OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alt Loira

L'Alt Loira (43) (en francès Haute-Loire i en occità Naut Léger o Naut Leir i menys localment l'Aut Léger, l'Aut Leir) és un departament francès situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
Aquest departament, que no disposa de sortida al mar, està situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps al centre-sud de França. El nom del riu Loira està envoltat pels departaments de Loira, Ardècha, Losera, Cantal i Puèi Domat. El 2019, tenia 227.570 habitants. Els seus habitants s'anomenen Altiligériens.
El departament, que té la seva prefectura a Lo Puèi de Velai, cobreix els trams alts del Loira i està format per la vall del Loira i les muntanyes circumdants al Massís Central. És un dels 83 departaments originals de França creats el 1790 durant la Revolució Francesa. Algunes parts del departament estan incloses al Parc Natural Regional de Livradois-Forez.

## Població

Població de l'Alt Loira :
| 1801 | 1851 | 1901 | 1921 | 1936 | 1946 |
| 229 773 | 305 000 | 314 058 | 268 910 | 245 271 | 208 337 |
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 208 337 | 205 491 | 205 895 | 206 568 | 209 113 | 219 484 |

## Referències

* ↑ «Alt Loira». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Vebret, Joseph. L'Auvergne l'ABCdaire désordonné (en francès). Editions Christine Bonneton, 2023-04-27. ISBN 978-2-38487-091-2.
* ↑ «Populations légales 2019: 43 Haute-Loire,». INSEE, 2022. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Geography of France (en anglès). PediaPress, p. 184.
* ↑ Margadant, Ted W. Urban Rivalries in the French Revolution (en anglès). Princeton University Press, 2021-05-11, p. 473. ISBN 978-0-691-23088-7.
* ↑ Crolla, Rachel; McKeating, Carl. Walking in the Auvergne: 42 Walks in the Massif Central - France's volcano region (en anglès). Cicerone Press Limited, 2013-04-22. ISBN 978-1-84965-897-3.

## Vegeu també

* Consell General de l'Alt Loira
* Llista de municipis de l'Alt Loira
* Llista dels Cantons de l'Alt Loira

## Enllaços externs

* Prefectura Arxivat 2004-12-03 a Wayback Machine. (en francès)
* Conseil Général Arxivat 2015-03-16 a Wayback Machine. (en francès)
# Aeroport de Bata

L'Aeroport de Bata és el segon aeroport més gran del país africà de Guinea Equatorial, després de l'aeroport de Malabo, i és l'única una altra pista asfaltada.
L'aeroport està situat a uns quilòmetres cap al nord de Bata i en la via cap al sud per sota d'Utonde, compta amb una pista de 2,3 km que opera només durant el dia i amb bona llum. L'aerolínia estatal i altres quatre empreses privades constitueixen la majoria de la indústria de Bata, transportant passatgers de l'aeroport internacional de Bioko, o les dues pistes de 800m a Annobón i Mongomo. L'aeroport és prou gros per acomodar un Boeing 737. Va acollir 15.000 passatgers el 2001. Al juliol de 2002, tot el personal de l'aeroport va ser detingut per permetre que el líder de la Unió Popular, un partit d'oposició, pogués abordar un vol amb destinació a Gabon. La freqüència de la torre és de 118,800 MHz (VHF).

## Aerolínies i destins

| Aerolínies | Destinacions |
| Air Annobón | Malabo |
| Ceiba Intercontinental Airlines | Annobón, Douala, Libreville, Malabo |
| Cronos Airlines | Cotonou, Douala, Malabo |
| Guinea Ecuatorial Airlines | Malabo |

## Vegeu també

* Llista d'aeroports de Guinea Equatorial

## Referències

* ↑ «La nueva pista del aeropuerto de Bata podría ser inaugurada próximamente - Página Oficial del Gobierno de la República de Guinea Ecuatorial». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 23 desembre 2020].
* ↑ «Actualidades - 12 de Octubre», 27-09-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 23 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Mapa de localització
# Església de Santa Maria (Villena)

L'església de Santa Maria és un temple catòlic situat a Villena, Alt Vinalopó (País Valencià).

