alaska Department of Fish and Game» (en anglès). [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Wrangell, Alaska», 18-09-2010. Arxivat de l'original el 2010-09-18. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Things to Do in the Wrangell Area | Wrangell Alaska», 09-01-2019. Arxivat de l'original el 2019-01-09. [Consulta: 29 març 2024].
# Batasio macronotus

Batasio macronotus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est del Nepal.

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ng, H. H. & D. R. Edds. 2004. Batasio macronatus, a new species of bagrid catfish from Nepal (Teleostei: Bagridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 15 (núm. 4): 295-300.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Interruptor centrífug

Un interruptor centrífug és un interruptor elèctric que funciona amb la força centrífuga creada des d'un eix de rotació, el més comú és que sigui d'un motor elèctric o d'un motor de gasolina. L'interruptor es dissenya per activar o per desactivar en funció de la velocitat rotatòria de l'eix.
Un dels usos comuns dels interruptors centrífugs és amb motors monofàsics o bifàsics d'inducció. Aquí, l'interruptor s'utilitza per desconnectar la bobina d'arrencada quan el motor s'aproximi a la seva velocitat de funcionament normal. En aquest cas, l'interruptor centrífug consisteix en pesos muntats en l'eix del motor i portats a prop de l'eix per la força del ressort. A la resta, les palanques unides als pesos pressionen amb una lleu fricció una placa no conductora contra un conjunt de contactes elèctrics muntats a la coberta del motor, tancant els contactes i connectant la bobina a la font d'energia. Quan el motor s'aproximi a la seva velocitat de funcionament normal, la força centrífuga supera la força del ressort i els pesos oscil·laran/balancejar cap a fora, aixecant la placa lluny dels contactes elèctrics. Això permet que els contactes s'obrin i es desconnecti la bobina d'arrencada de la font d'energia, el motor llavors continua funcionant únicament amb el corrent de la seva bobina de treball. Els motors que fan servir un interruptor centrífug així, fan un soroll/clic diferent quan comencen i quan s'aturen, com quan l'interruptor centrífug s'obre i es tanca.
# Organització dels Estats del Carib Oriental

L'Organització dels Estats del Carib Oriental (en anglès Organization of Eastern Caribbean States), coneguda amb les sigles OECS, és una institució regional que promou la cooperació tècnica i el desenvolupament sostenible de sis estats independents, antigues colònies britàniques i avui membres del Commonwealth, i tres territoris que encara ara depenen del Regne Unit, tots els quals situats a la banda oriental del Carib, a les Petites Antilles. Les seves àrees d'actuació prioritària són actualment el comerç, el transport, el turisme i les catàstrofes naturals. Tots els membres tenen una moneda comuna, el dòlar del Carib Oriental, excepte les illes Verges Britàniques, que utilitzen el dòlar dels Estats Units.
Es va crear el 18 de juny del 1981 mitjançant la signatura del Tractat de Basseterre a la capital de Saint Kitts i Nevis. L'organisme principal de l'OECS, el secretariat, té la seu a Castries, la capital de Saint Lucia; precisament l'actual directora general n'és Len Ishmael, una economista d'aquest estat insular caribeny. Les altres institucions principals de l'organització són el tribunal suprem de justícia i el banc central (Eastern Caribbean Central Bank), emissor de la unitat monetària comuna; a més a més, l'OECS també disposa de les direccions encarregades de les telecomunicacions i l'aviació civil. Té missions diplomàtiques a Brussel·les (amb la representació davant la Unió Europea), Ginebra (per l'OMC), Ottawa i San Juan de Puerto Rico.
L'1 de juliol del 2007 està previst que els integrants passin a formar part d'una unió econòmica, a part de la monetària que ja comparteixen.

## Membres

* De ple dret
** Antigua i Barbuda
** Dominica
** Grenada
** Montserrat (dependència britànica)
** Saint Kitts i Nevis
** Saint Lucia
** Saint Vincent i les Grenadines
* Associats
** Anguilla (dependència britànica)
** Illes Verges Britàniques (dependència britànica)

## Vegeu també

* Banc de Desenvolupament del Carib
* Commonwealth
* Comunitat del Carib
* Dòlar del Carib Oriental
* Organització dels Estats Americans

## Enllaços externs

* Organització dels Estats del Carib Oriental (anglès)
# Illa d'Aix

L'illa d'Aix o l'illa d'Ais és una illa de França a l'oceà Atlàntic, localitzada a la comuna d'Île-d'Aix, a la Charanta Marítima. Està al cor del pertuis d'Antioche, entre l'illa d'Oleró i Fouras, a l'extrem nord de la dessembocadura del riu Charente.
Fa només 129 hectàrees i té forma de croissant amb 600 m d'amplada i 3 km de llarg.
L'accés a l'illa d'Aix es fa exclusivament per via marítima i està separada del continent per un estret de 6 km. Els enllaços marítims durant l'estiu es fan des de La Rochelle o les illes veïnes de Ré i d'Oléron. Hi va tenir lloc la batalla de l'illa d'Aix en 1809 i l'any 1815 l'embarcament de Napoleó cap a Santa Helena.
Antigament s'escrivia Aia, i potser Aix té l'origen en un nom saxó : Eia- Insula.

