OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Interferòmetre

L'interferòmetre és un instrument de mesura que utilitza la interferència de les ones de llum per mesurar amb gran precisió longituds d'ona de la llum mateixa. Hi ha molts tipus d'interferòmetres, en tots ells s'utilitzen dos feixos de llum que recorren dues trajectòries òptiques diferents, determinades per un sistema de miralls i plaques que, finalment, convergeixen per formar un patró d'interferència.

## Usos
### Mesura de la longitud d'ona de la llum

Per mesurar la longitud d'ona d'un raig de llum monocromàtica s'utilitza un interferòmetre disposat de tal manera que un mirall situat a la trajectòria d'un dels feixos de llum pot desplaçar una distància petita, que pot mesurar-se amb precisió, de manera que és possible modificar la trajectòria òptica del feix. Quan es desplaça el mirall una distància igual a la meitat de la longitud d'ona de la llum, es produeix un cicle complet de canvis en les franges d'interferència. La longitud d'ona es calcula mesurant el nombre de cicles que tenen lloc quan es mou el mirall una distància determinada.

### Mesura de distàncies

Quan es coneix la longitud d'ona de la llum emprada, poden mesurar distàncies petites en la trajectòria òptica analitzant les interferències produïdes. Aquesta tècnica s'empra, per exemple, per mesurar el contorn de la superfície dels miralls dels telescopis.

### Mesura d'índexs de refracció

Els índexs de refracció d'una substància també poden mesurar-se amb un interferòmetre, i es calculen a partir del desplaçament en les franges d'interferència causat pel retard del feix.

### Astronomia

A astronomia el principi de l'interferòmetre també s'empra per mesurar el diàmetre d'estrelles grans relativament properes com, per exemple, Betelgeuse. Com els interferòmetres moderns poden mesurar angles extremadament petits, s'empren-també en aquest cas en estrelles gegants properes-per obtenir imatges de variacions de la brillantor en la superfície d'aquestes estrelles. Recentment ha estat possible, fins i tot, detectar la presència de planetes fora del sistema solar a través del mesurament de petites variacions en la trajectòria de les estrelles. El principi de l'interferòmetre s'ha estès a altres longituds d'ona i en l'actualitat està generalitzat el seu ús a radioastronomia.

### L'experiment de Michelson-Morley

Amb l'interferòmetre es va realitzar un dels experiments més famosos de la història de la física, amb el qual ambdós investigadors van intentar mesurar la velocitat de la Terra en el supòsit èter luminífer. En aquest experiment es va trobar que la velocitat de la llum en el buit és constant, independent de l'observador, el que és un dels postulats de la Teoria de la Relativitat Especial d'Albert Einstein. Veure interferòmetre de Michelson.

## Vegeu també

* Atacama Large Millimeter Array
* Interferometria
* Radiointerferòmetre
* LOFAR
# Interferòmetre Espacial Infraroig

L'interferòmetre espacial infraroig (en anglès Infrared Spatial Interferometer o ISI) és un interferòmetre astronòmic compost per un conjunt de tres telescopis de 165 cm operant en la franja de l'infraroig mitjà. Són telescopis mòbils emplaçats actualment a l'Observatori de Mount Wilson (a 32 km de Los Angeles), separats 70 m entre si, amb una resolució d'un telescopi de tal diàmetre. Els senyals es converteixen en radiofreqüències a través d'un circuit heterodí, i després són combinats electrònicament amb tècniques copiades de la radioastronomia. "ISI" part de la UC Berkeley "Laboratori de Ciències de l'Espai. La línia de base més llarga (70 m) té una resolució angular de 0,003 arcsec, amb una longitud d'ona d'11 micròmetres. El 9 de juliol del 2003, ISI registrà el seu primer mesurament en fase closa i síntesi d'obertura, en infraroig mitjà.

## Enllaços externs

* http://isi.ssl.berkeley.edu Arxivat 2007-12-15 a Wayback Machine.
# Interfície extensible avançada

