OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de l'Assumpció de Vistabella del Maestrat

L'església parroquial de l'Assumpció de la Mare de Déu de Vistabella del Maestrat (Alt Maestrat, País Valencià), sub invocatione Assumptionis Beatae Mariae Virginis, com era costum al segle xiii, és un temple religiós situat a la plaça de l'Església del municipi. Es tracta d'un dels millors temples d'un llarg episodi arquitectònic que es desenvolupa en l'arquitectura valenciana des de finals del segle xvi fins a mitjans del segle xvii, del qual són bon exemple les esglésies parroquials de Vilafranca, Traiguera, la Jana, Xert, Canet lo Roig, entre d'altres. En totes, el llenguatge i l'ordre renaixentista es combina amb solucions constructives de tradició gòtica, com la volta de creueria.

## Arquitectura

L'església és de tres naus, amb presbiteri, quedant la seva planta inscrita en un rectangle. Té una nau central i dos de laterals, de cinc trams, i l'últim de la central es tanca formant absis poligonal, darrere un deambulatori cobert amb volta de canó. Es cobreix amb voltes de creueria, que són simples en les naus laterals, i amb terceletes en la central i capelles de la capçalera, i amb terceletes, lligams i cadenes en l'absis. El deambulatori queda cobert en els seus tres trams per dues voltes de creixeria diferents (una trencada pel lucernari barroc, a manera transparent) i una volta de cassetons. Té la torre situada als peus, i dues capelles i sagristies en la capçalera. La portada principal es disposa a manera de façana retaule de tres pisos i s'alberga sota un nínxol que es tanca per un arc apuntat. La situada als peus i sota la torre queda protegida així mateix per un nínxol que es tanca per un arc de mig punt.
La torre campanar s'aixeca sobre l'angle sud-oest del cos principal. És de planta rectangular. Els seus paraments d'angle són prolongació dels murs lateral i frontal de l'edifici. Presenta un cos superior de campanes, rematat per àtic perimetral amb ampit amb pilastres. La fàbrica és de carreus a excepció del mur de l'evangeli.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2487. Data de consulta: 23 gener 2025.
* ↑ Comissió textos religiosos. Missa pro populo. Assumptio Beatæ Mariæ Virginis. València: AVL [Consulta: 4 abril 2019]. Arxivat 4 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* Aquest article incorpora el text de la declaració de Bé d'Interés Cultural publicat en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana el 5/10/2007.
# Església de l'Assumpció de la Beata Verge Maria

L'església de l'Assumpció de la Beata Verge Maria, sub invocatione Assumptionis Beatae Mariae Virginis, és una església del poble de Caselle Landi, a la província de Lodi (Itàlia), que va ser construïda durant el segle xviii. L'estructura ha sofert diverses restauracions i retocs, inclòs la posterior a la riuada del Po de l'any 1951 que va devastar tot el territori del Baix Lodigiano.

## Arquitectura
### Exterior

L'edifici és de planta rectangular amb absis semicircular, d'una sola nau. El campanar, fins a l'any 1891, va estar darrere de l'absis. L'actual està separat de l'església per la capella de la Mare de Déu de Lorda. La façana, al llarg de les dècades, ha sofert diverses restauracions. L'actual, dels anys 90, ara s'està enfonsant i requeriria més treballs de conservació.

### Interior

L'interior és d'una sola nau. A l'entrada, a l'esquerra, hi ha la pila baptismal amb una fornícula dedicada a la Nativitat de Maria. A la dreta hi ha un fresc de santa Francesca Xavier Cabrini (obra de Luigi Arzuffi) que marxa cap a les missions a Amèrica. Més enllà es troba la capella de la Mare de Déu del Roser, i a l'esquerra la de Sant Antoni de Pàdua.
Les segones capelles estan dedicades al Sagrat Cor i a la Mare de Déu dels Dolors. Les darreres capelles estan dedicades a Sant Josep i Sant Sabí, patró del poble. A les diverses capelles, hi ha reproduccions més petites d'altres sants.
El presbiteri es va modernitzar als anys 70 amb la col·locació de l'altar cap al públic i la portada de l'altar major cap a l'absis. Aquesta última i la nau central van ser restaurades entre la primavera de 2016 i l'estiu de 2019 pel capellà de l'època. La nau central presenta frescos (obres de Paolo Zambelli) que representen els evangelistes, altres sants, la Dormició de Maria i Sant Sabí que, des de dalt, protegeix Caselle Landi.