## Història i tipologia

L'església de Santa Maria es va aixecar sobre una antiga mesquita musulmana al segle xvi per convirtirse en l'església de Santa Maria o del Raval. Té una sola nau, que sembla convertir-se en tres al perforar els contraforts interiors. La seua capçalera poligonal no té girola, i les seues voltes de creueria descarreguen en pilars amb semicolumnes adossades que porten gravats relleus renaixentistes.
El Renaixement també es pot observar en una porta interior que dona a la sagristia, sent un element més d'aquest estil que està representat en el monument i la ciutat. La façana està emmarcada per un pòrtic barroc, mentre que la torre, exempta en dues terceres parts del seu perímetre, s'equipara a la de Santiago. Una de les seues campanes, l'anomenada Campanica de la Virgen, procedeix de l'antiga Torre de l'Orejón.
Que l'església estava extramurs i encara en obres en 1575 es confirma per aquest fragment de la Relació enviada a Felip II pel Consell de Villena, en què a més es dona relació de les capelles existententes, en una de les quals està enterrada Catalina Ruiz d'Alarcón, important mecenes del temple:
| « | Ay dos iglesias parrochales, la una so invocaçion del señor Sanctiago, dentro de lo çercado de la çiudad, y la otra so invocaçion de nuestra señora Sancta Maria, en el arraval de la dicha çiudad. [...] en el enterramiento de la capilla mayor esta la dicha doña Catalina Ruyz de Alarcon, que doto dicha yglesia e capilla de las dichas seys capellanias [...]. Esta yglesia se va obrando y edificando, y en la obra que esta fecha, entre los dichos estribos de dicha yglesia, a la parte del Evangelio, ay una capilla so ynvocaçion de Sancta Catalana, e otra, so ynvocaçion de la Transfiguraçion de Nuestro Señor Jesucristo. Y a la parte de la Epistola, la una capilla so ynvocaçion de San Joachin e Sancta Anna, y la otra, so ynvocaçion de señor San Pedro. | » |
El temple va ser incendiat durant la Guerra Civil i va desaparèixer el presbiteri, que va ser reconstruït el 1948 simulant la volta una de creueria.

## Referències

* M.I. Ayuntamiento de Villena, Villena ¡Un tesoro!, Guía turística de Villena..
* ↑ PRATS ESQUEMBRE, Vicente «La Torre del Orejón». Revista Villena. Ayuntamiento de Villena [Villena], 23, 1973.
* ↑ «Villena». A: Guía práctica de Alicante y su provincia (en español). Madrid: Guías Arco, 1908 [Consulta: 7 març 2010].
* ↑ Concejo de Villena. «48. La iglesia catedral o colegial que hubiese en el dicho pueblo y las parroquias que hubiese, con alguna breve relación de las capillas y enterramientos y donaciones señaladas que en ellas haya, y la vocación de ellas.». A: Relación de Villena de 1575, 1575.
* ↑ «Iglesia de Santa María (Villena)». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.

## Vegeu també

* Església Arxiprestal de Sant Jaume
* Centre Històric de Villena
# 158 aC

El 158 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l''Any del Consolat de Lèpid i Lenat o també any 596 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «158 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Anatòlia

* A petició dels romans, Ariarates V, rei de Capadòcia, denega una proposta del rei selèucida, Demetri I Sòter, perquè es casi amb la seva germana Laodice. En resposta, Demetri I envia el seu exèrcit a Capadòcia per matar Ariarates i pujar al tron. Ariarates, privat del seu regne, fuig cap a Roma. Orofernes, rei usurpador, pren el tron de Capadòcia protegit pels soldats selèucides.

### República Romana

* Aquest any són elegits cònsols Marc Emili Lèpid i Gai Popil·li Lenat. A aquests cònsols només els mencionen els Fasti i Plini el Vell.
* Marc Fulvi Nobílior, cònsol l'any anterior (159 aC) celebra un triomf per la victòria que va obtenir durant el seu consolat per fer la guerra contra els lígurs, segons diuen els Fasti.

## Naixements

* Publi Rutili Ruf, cònsol romà l'any 105 aC (mort el 78 aC).

## Necrològiques

* Kōgen, emperador del Japó.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Polibi. Història, XXXII, 20
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XXXIV, 6
* ↑ Smith, William (ed.). «Nobilior». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ Ciceró. Defensa de Marc Fontei, 13
* ↑ Aston, W. G. Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697, Volum 2. Londres: Society by K. Paul, Trench, Trübner & col., Limited, 1896, p. 123.
# Aeroport de Cerro Largo

L'Aeroport de Cerro Largo (IATA: MLZ, OACI: SUMO) és un aeroport que es troba a Melo, al nord-est de l'Uruguai, i serveix la mateixa ciutat.

## Referències

* ↑ Informació sobre l'aeroport al lloc web de Great Circle (anglès)
# Aeroport de Chingozi

L'aeroport de Chingozi (o Aeroport de Matundo) (codi IATA: TET, codi OACI: FQTT) és un aeroport que serveix Tete, capital de la província de Tete a Moçambic. Segons la BBC s'estava construint un nou aeroport i l'actual es tancaria per permetre les activitats d'extracció de carbó.