## Notes i referències

* ↑ Histoire passion : l'île d'Aix

### Bibliografia

* Pierre Antoine Berniard, Histoire de l'Île d'Aix, chez l'auteur, 1993, 179 p. ISBN 2-906121-18-5
* Dominique Droin, Napoléon et les brûlots de l'île d'Aix, Prée-Océan, Saint-Laurent-de-la-Prée, 2003, 220 p. ISBN 2-9515363-3-X
* Jean-Claude Flamant (et al.), L'Île d'Aix : à la découverte de l'île et de son histoire, Éditions du Vieux Chouan, Fromentine, 1982, 40 p.
* Fleuriot de Langle, L'Île d'Aix : Petite Isle, dernière étape de l'Empereur, Éditions À la Rose des vents, La Rochelle, 1949, 141 p.
* Élie Garnier, L'Île d'Aix à travers les temps, Rumeur des âges, La Rochelle, 1984, 227 p. ISBN 2-903974-06-3 (reproduction en facsimile de l'édition de Croharé, Tarbes, 1909)
* Daniel Salmon, " La dent de Jane", Éditions le petit pavé. 2001
* Christophe Pincemaille, Napoléon et l'Île d'Aix : la forteresse encerclée, 1801-1815, Geste éd., La Crèche; RMN, Paris, 2008, 135 p. ISBN 978-2-84561-376-8

## Enllaços externs

* Site officiel
* Musées de l'île d'Aix Arxivat 2010-12-12 a Wayback Machine.
* Site du service maritime de l'île d'Aix avec les horaires des bacs
* L'île d'Aix : site officiel du tourisme en Charente-Maritime
# Batasio travancoria

Batasio travancoria és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Kerala (Índia).

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol. 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carrer de Sant Llorenç (Girona)

El Carrer de Sant Llorenç és un carrer del municipi de Girona. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya en el seu conjunt.

## Descripció

És un carreró de traça sinuosa i estreta, d'origen jueu, que guanya un fort desnivell entre els carrers de la Força i Dr. Oliva i Prat. Les façanes, pujant des de la Força, són el pont de connexió en el primer tram, i amb un pati am mig (són dos ponts). A partir d'ací i a la dreta hi ha la casa núm. 12 (actual entre Isaac el Cec), de força alçada i que, juntament amb l'altre costat, fan el carrer fosc i ombrívol. Aquest costat clou amb la casa Colls-Labayen. El costat esquerre és la tanca alta de la Pabordia. És important per esser el centre del Call Jueu de Girona. La núm. 12 podria ser una de les sinagogues. El carreró estava tancat fins a finals dels anys 70.

## Història

Vers el segle x, una colònia de jueus s'instal·là a Girona (24 famílies mercès al comte Dela). Del 1160 són les primeres notícies sobre el Call. Al segle xiii (Primera meitat), la Càbala assoleix la màxima esplendor. El 1276 els clergues de Girona van contra els jueus. El 1278 es mig destrossa el Call des del Campanar de la Seu. El 1330 els Jurats de Girona protegeixen els jueus. El 1391 hi ha la matança dels jueus. El 1414 hi ha pobresa generalitzada al Call. El 1415 es clausura la sinagoga, que es reobre l'any 1416. El 1432 es demana que es tanqui el Call i el 1442 es prohibeix que les cases jueves s'obrin a carrers cristians. El 1449 es torna a obrir el call i, finalment, l'any 1492 s'expulsen els jueus.

