OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oca comuna

L'oca comuna o oca vulgar (Anser anser), també anomenada oca salvatge a les Illes Balears, és una espècie d'ocell de la família dels anàtids i de l'ordre dels anseriformes.

## Morfologia

De totes les oques grises, aquesta és la que més s'assembla a la de granja, ja que les de granja provenen de la domesticació d'aquesta espècie salvatge. Ha estat introduïda en moltes zones baixes d'alguns països on tot l'any ara hi ha uns grups considerables i semi-domesticats. Els visitants hivernals són encara salvatges i tímids. En bona part d'Europa central i oriental segueix residint en extensos aiguamolls.
L'oca vulgar és de cos robust i fa uns 74-84 cm de llargada. El seu plomatge és gris i marronós, amb les infracobertures caudals clares. El seu bec és taronja (excepte en la subespècie rubirostris de Sibèria, en què és rosat) i les seves potes són roses.
* Veu: Notes molt fortes, martillejants, tipus trompeta com el de granja: ahng-ahng-ahng, kang-ank.
* Niu: Al sol parcialment entapissat, en freqüència en illes, 4-6 ous; una niuada; maig-juny.
* Aliment: Pasta;arrenca herbes i brots de cereal, excava a la recerca d'arrels i restes de cereals.
* Vol: poderós, cap estès, cap estès en V i llargues fileres.
* Vol lent: Les bandades d'Oca vulgar en vol, són més lentes i pesades que les d'altres Oques, però s'agilitzen quan perden altura abans d'aterrar.

## Hàbitat

El seu hàbitat són aiguamolls de poca fondària amb vegetació aquàtica, arrossars i prats humits.
Cria al centre i al nord d'Europa, i és hivernant a l'oest d'Europa i a la conca mediterrània. Als Països Catalans és, en els darrers temps, una hivernant regular, amb una presència significativa al Delta de l'Ebre i a altres aiguamolls litorals. En els primers anys del segle XXI ha criat als Aiguamolls de l'Empordà i el Delta del Llobregat.
A la península Ibèrica s'hi troben des de setembre fins a març.

## Espècies similars

* Oca de bec curt
* Oca pradenca

## Referències

* ↑ «Oca comuna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* ↑ «Fitxa de l'oca vulgar». servidor d'informació ornitològica de Catalunya. ICO, Barcelona, 2023.
* 1 2 3 4 Estrada, Joan; Jutglar, Francesc; Llobet, Toni. Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears : Inclou també Catalunya Nord, Franja de Ponent i Andorra. Barcelona: Lynx, març de 2010, pàgs. 20-21. ISBN 978-84-96553-54-5.
* ↑ Francesch Vidal, Amadeu «Oca empordanesa» (PDF). Dossier Tècnic: formació i assessorament al sector agroalimentari.. Generalitat de Catalunya, Departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural, 44, les races autóctones (II), agost 2010, pàg. 22-23.
* ↑ «Oca pradenca (Anser fabalis)». SIOC: servidor d'informació ornitològica de Catalunya. Associació Institut Català d'Ornitologia (ICO), 2020. [Consulta: 2 febrer 2020].
# Oca del Canadà

L'oca del Canadà (Branta canadensis) és una oca silvestre nativa de les regions àrtiques i temperades d'Amèrica del nord, té el cap i coll negre, taques blanques a la cara i un cos gris marronós. L'epítet específic del nom científic canadensis significa que prové del Canadà.

## Referències

* ↑ «Oca del Canadà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* Angus, Wilson. Identification and range of subspecies within the Canada and Cackling Goose Complex (Branta canadensis & B. hutchinsii). «Enllaç». Arxivat de l'original el 2012-10-10. [Consulta: 25 novembre 2010].
* Moser, Timothy J., Craven, Scott R. and Miller, Brian K. Canada Geese in the Mississippi Flyway: A Guide for Goose Hunters and Goose Watchers. «www.ces.purdue.edu». Arxivat de l'original el 2005-05-23. [Consulta: 25 novembre 2010].
* Rural Development Service. «The management of problems caused by Canada geese: a guide to best practice» (PDF). Technical Advice Note 51. Department for Environment, Food and Rural Affairs, 2005. Arxivat de l'original el 2007-02-04. [Consulta: 30 gener 2007].
* Hanson, Harold C.. The Giant Canada Goose. Southern Illinois University Press, 1997. ISBN 978-0809319244.

## Enllaços externs

* Canada Goose videos, photos & sounds on the Internet Bird Collection
* BTO BirdFacts - Canada Goose
# Schranz

L'schranz és un estil de música techno repetitiu i ràpid, que es punxa al voltant de 140-160 beats per minut (BPM), tot i que pot ser més lent. Va assolir el zenit de la seva popularitat el 2001.