## Aerolínies i destinacions

| Aerolínies | Destinacions |
| Airlink | Johannesburg-OR Tambo |
| LAM Aerolínies de Moçambic | Beira, Johannesburg-OR Tambo, Lichinga, Maputo, Nampula, Quelimane |
| Malawian Airlines | Blantyre, Harare, Lilongwe |
| Moçambique Expresso | Maputo |

## Referències

* ↑ Informació de l'Aeroport de Chingozi a Great Circle Mapper.
* ↑ «Directory of Airports in Mozambique». [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ «Great Circle Mapper». [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ «Mozambique town transformed by coal rush». BBC News. [Consulta: 7 juny 2015].

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Chingozi a Aviation Safety Network (anglès)
# Aeroport de Cuamba

L'aeroport de Cuamba (codi IATA: FXO, codi OACI: FQCB) és un aeroport que serveix Cuamba, al sud de la província de Niassa a Moçambic. És el principal aeroport de la província i del centre del país, però no hi ha vols programats. La principal aerolínia és Kaya Airlines.

## Instal·lacions

L'aeroport es troba a una altura de 1,919 peus (585 m) sobre el nivell mitjà del mar. Té una sola pista d'aterratge d'una longitud de 2,500 metres (8,202 ft).

## Referències

* 1 2 3 Informació de l'Aeroport de Cuamba a Great Circle Mapper.
* ↑ Google Maps - Cuamba

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Cuamba a Aviation Safety Network (anglès)
# Aeroport de Kirkenes-Hoybuktmon

L'Aeroport de Kirkenes-Høybuktmoen (en noruec: Kirkenes lufthavn, Høybuktmoen) (codi IATA: KKN, codi OACI: ENKR) és un aeroport internacional que serveix a la ciutat de Kirkenes, municipi de Sør-Varanger, al comtat noruec de Finnmark. Es troba a Høybuktmoen, a quilòmetres a l'oest de la ciutat.
Høybuktmoen fou construït com una base aèria per la Luftwaffe durant la Segona Guerra Mundial. Les operacions civils van començar després de la guerra, però l'aeroport va ser abandonat el 1948. El 1963 es va reobrir amb una nova terminal i una pista d'aterratge més llarga. Originàriament operaven vols Scandinavian Airlines i Finnair, i des dels anys 1970 també Widerøe i Norving. A partir del 1990, cinc aerolínies han tractat d'establir rutes cap a Múrmansk, Rússia. El 2006 es va inaugurar un nou edifici per a la terminal. Per culpa del terreny, la pista no pot ser utilitzada amb certes condicions de vent, però hi ha propostes per anivellar el mateix.

## Referències

* 1 2 «Informació de l'aeroport d'ENKR» (en anglès). Avinor. Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 6 agost 2015].
# Aeroport de Kuito

L'aeroport de Kuito (codi IATA: SVP, codi OACI: FNKU) és un aeroport que serveix Kuito (fins 1975 Silva Porto, a la província de Bié a Angola.
La balisa no direccional de Kuito (Ident: KU) es troba al camp.

## Aerolínies i destinns

| Aerolínies | Destinacions |
| TAAG Angola Airlines | Luanda |

## Referències

* ↑ Airport information for FNKU Arxivat 2011-08-06 a Wayback Machine. from DAFIF (effective October 2006)
* ↑ Informació de l'Aeroport de Kuito a Great Circle Mapper.
* ↑ «FNKU @ aerobaticsweb.org». Landings.com. [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ Google Maps - Kuito
* ↑ SkyVector Aeronautical Charts

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Kuito a Aviation Safety Network (anglès)
* OpenStreetMap - Kuito
* OurAirports - Kuito
# Església de Santa Maria de la Pietat al Coliseu de Roma

L'església de Santa Maria de la Pietat al Coliseu (en italià, Chiesa di Santa Maria della Pietà al Colosseo) és un lloc de culte catòlic de Roma, al barri de Celio. Aquesta petita església està inserida en un dels arcs de l'amfiteatre Flavi, també conegut com el Coliseu.