## Referències

* 1 2 «Carrer de Sant Llorenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Antonín Emil Titl

Anton Emil Titl (Pernstein, Moràvia, 2 d'octubre de 1809 - Viena, 21 de febrer de 1882) fou un compositor austríac.
Va ser deixeble de Gottfried Rieger i duranr molts anys dirigí l'orquestra del Burgtheater de Viena.
A més les obertures pels drames, Torcuato Tasso i El lladre del mort, una missa a 8 veus i tres col·leccions de melodies vocals, va compondre les òperes:
* Die Burgfran (Brünn, 1832);
* Das Wolkenkind (1845);
* Der Todtentauz;
* Der Zauberschleier.
* La dama del Castell (1832);
I les simfonies La dansa dels morts, La part del diable, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 143 (ISBN 84-239-4562-6)
# Oreneta gorja-roja

L'oreneta gorja-roja (Petrochelidon rufigula) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a Angola, República del Congo, República Democràtica del Congo, Gabon i Zàmbia. Els seus hàbitats principals són la sabana seca, les praderies seques tropicals i subtropicals, els cursos d'aigua, els roquissars, les terres llaurades i les àrees urbanes i les zones de depuració d'aigües residuals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta gorja-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 607. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Red-throated Swallow. Petrochelidon rufigula» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Estimador estadístic

En estadística, tenint una mostra poblacional que segueix una llei estadística coneguda, però de paràmetres θ$_r$ desconeguts, s'anomena estimador la funció que ens permet obtenir uns valors θ$_e$, diferents dels paràmetres reals θ$_r$, però que en són una Estimació estadística, a partir dels valors mostrals. Cada estimador ens proporcionarà uns valors estimats θ$_e$ diferents partint de la mateixa mostra, i basant-se en les propietats d'aquests valors, establim diferències entre els estimadors. Algunes d'aquestes propietats són:
* Biaix: Esperança matemàtica de l'error. E(θ$_r$-θ$_e$) = E(θ$_r$)-θ$_e$. És preferible que el biaix sigui nul.
* Error quadràtic mitjà: Es defineix matemàticament com EQM = E(θ$_r$-θ$_e$)² = V(θ$_r$)+Biaix². És preferible que sigui mínim, cosa que succeeix quan el Biaix = 0 i, per tant, EQM = V(θ$_r$).
* Eficiència: Només es parla d'eficiència en aquells estimadors sense biaix. Diem que θ$_{r1}$ és més eficient que θ$_{r2}$ si V(θ$_{r1}$)<V(θ$_{r2}$)
# Bathophilus ater

Bathophilus ater és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud (des de Namíbia fins a Sud-àfrica, i des del Brasil fins a l'Argentina) i el Pacífic sud (entre 32°S i 45°S).

## Referències

* ↑ Giglioli E. H., 1882. New deep-sea fish from the Mediterranean. Nature (Lond.) v. 27. 198-199.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Bathophilus ater». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma, Itàlia. 250 p.
* ↑ Sepúlveda, J.I.V. i G.R. Pequeño, 1985. Fauna íctica del archipiélago de Juan Fernández. p. 81-91. A: P. Arana (ed.) Escuela de Ciencias del Mar. Universidad Católica del Valparaíso, Valparaíso, Xile.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaiso 24(2):1-132.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Barnett, M. A. i R. H. Gibbs, Jr., 1968: Four new stomiatoid fishes of the genus Bathophilus with a revised key to the species of Bathophilus. Copeia 1968 (núm. 4): 826-832.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Swinney, G. N., 1988: Two species of Bathophilus (Stomiiformes, Stomiidae) new to the north-eastern Atlantic. Journal of Fish Biology v. 32: 157-158.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carrer de Sant Pere (Gavà)

El Carrer de Sant Pere és un carrer a la ciutat de Gavà (Baix Llobregat) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest carrer era el límit del poble pel Nord en el s. XVII, quan Gavà s'estructurà entorn de dos eixos centrals: el carrer Major i el carrer Cap de creus. L'any 1855 aquest comptava amb quaranta-tres cases. Com a elements més representatius hi ha: Casa Sanfeliu (1879); Can Cañas (1865) i del mateix any Can Margarit. El núm. 27 (1879) fou des del 1906 fins al 1927 l'ajuntament de la vila. Aquest conjunt presenta una autèntica barreja tipològica, convivint cases d'una gran senzillesa estilística amb edificis d'una certa entitat com, per exemple és la casa núm.-27, l'antic Ajuntament de Gavà. Edifici cantoner, planta rectangular, planta baixa, dos pisos i terrat. Obertures allindanades i arc carpanell i cartel·les amb modilló. Planta baixa amb arrebossat a manera de paredat comú. Balustre amb barana de ceràmica.

## Notes

* ↑ «CONJUNT D'EDIFICIS AL CARRER SANT PERE». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Oreneta perlada

L'oreneta perlada (Hirundo dimidiata) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Àfrica central i Austral. Els seus hàbitats principals són la sabana seca, les praderies i matollars tropicals i subtropicals, els cursos d'aigua, les zones humides, els embassaments i llacs, les terres llaurades, els jardins rurals, les àrees urbanes i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta perlada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 609. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pearl-breasted Swallow. Hirundo dimidiata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].