L'Advanced eXtensible Interface (amb acrònim anglès AXI) és un protocol de bus de comunicació en xip desenvolupat per ARM. Forma part de les especificacions Advanced Microcontroller Bus Architecture 3 (AXI3) i 4 (AXI4).
AXI es va introduir l'any 2003 amb l'especificació AMBA3. El 2010, una nova revisió d'AMBA, AMBA4, va definir el protocol AXI4, AXI4-Lite i AXI4-Stream. AXI està lliure de drets i la seva especificació està disponible gratuïtament a ARM.
AMBA AXI especifica molts senyals opcionals, que es poden incloure en funció dels requisits específics del disseny, fent d'AXI un bus versàtil per a nombroses aplicacions.
Si bé la comunicació a través d'un bus AXI és entre un sol iniciador i un únic objectiu, l'especificació inclou una descripció detallada i senyals per incloure interconnexions N:M, capaços d'estendre el bus a topologies amb més iniciadors i objectius.
AMBA AXI4, AXI4-Lite i AXI4-Stream han estat adoptats per Xilinx i molts dels seus socis com a principals busos de comunicació en els seus productes.
AXI defineix un mecanisme bàsic de sincronisme, compost per un senyal xVALID i xREADY. El senyal xVALID és impulsat per la font per informar a l'entitat de destinació que la càrrega útil del canal és vàlida i que es pot llegir a partir d'aquest cicle de rellotge. De la mateixa manera, el senyal xREADY és impulsat per l'entitat receptora per notificar que està preparada per rebre dades.
A l'especificació AXI, es descriuen cinc canals:
* Canal de lectura de l'adreça (AR)
* Canal de lectura de dades (R)
* Canal d'adreça d'escriptura (AW)
* Canal d'escriptura de dades (W)
* Canal de resposta d'escriure (B)
A part d'algunes regles bàsiques d'ordenació, cada canal és independent l'un de l'altre i té el seu propi parell de senyals d'enllaç xVALID/xREADY.

## Referències

* ↑ «Introduction to the Advanced Extensible Interface (AXI) - Technical Articles» (en anglès). Introduction to the Advanced Extensible Interface (AXI).
* ↑ «AMBA | Documentation» (en anglès). Arm Holdings.
* ↑ Arm Holdings. «AMBA AXI and ACE Protocol Specification» (en anglès). developer.arm.com p. 109–118. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2019. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ Arm Holdings. «AMBA AXI and ACE Protocol Specification» (en anglès). developer.arm.com p. 23–24. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2019. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «AMBA AXI4 Interface Protocol» (en anglès). www.xilinx.com. Xilinx Inc.
* ↑ «AXI4 IP» (en anglès). www.xilinx.com. Xilinx Inc.
* ↑ Arm Holdings. «AMBA AXI and ACE Protocol Specification» (en anglès). developer.arm.com p. 37–38. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2019. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ Arm Holdings. «AMBA AXI and ACE Protocol Specification» (en anglès). developer.arm.com p. 22–23. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2019. [Consulta: 5 juliol 2019].
* 1 2 Arm Holdings. «AMBA AXI and ACE Protocol Specification» (en anglès). developer.arm.com. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2019. [Consulta: 5 juliol 2019].
# Internacionalisme proletari

L'internacionalisme proletari és un concepte marxista basat en la idea que el capitalisme és un sistema global, i que per tant la classe obrera ha d'actuar també com a classe social mundial. Segons l'internacionalisme proletari, els treballadors han de ser solidaris amb les classes treballadores d'altres països amb problemes per a lluitar pels interessos comuns de la seva classe al món. Per als marxistes clàssics el nacionalisme era un tret identitari secundari front al fet de ser proletaris, i les confrontacions entre diferents ètnies eren manipulacions imperialistes per afeblir al conjunt o unió de la classe obrera.
Amb la consigna «Proletaris de tots els països, uniu-vos!», l'escriptora socialista Flora Tristán posà les bases de l'internacionalisme com a element imprescindible per a l'emancipació de la classe obrera i la derrota del capitalisme. En ocasions atribuïda a Karl Marx, aquesta proclama resumeix l'esperit amb què naixia el 1864 l'Associació Internacional de Treballadors (altrament coneguda com la Primera Internacional), com un organisme de fraternitat de les treballadores de tot el planeta.

## Referències

* ↑ Castells, Manuel. El poder de La identitat. Editorial UOC, 2003. ISBN 978-84-8429-319-4.
* ↑ Ibáñez, Nacho. «150 anys de fraternitat: de la comuna de París a l'alçament zapatista». Directa, 02-11-2021. [Consulta: 25 novembre 2021].
# Interstellar Boundary Explorer