## Història

Ja existia com a santuari sagrat a l'època del papa Pau IV (1555 - 1559). L'historiador Mariano Armellini explica a la seva obra Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX (1891) que:
| « | (…) originàriament [l'edifici] estava pensat com a vestuari de la companyia que solia representar el gran drama de la Passió de Jesucrist a l'arena de l'amfiteatre, una pràctica que es va mantenir fins a l'època de Pau IV. | » |
| — Mariano Armellini |||
Més tard, a l'any 1622 l'edicula fou adquirida per la Confraria dels Gonfalone que la va transformar en oratori, i la confià a un monjo ermità que hi residia permanentment com a custodi del lloc. L'oratori va pertànyer als Gonfalone fins al 1936. Després va canviar de mans i va ser confiada des del 1955 al Circolo San Pietro, que encara el gestiona avui dia i hi celebra una missa cada dissabte i diumenge. A l'interior, a l'altar major, hi ha un baix relleu del segle xix que representa la Mare de Déu dels Dolors .

## Bibliografia

* Mariano Armellini, Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX, Roma 1891
* C. Rendina, Le Chiese di Roma (Les esglésies de Roma), Newton & Compton Editori, Roma 2000, pp. 212-213 ISBN 978-88-541-1833-1
* C. Villa, Rione XIX Celio, a AA. VV, Els districtes de Roma, Newton & Compton Editori, Roma 2000, Vol. III, pp. 1115-1116
* AA. VV. La Chiesa di Santa Maria della pietà al Colosseo, Circolo San Pietro, gener de 2007
# Església de Santa Valpurga (Groningen)

L'Església de Santa Valpurga fou una església de la ciutat de Groningen (Països Baixos), al terreny del Cementiri Martini que es va demolir l'any 1627.
La deterioració va començar l'any 1594 quan la ciutat va ser atacada per Maurici de Nassau. Durant l'atac el cobriment de plom del teulat va ser utilitzat per la producció de bales. L'any 1611 es va demolir la part rodona del centre i el 1616 la torre. La resta es va demolir l'any 1627. L'Església Nova, que va ser construïda just després, tenia al principi el nom de Nova Església de Santa Valpurga.
# Torre dels Encantats

La Torre dels Encantats és una torre de guaita fortificada al termenal entre Arenys de Mar i Caldes d'Estrac. És una obra del segle xiii, reformada el XV i envoltada d'una muralla el segle XVI. Fou declarada bé cultural d'interès nacional. Es desconeix la raó del nom de la torre. Originàriament, tan sols era designada així a Caldetes. A Arenys se'n deia la Torre de Caldes.

## Descripció

Aquesta torre és del tipus de torre de guaita costanera, de les dites rodones, amb una avantmuralla circular emmerletada. S'alça al cim del turó final d'un dels contraforts que cauen, perpendiculars sobre la costa, damunt la riera de Caldes d'Estrac, dins, però, del terme municipal d'Arenys de Mar. Fou construïda amb els carreus del poblat ibèric que es troba al mateix turó pels castlans del castell de Montpalau perquè servís de límits del castell i del vescomtat de Cabrera. Les incursions de pirates turcs i barbarescos registrades durant el segle xvi obligaren a fortificar la construcció amb una muralla circular, amb bombarderes; bastida també amb les pedres del poblat preromà, prenent des de llavors la torre l'aspecte que ha conservat fins ara.

## Història

El poblat ibèric del Puig de Castellar data de les darreries del segle V aC. S'extingí al començament del segle I aC. Era dels més importants que es coneixen a la costa. Estava emmurallat amb carrers empedrats. S'han trobat restes d'una farga i foneria. També abundants objectes i peces de ceràmica. Excavacions fetes per J. M. Pons Guri entre 1949 i 1950; i 1956 i 1957. Entre 1954 i 1955 la muralla fou renovada.

## Referències

* 1 2 3 «Torre dels Encantats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre dels Encantats». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* La Torre dels Encantats a "poblesdecatalunya.cat"
# Església de fusta d'Hove