## Galeria fotogràfica

* Interior de l'església
* Fresc del Sagrat Cor, a l'absis
* Fresc de la Dormició, a la nau central
* Fresc de santa Cabrini
* La nau, després de la darrera restauració, l'estiu de 2019
* La pila baptismal amb la fornícula dedicada a la Nativitat de Maria

## Referències

* ↑ «Chiesa dell'Assunzione della Beata Vergine Maria - complesso». lombardiabeniculturali.it. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ «Chiesa dell'Assunzione della Beata Vergine Maria». catalogo.beniculturali.it. [Consulta: 13 juny 2024].

## Bibliografia

* Bonfanti, Giuseppe. Caselle del Po - Caselle Landi, un paese sul Po, 1998.
# Església de la Mare de Déu de l'Olivar

L'Església parroquial de la Mare de Déu de l'Olivar és un temple catòlic situat a la plaça d'Espanya, al municipi d'Alaquàs. És un Bé de Rellevància Local amb identificador número 46.14.005-002.

## Història

El temple va ser en els seus inicis l'ermita de l'antic Convent de Mínims, del que va ser superior el beat Gaspar Bono. La primitiva ermita es va construir al segle xiv. Fins a l'any 1537 va ser ocupat pels frares dominics i en 1887 va ser ocupat per les monges oblates. Durant els segles XVII i XVIII es van realitzar en el conjunt importants reformes.
La tradició local atribueix l'origen de la imatge de la Mare de Déu de l'Olivar a la seua troballa per un llaurador local, que l'hauria trobada mentre treballava la terra, cap a l'any 1300, coberta per una campana. Va ser erigida en parròquia el 2 de febrer de 1973.

## Descripció

És un temple ampli amb façana neoclàssica. La porta és rectangular, amb pilastres adossades. Hi ha sobre ella un frontó rematat en forma triangular. En la paret hi ha un retaule ceràmic al·lusiu al descobriment de la Mare de Déu. La teulada és a doble vessant, sobre ella destaca la cúpula amb faldons, llanterna i cupulí. El campanar és de dos cossos, dels quals el superior està molt adornat i allotja un rellotge.
L'interior és espaiós i té planta de creu llatina. El cor es recolza sobre un arc escarser, i ocupa tot el fons. Baix del cor hi ha una capella dedicada a Sant Fermí. En els laterals s'obren altres capelles: a la dreta es troba la del Crist de la Bona Mort i el Sagrari, molt decorada i en la que hi ha una làpida mortuòria datada en 1763. Les capelles de l'esquerra estan dedicades a la Mare de Déu del Perpetu Socors, al beat Gaspar Bono i a Sant Miguel. El presbiteri és quadrat i molt ampli. S'aixeca sobre graderies i es cobreix amb volta bufada. La imatge de la Mare de Déu es venera en la fornícula de l'altar neoclàssic.
* Façana i retaule.
* Retaule que mostra l'encontre de la Mare de Déu.
* Cos superior del campanar, on es troba el rellotge.
* Cor.
* Escut decoratiu, sobre una de las capelles laterals.
* Altar i fornícula amb la imatge de la Mare de Déu.
* Porta

## Vegeu també

* Convent de la Mare de Déu de l'Olivar
* Palau-Castell d'Alaquàs
* Església de l'Assumpció