L'Interstellar Boundary Explorer (IBEX) és un observatori espacial de la NASA que fa un mapa de la frontera entre el sistema solar i l'espai interestel·lar. La missió és part del Programa Small Explorer de la NASA i va ser llançat en un coet Pegasus-XL el 19 d'octubre de 2008, a les 17:47:23 UTC.
Els resultats de l'IBEX han sorprès en diverses ocasions a la comunitat científica i va bolcar les velles teories. El primer xoc es va produir quan es va posar de manifest una estreta cinta d'emissió d'àtoms neutres energètics (energetic neutral atom o ENA en anglès). Després va mostrar canvis en el temps en aquesta banda. Una altra sorpresa va venir quan no es va trobar cap ona de xoc. Les repercussions de bolcar la teoria de l'arc de xoc són enormes, ja que dècades d'investigació es basen en aquest concepte.
El disseny i el funcionament de la missió és liderat pel Southwest Research Institute, amb Los Alamos National Laboratory i Lockheed Martin Advanced Technology Center servint com a institucions co-investigadores responsables dels sensors IBEX-Hi i IBEX-Lo respectivament. Orbital Sciences Corporation va fabricar el bus de la nau espacial i va ser la ubicació per a les proves ambientals de la nau. La durada nominal de la missió primària era de dos anys per observar tota la frontera del sistema solar. Això es va completar el 2011 i la seva missió es va ampliar el 2013 per continuar observacions.
IBEX està en una òrbita estabilitzada per rotació orientada al sol al voltant de la Terra. En juny de 2011, IBEX va ser traslladat a una nova òrbita més eficient. No té tan a prop la Lluna en la nova òrbita, i gasta menys combustible per mantenir la seva posició.
Les principals fites es relacionen amb l'estudi de l'heliosfera, de la qual ha trobat una cua lobulada abans no observada.

## Referències

* ↑ Ray, Justin «Mission Status Center: Pegasus/IBEX». Spaceflight Now, 19-10-2008 [Consulta: 27 novembre 2009].
* 1 2 3 4 5 «IBEX - Update Archive». Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 19 abril 2014].
* ↑ «NASA - IBEX Reveals a Missing Boundary At the Edge Of the Solar System». Arxivat de l'original el 2013-03-07. [Consulta: 19 abril 2014].
* ↑ «Fact Sheet: IBEX». Orbital.com. [Consulta: 1r març 2012].
* 1 2 McComas, Dave «IBEX Orbit-Raising Maneuver». SWRI.edu, 14-11-2011 [Consulta: 1r març 2012]. Arxivat 29 de setembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-09-29. [Consulta: 19 abril 2014].

## Enllaços externs

* Interstellar Boundary Explorer - Lloc web oficial
* IBEX Mission Profile Arxivat 2008-09-25 a Wayback Machine. by NASA's Solar System Exploration
* NASA Spacecraft Reveals Changes at Solar System's Edge a YouTube
# Interès variable

L'interès variable és l'interès fixat en relació amb un tipus de referència (interbancari, IPC, inflació, etc.), per la qual cosa fluctua al mateix temps que ho fan les variacions d'aquest tipus.
# Ipeľ

L'Ipeľ - (hongarès) Ipoly - és un riu de 232 km de llargària d'Eslovàquia i d'Hongria, tributari del Danubi. Neix a la part central d'Eslovàquia, a les muntanyes Slovenské Rudohorie. Flueix cap al sud a la frontera amb Hongria, i després al sud-oest, oest i de nou al sud al llarg de la frontera fins que desemboca al Danubi a l'alçada de Szob.

## Ciutats

* Poltár
* Kalinovo
* Boľkovce
* Litke
* Szécsény
* Balassagyarmat
* Šahy
* Salka
* Szob
# Iraklis Salònica FC

L'Iraklis FC (també escrit Hraklis FC, en grec modern Ηρακλής) és la secció de futbol del Gimnastikos Syllogos Iraklis Thessaloniki, a la ciutat de Salònica, Grècia.

## Història

Fundat l'any 1908, el club reclama per a si ser el club de futbol més antic del país, d'aquí el seu sobrenom de "l'antic". El seu nom està dedicat al semidéu Hèrcules, de la mitologia grega. El club nasqué el 1899 com el Club Amics de les Arts, dedicat a la música i la literatura. El 1903 es van incloure els esports dins les seves activitats, com ara la gimnàstica, el ciclisme o la natació. El 1905 també s'incorporà el futbol.
El 1908, a causa de diverses dificultats econòmiques, el club es fusionà amb l'Olympia Club, creant-se el 29 de novembre l'Iraklis. S'escolliren els colors blau i blanc de la bandera grega. El nom complet era Ottoman Hellenic Club de Thessaloniki – Iraklis (en aquells temps, Salònica formava part de l'Imperi Otomà. El mot otomà va desaparegué el 1913, en separar-se la ciutat de l'Imperi.
Tingué gran rivalitat amb l'Aris al campionat de Salònica, competició que guanyà cinc cops. El seu únic títol nacional arribà a la Copa grega de l'any 1976, on guanyà 6-5 als penals, després d'empatar a 4, a l'Olympiakos FC a la final.