L'església d'Hove és una antiga i petita església romànica en el municipi de Vik, comtat de Sogn og Fjordane, a Noruega. Es considera de finals del segle xii.
Pren el seu nom de la vella granja de Hove, lloc que per les seves troballes arqueològiques ha estat considerat un lloc rellevant de l'antiga religió nòrdica.
Està construïda amb blocs de pedra; la seva planta consisteix d'una nau única amb torre occidental quadrada, i a l'orient un petit cor rectangular amb absis. El portal principal se situa en l'occident, a la base de la torre; hi ha dos portals més, un en la nau i un altre en el cor, tots dos en el costat sud.
L'església va ser a punt de ser demolida a la dècada de 1880. L'arquitecte Peter Blix, que llavors s'ocupava de la remodelació del Saló d'Haakon IV a Bergen, va rebre una oferta de pedra d'un comerciant del municipi de Vik. En assabentar-se que el material provindria de l'església, l'arquitecte va comprar aquesta i va decidir restaurar-la amb recursos propis.
Blix va retirar tots els elements de remodelacions alienes a l'edat mitjana, i va intentar restaurar l'església en la seva aparença original. Va utilitzar obres d'art medievals com a model per decorar els murs de l'església i inclusivament col·locar vitralls en les finestres. Per a la restauració de l'exterior, va utilitzar esteatita, i el portal occidental va ser restaurat completament, amb arquivoltes decorades en zig-zag.
Quan Blix va morir l'any 1901, va ser sepultat sota el sòl de l'església d'Hove. En el seu testament, va cedir l'immoble a la Societat per a la Conservació de Monuments Antics Noruecs, qui és el propietari actual.
L'altar és de pedra, original de l'edat mitjana. En l'arc del triomf hi ha un crucifix datat dels anys 1880. Al Museu de Bergen hi ha una Madonna de gran qualitat tallada en fusta d'alzina, una obra de la primera meitat del segle xiii. Aquesta Madonna va estar en un temps a l'interior de l'església de Hove, encara que no se sap si aquest va ser el seu lloc original o si prové en realitat de la propera església de fusta de Hopperstad.

## Referències

* ↑ «Peter Andreas Blix». Store norske leksikon. [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ Nina Aldin Thune. «Hove kirke». Store norske leksikon. [Consulta: 1r octubre 2016].
# Església de fusta de Bârsana

L'església de fusta de l'antic monestir de Bârsana es troba avui a la localitat de Bârsana, al comtat de Maramureș, al turó anomenat Jbâr. Es tracta d'una antiga església greco-catòlica, avui monument històric). Però no s'ha de confondre amb la nova església de fusta de l'ctual conjunt monàstic del Monestir de Bârsana, situada a pocs quilòmetres de distànciaal lloc on es va trobar aproximadament entre els anys 1739-1795 l'església tractada aquí. Data de 1711. Està dedicada a "L'entrada de la Mare de Déu a l'Església". L'església es troba a la nova llista de monuments històrics sota el codi LMI: MM-II-m-A-04517. L'església va ser inclosa a la llista del patrimoni cultural mundial de la UNESCO juntament amb altres set esglésies del comtat de Maramureș el desembre de 1999.

## Referències

* ↑ Bud, Tit (1911). Date istorice despre protopopiatele, parochiile și mănăstirile române din Maramureș din timpurile vechi până în anul 1911. Gherla.
# Església de l'Assumpció (Museros)

L'església parroquial de l'Assumpció, sub invocatione Assumptionis Beatae Mariae Virginis, com era costum al S. XIII, és un temple catòlic situat al municipi de Museros datat del segle xviii. Està catalogada com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació RI-46.13.199-001, segons la llei del Patrimoni Cultural Valencià.

## Campanar i campanes

Compta amb un campanar junt a la façana principal de planta quadrada, el qual té un conjunt de campanes característic de l'Horta amb un conjunt de tres més una campaneta pels senyals. La gran és de l'any 1983, dedicada a la Mare de Déu de l'Assumpció, la mitjana fou refosa el 1969 dedicada al patró Sant Roc, i la més menuda és de l'any 1917.

## Referències

* ↑ Comissió textos religiosos. Missa pro populo. Assumptio Beatæ Mariæ Virginis. València: AVL [Consulta: 4 abril 2019]. Arxivat 4 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Llocs d'interés». Ajunt-museros.com. Arxivat de l'original el 2015-12-27. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Fitxa BRL:Iglesia Parroquial de la Asunción de Nuestra Señora». Cult.gva.es. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Parròquia de l'Assumpció de la Mare de Déu». Campaners.com. [Consulta: desembre 2015].
# Església de l'Assumpció de Jesús i Maria

L'Església de l'Assumpció és una obra de Deltebre (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya situada al poble de Jesús i Maria.

## Descripció

Església de planta basilical amb dos capelles laterals. La capçalera té un absis semicircular entremig de dues capelles de secció quadrada. La teulada és de doble vessant amb campanar afegit al mur, també de secció quadrada.
L'actual església va ser construïda entre 1953 i 1955. L'interior de l'absis està decorat amb pintures de Lacosta i del pintor barceloní Carles Arola.

## Referències

* ↑ Anteriorment a la localitat hi va haver una altra església, vora el riu, que va inaugurar-se l'any 1933.

## Vegeu també

* Sant Miquel de Deltebre

## Enllaços externs

* «Església de la Mare de Déu de l'Assumpció». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.