## Referències

* ↑ «Virgen del Olivar». Ermitascomunidadvalenciana.com. Arxivat de l'original el 2022-03-02. [Consulta: febrer 2015].
* ↑ «Fitxa BRL's Iglesia Parroquial de Nuestra Señora del Olivar». Cult.gva.es. [Consulta: febrer 2015].http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=3232
* ↑ «Gozos a nuestra señora del Olivar, venerada en la iglesia del Convento de la villa de Alacuás.». Gogistesvalencians.blogspot.com.es. [Consulta: febrer 2015].
* 1 2 3 4 5 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vhoala.htm Arxivat 2022-03-02 a Wayback Machine.
* ↑ «Arciprestazgo 11: "Cristo Redentor"». Archivalencia.org. Arxivat de l'original el 2020-07-17. [Consulta: febrer 2015].
# Església de la Mare de Déu del Niño Perdido

L'Església Parroquial de la Mare de Déu del Niño Perdido, a Les Alqueries, comarca de la Plana Baixa, és un temple catòlic situat al carrer Mossén Juan Miralles, 9 de l'esmentat municipi. Datat del segle xix, presenta una declaració genèrica com Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu com a Patrimoni de la Generalitat Valenciana nombre: 12.06.901-001. El temple data del segle xix, i es va erigir sota l'ordre del rector Joan Miralles. De l'interior destaquen les pintures d'Antonio Marco.
Del seu exterior destaca la torre campanar, construïda entre 1854-56, és una torre de planta quadrada amb dues plantes que s'eleva des del lateral esquerre de la façana principal. El primer cos no es distingeix, per decoració, de la resta de la façana principal de la qual forma part. Per la seva banda el segon cos és el que correspon amb el de les campanes, que presenta quatre esferes de rellotges sota els buits en els quals s'insereixen les campanes. En el seu conjunt la torre campanar presenta una decoració molt senzilla que queda limitada a un parell de pilastres d'estil toscà. La rematada del campanar consisteix en una balustrada.

## Referències

* ↑ Iglesia Parroquial de los Santos Juanes. Conselleria d'Educació, Cultura i Esports Consulta 10 de maig del 2017
* ↑ Alquerías del Niño Perdido Inforural Arxivat 2017-11-21 a Wayback Machine. Consulta 10 de maig del 2017
* ↑ Parròquia de la Mare de Déu del Niño Perdido - Les Alqueries del Niño Perdido (Comunitat Valenciana) Campaners Consulta 10 de maig del 2017
# Església de la Mercé

L'Església parroquial de la Mercé, es troba a la plaça del mateix nom, a l'antic barri de les Barreres, de la ciutat de Xàtiva, a la comarca de La Costera. És un bé inventariat de rellevància local.

## Història

L'església pertanyia a l'antic convent mercedari de Sant Miquel, que arribava fins a més enllà de l'actual carrer dels Hostals on encara queden restes del seu antic claustre i part del seu hort dins d'algunes cases particulars.
Aquest convent es funda dins de l'antic barri de “les Barreres” de Xàtiva, en un camp que es lliurà a l'ordre mercedaria per Bernat de Vilar.
Pere IV d'Aragó “El Cerimoniós” va manar enderrocar el convent perquè no servís de refugi a les tropes unionistes, i més tard va ajudar a la seva reedificació en estil gòtic l'any 1358. Aquest temple va ser incendiat en 1707, amb motiu de la guerra de successió del primer Borbó Felip V, sent reparat posteriorment en 1715 pels mercedarios mitjançant la venda de la Torre de Cerdà, també coneguda com a “Torre dels Frares”, lloc de naixement de Calixte III, sent acabat en 1740 i donant-li ja el nou nom d'Església de la Mercé.
El 17 de febrer de 1821, davant el perill d'esfondrament que oferia el proper Temple Parroquial de Santa Tecla, a causa del terratrèmol del 25 de març de 1728 i de les deterioracions de l'abans esmentada guerra de successió es va traslladar el culte d'aquesta parròquia al Temple de la Mercé.