## Característiques

L'schranz es basa en patrons rítmics amb un ús massiu del kick (bombo), sons distorsionats de sintetitzador i sampleig de discos o pel·lícules per a crear melodies pròpies.
El so schranz original és un tipus de hard techno dur i accelerat (amb una velocitat al voltant de 150 BPM) inspirat pel hardcore techno, el new beat i el detroit techno, però els elements melòdics del qual són reduïts o eliminats, posant l'èmfasi en la percussió i utilitzant normalment només stabs senzills de sintetitzador. Un tret distintiu de l'schranz són els bucles comprimits i filtrats, combinats amb patrons de bombo de Roland TR-909, caixes i xarleston. Un exemple són els discos The real Schranz 1-3 o la sèrie Stigmata del productor alemany Chris Liebing.

## Referències

* ↑ «Chris Liebing erklärt Schranz». [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ «Schranz ² was ist es¿», 18-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-18. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ «Genres für Dummies: Hardtechno» (en alemany). Vice, 05-02-2016. [Consulta: 6 novembre 2021].
# Esnap

L'esnap (en anglès snap,i menys habitualment hike) és l'acció que dona inici a la majoria de jugades de futbol americà. Consisteix en el moviment en que un jugador de la línia ofensiva (habitualment el central) fa arribar la pilota a un altre jugador situat fora d'aquesta línia (habitualment el rerequart).
L'esnap s'inicia amb la pilota a terra en la línia de scrimmage. Llavors el jugador encarregat de fer l'esnap (en anglès snapper), que és habitualment el central, ha de posar la pilota en moviment amb una o les dues mans, dirigint-la cap a un dels seus companys, habitualment el rerequart.
Hi han dues formes més habituals de fer l'esnap:
* mà a mà, que és quan el rerequart està situat just darrera del central, amb les mans entre les cames del seu company per rebre la pilota;
* o amb una passada, quan el rerequart està situat a una mica de distància del central, jugada que l'hi donarà un mica més de temps i de visió perifèrica.
Aquestes dues són les formes més habituals, però el reglament no diu que siguin úniques (per exemple, seria possible fer rodolar la pilota cap al company).
Un dels jugadors de l'equip d'atac, normalment el rerequart, diu just abans de l'esnap algunes paraules i/o números ja acordats per marcar el moment precís en que es faci el moviment, donat així a l'equip atacant una petita avantatge.

## Referències

* 1 2
* 1 2 3
* 1 2 3
# Espai Econòmic Europeu

L'Espai Econòmic Europeu (EEE) fou establert l'1 de gener de 1994 en un acord entre els estats membres de l'Associació Europea de Lliure Comerç (AELC) i tots els estats membres de la Unió Europea (UE). L'acord permet que els estats de l'AELC participin del mercat únic europeu sense ser part de la Unió Europea.
Els estats membres de l'EEE són tres dels quatre estats de l'AELC—Islàndia, Liechtenstein i Noruega (llevat de Svalbard)—i els 27 estats membres de la Unió Europea. Suïssa no forma part de l'EEE. En un referèndum celebrat en 1992, segons l'establert per la constitució de Suïssa, els suïssos rebutjaren la proposta. Suïssa ha signat acords bilaterals amb la Unió Europea. Àustria, Finlàndia i Suècia s'uniren a l'EEE el 1994, abans de ser admesos a la Unió Europea el 1995.

## Vegeu també

* Mercosur

## Referències

* ↑ PDF
* ↑ «Swiss reject EEA». Arxivat de l'original el 2008-09-25. [Consulta: 25 setembre 2008].
Relacions exteriors de la Unió Europea :
Relacions bilaterals :
Relacions i iniciatives multilaterals :
# Espai Maragall

L'Espai Maragall és un centre d'arts escèniques a Gavà.