## Palmarès

* Copa Balcànica de clubs (1): 1985
* Copa grega de futbol (1): 1976
* Campionat de Macedònia
** Guanyador (2): 1914, 1915
* Campionat de Salònica (5): 1927, 1939, 1940, 1951, 1952

## Jugadors destacats

| Giorgos Aidiniou Giorgos Anatolakis Kostas Chalkias Grigoris Fanaras Georgios Georgiadis Dimitris Gesios Vasilis Khatzipanagís Savvas Kofidis Christos Kostis Vagelis Kousoulakis Panagiotis Lagos | Nikos Makhlàs Daniil Papadopoulos Lakis Papaioannou Ieroklis Stoltidis Efstathios Tavlaridis Michalis Konstantinou Sebastian Rambert Ederson Fofonka Joel Epalle Andreas Reinke Ebenezer Hagan | Giuseppe Signori James Debbah Kelvin Sebue Cezary Kucharski Marcin Mieciel Sznaucner Mirosław Jovan Gojković (†) Ivan Jovanović Dušan Mitošević Marko Pantelić Kennedy Bakircioglu |

## Referències

* ↑ «Greece - Final Tables 1906-1959».

## Enllaços externs

* Web oficial (en grec i anglès)
* Fòrum Arxivat 2007-12-12 a Wayback Machine. (en grec)
# Islam a Cap Verd

L'islam a Cap Verd és una religió minoritària amb una comunitat petita però creixent. La majoria dels musulmans són immigrants del Senegal i altres països veïns.
Segons A Semana, els musulmans de Cap Verd celebren el naixement del profeta arreu del país.

## Referències

* ↑ International Religious Freedom Report 2009
* ↑ «Comunidade Islâmica em Cabo Verde celebra o nascimento do profeta». Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Isoprè

L'isoprè (o isopré) o 2-metil-1,3-butadiè és un compost orgànic amb fórmula C₅H₈ (CH₂=C(CH₃)CH=CH₂). A temperatura ambient és un líquid incolor molt volàtil, degut al seu baix punt d'ebullició. És altament inflamable i de fàcil ignició. En contacte amb l'aire, aquest hemiterpè és altament reactiu, capaç de polimeritzar-se de forma explosiva si s'escalfa. L'isoprè s'origina de manera natural en plantes, animals i molts altres organismes, i és la unitat estructural d'una gran família de compostos orgànics anomenada terpens i terpenoids. Charles Greville Williams va donar-li nom a aquest compost després d'obtenir-lo a partir de la descomposició tèrmica (piròlisi) del cautxú, deduint correctament la fórmula empírica C₅H₈.
Les emissions d'isoprè a l'atmosfera per part de les plantes formen aerosols orgànics secundaris, que tenen un paper rellevant però encara desconegut en el clima de la Terra. Es creu que aquestes emissions poden arribar a suposar uns aports d'entre 300 i 600 milions de tones de carboni a l'any a l'atmosfera, convertint-los així en el principal gas no derivat del metà emès a l'atmosfera. Es calcula que el 90% de les emissions d'isoprè són emeses per plantes terrestres. Un estudi de l'any 2006 estimava que quasi la meitat de les emissions d'isoprè provenien d'emissions de planifolis tropicals, pel fet que aquestes plantes es troben en unes condicions ambientals que afavoreixen l'emissió d'isoprè. La resta d'emissions es considerava que provenien d'arbusts.

## Producció industrial

Normalment s'aconsegueix com a subproducte en el craqueig tèrmic de la nafta o l'oli, o com un producte secundari de la producció d'etilè. Anualment es produeixen industrialment unes 800.000 tones d'isoprè, de les quals un 95% s'utilitzen per fabricar cis-1,4-poliisoprè, una versió sintètica del cautxú natural.

## Referències

* ↑ Isopré segons la pronúncia occidental i isoprè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil
# Fort de São Marcelo

Fort de São Marcelo (portuguès: Forte São Marcelo), també conegut com Forte de Nossa Senhora do Pópulo e São Marcelo o Forte do Mar, a Salvador a Bahia, Brasil. És un fort brasiler que constitueix una petita illa a l'oceà Atlàntic que mira al centre de Salvador de Bahia, sobre un petit terreny davant de la costa a la Baía de Todos os Santos.