## Referències

* ↑ Iglesia Parroquial de Nuestra Señora de la Merced y Santa Tecla Generalitat Valenciana
* ↑ «Parroquia de la Merced-Xàtiva: Historia». Parroquia de la Merced-Xàtiva. Arxivat de l'original el 2016-12-21. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Església de la Nativitat de la Verge Maria de la Sala

L'Església de la Nativitat de la Verge Maria de la Sala és una església dedicada a la Nativitat de la Verge Maria del municipi de Passanant i Belltall (Conca de Barberà), que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

L'església s'edificà sobre un temple romànic del qual no queden restes. L'església moderna es començà a edificar cap a inicis del segle xix (1801), segons indica una làpida damunt la porta, i va ser bastida en diverses etapes. L'any 1936 va ser destruïda i no va ser fins a la dècada del 1970 que no es va restaurar. La construcció té una factura senzilla, utilitzant per a la façana carreus de pedra molt irregulars. La seva porta és d'arc rebaixat i consta d'un campanar d'espadanya.

## Referències

* ↑ «Nucli històric de la sala de Comalats». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església de la Resurrecció (Riga)

L'Església de la Resurrecció (en letó: Augšāmcelšanās evaņģēliski luteriskā baznīca) és una església luterana a la ciutat de Riga, capital de Letònia situada al carrer Klusā, 4. És una església parroquial de l'Església Evangèlica Luterana de Letònia.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Església de la Verge de Gràcia

L'església parroquial de la Verge de Gracia i a l'arcàngel Sant Miquel de Viver (Alt Palància) està situada en la Plaça de l'Àngel i va ser construïda a principis del segle xvii, si bé compta amb ampliacions i reformes posteriors.
Del temple destaca en la seua façana la torre campanar, que es va construir en l'any 1608. Té 25 metres d'altura i les seues sòlides parets més de 2 metres de gruix. És de planta quadrada amb arestes de carreus amb vuit finestres de campanes i està coronada per un templet octogonal recentment restaurat. En les seues parets es troben diverses làpides romanes i una escrita en 1608 per Francisco Diago en la qual assenyala la construcció de la torre i la canalització de l'aigua a la font de l'Assumpció.
Adossada en part al costat Oest de la torre, veiem la façana de l'església parroquial. Exteriorment consta d'una nau central amb creuer i contraforts.
A l'interior el temple és elegant, d'estil renaixentista, d'ordre corinti, claustral, amb bons altars de fusta i alguns frescos de bona escola. Destaquen les pintures de l'artista de Viver, Rafael Posades.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Església del Baptista de Gareja

L'església del Baptista de Gareja o monestir de Sant Joan Baptista (en georgià: ნათლისმცემლის მონასტერი) és un monument històric i arquitectònic al complex monàstic de David Gareja. Està situat a la regió de Kakhètia, a l'est de Geòrgia, junt als vessants del desert del Mont Gareja, a uns 60-70 km al sud-est de la capital del país, Tbilisi.

## Història

Els fonaments del monestir de Sant Joan Baptista, situat a 12 km a l'oest de l'altiplà del monestir de David Gareja, van ser col·locats per Luciane, un dels deixebles de David Gareja, a la fi del segle vii, segons la tradició de l'església.

## Característiques arquitectòniques

El complex consta de nombrosos temples de coves i una església central. L'església central destaca per la seva extraordinària alçada. La iconografia de l'església principal es remunta al segle xviii.
Hi ha una església més petita al sud de l'església principal. Per arribar a aquesta església cal escalar la roca. També hi ha un campanar alt i cambres per als monjos situats enfront d'aquesta església. Els interiors daten del segle xii. Encara poden veure's fragments dels decorats pintats durant la primera meitat del segle xii als interiors de l'església.
* Fresc decoratiu dins del monestir
* Detall del fresc de la reina Tamara
* Vista de l'iconòstasi de l'altar de l'església

## Referències

* ↑ G. Tvalchrelidze, გარეჯის ნათლისმცემლის უდაბნო-მონასტერი, ძეგლის მეგობარი, 80, თბ., 1988 წ. გვ., 12.
* ↑ Чубинашвили Г. Н., Пещерные монастыри Давид-Гареджи, Тб., 1948. ст. 31-32.