## Història

Va ser inaugurat el 15 de setembre de 2007, resultat de la reformació de l'antic Cine Maragall. El Cine Maragall va néixer com a cinema i sala d'espectacles el 30 de setembre de 1968, gràcies a l'empenta de quatre empresaris: Ramon Planas, Josep Vilella, Miquel Targa i Francesc Pascual.
L'any 2009 l'Espai Maragall es consolida com a centre de formació amb la posada en marxa de l'Espai Escènic, una escola d'arts escèniques per a totes les edats. Aquest projecte és impulsat per l'ajuntament i la companyia local La Roda Produccions. El mateix any l'Espai recupera una de les seves funcions històriques, la de sala de cinema, de la mà del Cine Club Gavà i amb la projecció d'una pel·lícula el primer divendres de cada mes.
Una part important de la programació professional la formen les propostes escèniques per al públic familiar de La Xarxa qui va celebrar el seu 30 aniversari el 2012 com a referent dels espectacles infantils i juvenils a Gavà.
A part de la programació d'espectacles professionals, l'espai Maragall s'ha consolidat, en aquests deu anys, com a mirall de les propostes dels grups locals. En una aposta per fomentar el teatre amateur a Gavà, es crea el 2016, una comissió de treball amb les companyies de teatre amateur locals. Fruit d'aquestes trobades neixen projectes com La Nit del Teatre.
L'ús diari de les instal·lacions i la gran programació d'entitats i grups locals situen l'Espai Maragall com a equipament neuràlgic de l'activitat cultural gavanenca.
A més de ser un espai d'exhibició i formació, l'espai Maragall ha fomentat durant aquests 10 anys el suport a les companyies estables en la seva tasca creativa amb el programa Gavà (amb la creació). És l'exemple dels gavanencs La Roda Produccions o la companyia Òpera prima que han fet residència a l'espai Maragall durant aquest últim any.

## L'espai

L'Espai Maragall té una capacitat per a 534 persones, i en total hi ha aproximadament uns 2.200 m² de superfície. L'espai està dividit en tres pisos i un vestíbul. Els pisos són:
* el subterrani: hi ha els camerinos i dues sales, una de 70 m² i una altra de polivalent de 100 m². Aquesta segona sala l'han dividida en dues sales de 50 m², on es fan els tallers de teatre i dansa.
* la planta baixa: per una banda hi ha el vestíbul, que té forma de plaça i es fa servir com a sala d'exposicions. Per l'altra banda hi ha la platea, amb els sis-cents seients distribuïts en dinou files i un escenari de 120 m².
* i el primer pis: amb una sala d'assaigs de 75 m² i la cabina de control.

## Referències

* ↑ «Gavà commemora els 10 anys de vida de l'Espai Maragall, emblemàtic centre d'arts escèniques». El Periódico, 12-10-2017.
* ↑ Espai (Maragall), 2016, p. 4.
* ↑ 10216894718226302. «Gavà celebra la primera edició de la Nit del Teatre». La premsa del baix, 30-01-2017. [Consulta: 26 desembre 2023].

## Bibliografia

* Ajuntament de Gavà. Espai (Maragall) Centre Cívic per a les Arts Escèniques, 2016, p. 28.

## Enllaços externs

* Espai Maragall - Lloc web oficial
# Espai Natural Protegit d'Anglesola-Vilagrassa

L'Espai Natural Protegit d'Anglesola-Vilagrassa és un espai agrícola de la plana de Lleida dominat pel conreu cerealista extensiu i amb restes de conreus arboris tradicionals de secà com l'olivera i la vinya.
Es tracta d'una de les millors àrees de Catalunya per a la reproducció de l'esparver cendrós, a part de tenir poblacions remarcables d'altres aus de caràcter estepari, fet que ha motivat la seva inclusió a la xarxa Natura 2000 com a zona d'especial protecció per a les aus (ZEPA).

## Situació

Té un total de 1133,48 ha, distribuïdes en 3 municipis de l'Urgell:
| Municipi | Superfície (ha) | % |
| Vilagrassa | 496,09 | 43,77 |
| Anglesola | 485,66 | 42,85 |
| Tàrrega | 151,74 | 13,39 |

## Geologia

Els materials que conformen aquest Espai estan formats per recobriments de còdols quaternaris, amb petits afloraments de gresos i argiles a la seva part est. Es tracta d'un espai de relleu completament pla situat a la depressió de l'Ebre. El riu Ondara és l'únic curs fluvial que passa per l'Espai.

## Biodiversitat

La pràctica totalitat de l'Espai està destinada al conreu de cereals d'hivern (99,97%), mentre que les molleres i aiguamolls (0,03%) tenen una presència marginal.

### Flora

L'Espai es caracteritza per cultius de secà dominats pel cereal. A la part sud, també s'hi troben algunes finques amb conreu d'olivera o de vinyar. La vegetació arvense lligada als conreus de cereals d'hivern és la que domina la zona. La vegetació natural redueix la seva presència als matollars halonitròfils situats als marges dels conreus, així com a les clapes de canyissar al llarg del riu Ondara.

### Fauna

El màxim exponent d'aquest espai és l'esparver cendrós (Circus pygargus), que nidifica als cultius extensius de cereal que hi són presents. També és important per altres espècies d'aus lligades als conreus cerealístics, com el sisó (Tetrax tetrax), el gaig blau (Coracias garrulus) o la calàndria (Melanocorypha calandra).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Anglesola-Vilagrassa». Generalitat de Catalunya. Departament de Territori i Sostenibilitat. [Consulta: 21 setembre 2014].
# Espai hiperbòlic

En matemàtiques, l'espai hiperbòlic és un espai, introduït al segle xix pels matemàtics János Bolyai i Nikolai Ivànovitx Lobatxevski de manera independent, que es defineix en una geometria no euclidiana anomenada geometria hiperbòlica. Es tracta, juntament amb la geometria el·líptica, de l'exemple més important de la geometria no euclidiana.