## Descripció

Dempeus en un petit banc d'esculls d'uns 300 metres (980 ft) de la costa, és un dels dos forts separats per l'aigua de la terra al Brasil, l'altre és el Fort Tamandaré da Laje Tamandaré a Rio de Janeiro. És l'únic fort cilíndric del Brasil. El seu disseny segueix els de Castel Sant'Angelo a Itàlia i São Lourenço do Bugio Fort a Portugal. És conegut popularment com el "Forte do Mar" (Fort del Mar). Va ser construït per protegir la important ciutat portuària Salvador de les amenaces; la ciutat va tenir el major nombre de forts durant el període colonial del Brasil.

## Història

El fort va ser dissenyat i la construcció va començar el 1608 sota Francisco Frias Mosque. La primera prova documental del fort es troba en un plànol de la ciutat de Salvador titulat Planta da Cidade do Salvador, na Baía de Todos os Santos, que data de 1616. El fort es va acabar l'any 1623 durant el govern del governador general Diogo de Mendonça Furtado; estava construït íntegrament amb fusta amb 19 peces d'artilleria de diversos calibres.
El fort va ser un objectiu principal dels holandesos el 1624 durant la captura de Bahia. Va ser el primer espai de Bahia ocupat pels holandesos, que el van utilitzar com a base per disparar contra la ciutat. Es van llançar bales incendiàries des del fort fins al centre de la ciutat de Salvador, fet que va facilitar la presa de la ciutat. Bahia va tornar als portuguesos com a part de la Reconquista de Bahia el 1625, però la regió va romandre sota atac durant el domini holandès del nord-est del Brasil de 1630 a 1654. El fort va tenir un paper decisiu en la defensa de Bahia durant un intent d'invasió del comte Johan Maurits van Nassau-Siegen (1604-1679) entre abril i maig de 1638.
Una reconstrucció del fort va ser ordenada el 1650 pel governador general João Rodrigues de Vasconcelos e Sousa (1649-1654) després de la Guerra de la Restauració portuguesa. Aquest període de construcció va veure la construcció d'una torreta al punt més alt de la barra de sorra; es troba a 15 metres (49 ft) . Una nova reconstrucció l'any 1728 va veure l'aparició d'una muralla al voltant del perímetre del fort. El 1759 es va informar que tenia 54 plaques protectores de bronze i ferro. Va passar a formar part d'un reguitzell de forts que protegien el sud de Salvador; el fort de São Marcelo es va situar entre el petit fort de Nostra Senyora de Monserrate al nord i el fort de Sant Pere i la bateria de São Paulo da Gamboa al sud.

## Referències

* ↑ «La Batterie dans un fort de Bahia». Bibliothèque numérique mondiale, 1862. [Consulta: 16 juny 2013].
* 1 2 3
* 1 2 3
* 1 2
* 1 2

## Enllaços externs

* «Forte de São Marcelo / Forte do Mar / Forte de Nossa Senhora do Pópulo / Castelo do Mar» (en portuguès). [Consulta: 10 abril 2023].
# Izberbaix

Izberbaix (kumyk: Йиз бир ба́ш, Hizbirbaş; rus: Изберба́ш) és una ciutat de la República del Daguestan, a la Federació Russa. Està situada a la costa de la mar Càspia, 56 km al sud-est de Makhatxkalà, la capital de la república. Al cens del 2010 tenia 55.646  habitants.

## Història

Es va fundar l'any 1932 com al voltant d'una central d'extracció de petroli. Va rebre l'estatus de ciutat l'any 1949.

## Estat administratiu i municipal

Dins del marc de divisions administratives, la ciutat d'Izberbaix forma una unitat administrativa per si sola amb igual estatus que el dels districtes. Com a divisió municipal, la ciutat d'Izberbaix forma part de l'Òkrug urbà d'Izberbaix.