## Bibliografia

* G. Tvalchrelidze, გარეჯის ნათლისმცემლის უდაბნო-მონასტერი, ძეგლის მეგობარი, 80, თბ., 1988.
# Església del Carme de Camprodon

L'Església del Carme de Camprodon és una obra gòtica de Camprodon (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic conjunt conventual, a més de l'església incloïa el convent a la part posterior, claustre i annex al costat de la muralla sud, avui quasi totalment desaparegut. Gòtic pobre "carmelità". Façana de pedra parcialment aparent per pèrdua del rebatut de morter.
Nau única amb passadissos laterals, travessant de forma paral·lela a l'eix de la nau els gruixuts contraforts. Absis semicircular interiorment i poligonal a l'extradós, no visible. Façana principal basilical variada amb posteriors addicions, com la del campanar.
Aparentment no es conserven elements ornamentals interiors de l'època original.

## Referències

* 1 2 3
# Església del Gesù

L'Església del Santíssim Nom de Jesús, conegut principalment com una església de Jesús o simplement com "La Vida de Crist, és l'església mare de la Companyia de Jesús a Roma i és, de fet, la seu del Pare General dels jesuïtes.

## Història

La construcció de l'església, que domina la plaça de Jesús, és considerat com un important punt d'inflexió en la història de l'art, ja que va ser construït en l'esperit dels decrets del Concili de Trento: va ser concebut per a un sol passadís, perquè l'atenció de fidels se centrés en l'altar i en qui hi celebra.
La construcció de l'església era ja, el 1551, un desig d'Ignasi de Loiola, fundador de la Companyia de Jesús i actiu durant la Reforma protestant i successives reformes catòliques més tard. El Papa Pau III el 1540 havia autoritzat la creació de la Societat de Jesús. Pau III vivia al Palazzo Venezia i es va oferir la capella als primers jesuïtes, prop de la seva residència, que es trobava en el lloc de l'església.
Tanmateix, a causa de la manca de fons la tasca de l'església no es va iniciar durant la vida d'Ignasi. El treball va començar el 1568, essent el General de la Societat Francesc de Borja, que va ser General de 1565 a 1572. En què el cardenal Alessandro Farnese, nebot de Papa Pau III, reuní els fons per a la construcció.
Els primers projectes de l'església, tal com ho exigeix Ignasi, havia estat dissenyat per Nanni di Baccio Bigi, un arquitecte florentí. El 1554, el projecte va ser redissenyat per Michelangelo i després per Vignola (1568), amb dos requisits:
* Un gran passadís amb un púlpit lateral, per facilitar la predicació;
* Un altar central per a la celebració de l'Eucaristia.
L'obra va ser dirigida per Vignola 1568 a 1575. Després de la mort de Vignola, l'obra passa sota la direcció de Giacomo della Porta fins a 1580. El della Porta va reelaborar el disseny de la façana i projectà la cúpula. Es va consagrar el 1584.
L'església de Jesús va ser el model per a diversos edificis de culte erigits per la Companyia de Jesús a tot el món, com l'Església de Jesús del Ateneo a Manila, o com l'església de Sant Miquel a Múnic.
# Església del Roser (Vic)

L'Església del Roser és una obra eclèctica de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. També rep el sobrenom de La Calla.

## Descripció

Edifici religiós. Església molt petita, d'una sola nau, la façana presenta un portal rectangular emmarcat per una portalada de pedra i un sòcol del mateix material a la part baixa del mur. Sobre el portal hi ha un frontó de pedra que emmarca una corona envoltada de roses i uns entrellaçats amb una inscripció. Al damunt hi ha un òcul de pedra resseguit per una cornisa del mateix material. El capcer també és triangular. A la part esquerre el flanqueja el campanaret de base rectangular, cobert de forma piramidal i amb un penell al damunt, en aquest cos les obertures són d'arc de mig punt. Als extrems de la cornisa de la teulada hi ha una mena de pinacles. Al davant hi ha una entrada enjardinada que es clou amb unes reixes de ferro datades el 1880. L'estat de conservació és força bo. Els acabats de la façana són estucats imitant carreus de pedra.
Llegenda damunt portal: SACR TIS SIMI ROSARU. Làpida al mur: 1850 ECLESIAE NOSTRAE / CONDITIONES / VESTRAM FIDEM COLIMUS.

## Història

Església al peu de l'antic camí itinerant de Barcelona. L'obra fou iniciada el 1848 i inaugurada el 1850, a ple segle xix, que malgrat ser un segle marcat pels flagells de la guerra, Vic esdevingué un focus cultural de la mà dels eclesiàstics.
Entre el 1940 i el 1978 en tingué cura el mossèn Josep Guiteras i Barceló, que hi dugé a terme una àmplia tasca social, on, entre altres iniciatives, va fer un menjador social que obria cada dia i va construir habitatges socials. Va rebre el sobrenom de Capellà de la Calla.

## Referències

* 1 2 3 4 5
* ↑ «El capellà de la calla». [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «Hemeroteca», 21-06-2013. [Consulta: 5 juliol 2022].
# Església del Salvador (la Llosa)

L'Església Parroquial del Salvador de la Llosa, a la comarca de la Plana Baixa, és un temple catòlic catalogat, de forma genèrica, com Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi: 12.06.074-001.
L'església pertany al Arxiprestat del Santíssim Crist de la Bisbat de Sogorb-Castelló, i se situa al carrer l'Ensenyament 4 de la Llosa.
L'Església Parroquial està dedicada al Salvador, i el temple està construït seguint les pautes de diferents estils: barroc i gòtic. En el seu interior es poden observar punt un arc de mig punt, com una Volta de creueria.

## Referències

* ↑ Iglesia Parroquial del Salvador Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte Consulta 24 de maig del 2017
* ↑ Santísimo Salvador Conferencia Episcopal Española Consulta 24 de maig del 2017
* ↑ Iglesia El Salvador Repsol Consulta 24 de maig del 2017
* ↑ Iglesia parroquial de El Salvador Ajuntament de la Llosa Consulta 24 de maig del 2017
# Església dels Padrets

L'església dels Padrets és un edifici religiós del carrer Sant Bonosi de Blanes, la Selva, que havia pertangut a l'antic col·legi dels Padrets.
L'església, que no està catalogada i fa uns 100 m2, havia estat el centre religiós del seminari de la congregació dels Fills de la Sagrada Família. La congregació va venir a Blanes a final del segle xix amb l'objectiu de gestionar un col·legi privat i, al final, s'hi van quedar, fundant un centre. Amb la Guerra Civil, l'església es va abandonar i els anys 50 es va vendre a uns particulars.
La capella es convertirà en un equipament municipal destinat en principi a esdevenir un centre cultural del barri de sa Massaneda. També està previst que aculli un petit museu arqueològic, lligant-ho amb el fet que la zona dels Padrets és l'única de Blanes on s'han trobat restes d'una certa importància.
L'artista blanenc Ricard Ferrer va pintar l'any 2005 els frescos de la volta.

## Referències

* ↑ http://www.vilaweb.cat/www/elpunt/noticia?p_idcmp=2971031
# Església i Convent de les Josefines

L'Església i Convent de les Josefines és una obra noucentista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici conventual de planta baixa i dos pisos entorn d'un claustre i una petita església d'una sola nau sense capelles laterals. Tant les façanes exteriors com les interiors són simètriques i marquen eixos verticals de composició.

## Història

El projecte és de l'any 1928, però l'edifici fou inaugurat l'any 1954.

## Referències

* 1 2
# Església nova de Sant Miquel d'Olèrdola

L'Església nova de Sant Miquel d'Olèrdola és l'església parroquial del municipi d'Olèrdola (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església de Sant Miquel està situada al nucli de Sant Miquel d'Olèrdola (La Plana Rodona), a prop de la carretera de Vilafranca a Sitges. És un edifici d'una sola nau, amb absis de planta semicircular. La coberta és a dues vessants. La façana es corona amb un campanar octogonal, amb coberta de pavelló de ceràmica. Als murs laterals hi ha contraforts i finestres ogivals. Al timpà del portal d'entrada hi ha un mosaic amb la inscripció "1889-1984" i la figura de Sant Miquel Arcàngel". Sant Miquel d'Olèrdola es va bastir a finals del segle passat al nucli de La Plana Rodona com a substituta de la del castell.

## Referències

* 1 2