## Demografia

Grups ètnics al territori administratiu d'Izberbaix segons el cens rus de 2002:
* Darguins (65,4%)
* Kumyks (14,4%)
* Lesguians (7,3%)
* Russos (5,1%)
* Àvars (2,8%)
* Laks (2,0%)
* Àzeris (1,0%)

## Climatologia

Dades climàtiques a Izberbaix :
| Mes | gen | febr | març | abr | maig | juny | jul | ag | set | oct | nov | des | anual |
| Màxima mitjana °C (°F) | 3.9 (39) | 4.3 (39.7) | 7.7 (45.9) | 14.5 (58.1) | 21.1 (70) | 26.3 (79.3) | 29.2 (84.6) | 28.8 (83.8) | 24.0 (75.2) | 17.7 (63.9) | 11.3 (52.3) | 6.5 (43.7) | 16.28 (61.29) |
| Mitjana diària °C (°F) | 0.8 (33.4) | 1.3 (34.3) | 4.5 (40.1) | 10.5 (50.9) | 17.0 (62.6) | 22.1 (71.8) | 25.2 (77.4) | 24.7 (76.5) | 20.1 (68.2) | 14.1 (57.4) | 8.2 (46.8) | 3.6 (38.5) | 12.68 (54.83) |
| Mínima mitjana °C (°F) | −2.2 (28) | −1.6 (29.1) | 1.3 (34.3) | 6.6 (43.9) | 12.9 (55.2) | 17.9 (64.2) | 21.2 (70.2) | 20.6 (69.1) | 16.3 (61.3) | 10.6 (51.1) | 5.2 (41.4) | 0.8 (33.4) | 9.13 (48.43) |
| Precipitació mitjana mm (polzades) | 23 (0.91) | 31 (1.22) | 22 (0.87) | 20 (0.79) | 29 (1.14) | 24 (0.94) | 26 (1.02) | 24 (0.94) | 40 (1.57) | 46 (1.81) | 33 (1.3) | 32 (1.26) | 350 (13.77) |
| Font: Climate-Data.org ||||||||||||||

## Referències

* ↑ http://www.ethno-kavkaz.narod.ru/rndaghestan.html
* ↑ «Izberbash Climate. Russian Federation» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2020].
# Jardins de la Perfecta Lluentor

L'Antic Palau d'Estiu, conegut a la Xina com els Jardins de la Perfecta Lluentor (en xinès tradicional: 圓明園; en xinès simplificat: 圆明园; en pinyin: Yuánmíng Yuán) i originalment anomenats els Jardins Imperials, fou un complex de palaus i jardins situat a 8 quilòmetres al nord-oest dels murs de la Ciutat Imperial a Pequín, construït en el segle xviii i principis del XIX, on els emperadors de la dinastia Qing residien i manejaven els assumptes de govern (la Ciutat Prohibida s'usava per a cerimònies formals).
Conegut per la seua extensa col·lecció de jardins, arquitectura i altres obres d'art (un nom popular a la Xina va ser el "jardí de jardins", xinès tradicional: 萬園之園, xinès simplificat: 万园之园, pinyin: wàn yuán zhī yuán), els Jardins Imperials van ser destruïts pels exèrcits britànic i francès en 1860 durant la Segona Guerra de l'Opi. Avui dia, la destrucció dels Jardins de la Perfecta Lluentor és encara considerada com un símbol de l'agressió estrangera i la humiliació a la Xina.
L'Antic Palau d'Estiu és als afores de la porta oest de la Universitat Tsinghua, al nord de la Universitat de Pequín, i a l'est del Palau d'Estiu.

## Història

La construcció inicial va començar en 1707, durant el regnat de l'emperador Kangxi i va ser en una escala molt més menuda. Es pretenia que fóra un regal per al quart fill de l'emperador, més tard emperador Yongzheng. En 1725, sota l'emperador Yongzheng, els Jardins Imperials es van ampliar considerablement. Yongzheng va aportar el proveïment d'aigua dels jardins que va crear alguns dels llacs, rierols i estanys que complementen en gran manera els pujols i els motius. Yongzheng també va nomenar a 28 llocs d'interès en el jardí.
Durant el regnat de Qianlong, la segona expansió ja estava en marxa. Qianlong es va interessar i va dirigir personalment les obres d'expansió. Qianlong també va augmentar el nombre de llocs pintorescs en els jardins als 50.
A mitjan segle xix, els Jardins Imperials havien experimentat una expansió en una forma o altra per més de 150 anys.
* Hanjingtang

## Referències

* ↑ «The Yuanmingyuan as Imperial paradise (170-1860)» (en anglès). MIT Visualizing Cultures. [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ «The palace of shame that makes China angry» (en anglès). BBC, 02-02-2015. [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Chaussende, Damien. La Chine au XVIIIe Siècle (en francès). París: Les Belles Lettres, 2013. ISBN 978-2-251-41051-7.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2001-02-10 a Wayback Machine. (xinès)
* Història del China Daily sobre el revestiment dels llits del llac