## Els models

L'espai hiperbòlic té una dimensió arbitrària $n$ i se simbolitza com $\mathbb {H} ^{n}$. Hi ha tot un seguit de models equivalents que el representen, com el disc de Poincaré, el semiespai de Poincaré o el model de l'hiperboloide. Igual que en el cas de la geometria euclidiana, els espais més estudiats són el pla hiperbòlic $\mathbb {H} ^{2}$ i l'espai hiperbòlic tridimensional $\mathbb {H} ^{3}$.

### El disc de Poincaré

En el model del disc de Poincaré, l'espai hiperbòlic és la bola $n$-dimensional:
    $B^{n}=\{x\in \mathbb {R} ^{n}\ |\ |x|<1\}.$
Per $n=2$ és el cercle de radi unitari centrat en l'origen de la pla cartesià.
En el disc de Poincaré una línia és un arc de circumferència, o un segment, que creua ortogonalment el límit o vora $\partial B^{n}$ de la bola $B^{n}$ en dos punts. Dues "línies" que es tallen en un punt formen un angle, i la seva obertura és igual al de l'angle format per les tangents.

### Model del semiespai

En el model del semiespai de Poincaré l'espai hiperbòlic és el semiespai
    $\{(x_{1},\ldots ,x_{n})\in \mathbb {R} ^{n}\ |\ x_{n}>0\}.$
Igual que en el model del disc, les línies hiperbòliques són els arcs de circumferència i les línies ortogonals al límit. En aquest model, el límit és l'hiperplà horitzontal $x_{n}=0$.

### Model de l'hiperboloide

En el model de l'hiperboloide l'espai hiperbòlic és l'hiperboloide
    $H={\big \(x_{1},\ldots ,x_{n+1})\in \mathbb {R} ^{n+1}\ {\big |}\ x_{1}^{2}+\ldots +x_{n}^{2}-x_{n+1}^{2}=-1,x_{n+1}>0{\big \}}.$
En aquest model, una línia vindrà donada per la intersecció de $H$ amb un pla que passi per l'origen de $\mathbb {R} ^{n+1}$. En aquest context, és útil definir $\mathbb {R} ^{n+1}$ una estructura espaitemps de Minkowski, és a dir, el producte escalar amb signatura $(n,1)$:
    $\phi {\big(x_{1},\ldots ,x_{n+1}),(y_{0},\ldots ,y_{n+1}){\big )}=x_{1}y_{1}+\ldots +x_{n}y_{n}-x_{n+1}y_{n+1}.$
Tots els $x$ amb $\phi (x,x)=-1$ tenen dos components connexos, un dels quals (el de dalt, amb $x_{n+1}>0$) és l'hiperboloide $H$. La distància entre dos punts $P$ i $Q$ en $H$ es defineix com
    $d(P,Q)=\operatorname {arccosh} (\phi (P,Q)).$

## Referències

* Ratcliffe, John G., Foundations of hyperbolic manifolds, Nova York, Berlin. Springer-Verlag, 1994.
* Reynolds, William F. (1993) Hyperbolic Geometry on a Hyperboloid, American Mathematical Monthly, 100:442-455.
* Wolf, Joseph A. Spaces of constant curvature, 1967. pàgina 67.

## Vegeu també

* Geometria hiperbòlica
* Geometria el·líptica
* Varietat hiperbòlica
# Escala de Palerm

L'Escala Tècnica d'Amenaça d'Impacte de Palerm (en anglès: Palermo Technical Impact Hazard Scale) és una escala del tipus logarítmica (base 10). La seua funció és mesurar el risc d'impacte d'un objecte pròxim a la terra (NEO, de l'anglès Near Earth Object). Se compara la probabilitat d'impacte potencial de l'objecte detectat amb el risc mitjà d'un altre objecte d'igual o superior mida al llarg dels anys fins a la data de l'impacte potencial prevista.
Existix una altra escala pareguda anomenada Escala de Torí que pren valors discrets (nivells 0-12) amb el que facilita la seua comprensió. En ser menys tècnica està orientada a gent amb menys coneixements teòrics.
Els valors que pot prendre l'escala de Palerm estan entre -2 i 2, són de caràcter continu a diferència de l'escala de Torí. El valor -2 significa que només existeix un 1% del risc mitjà d'impacte. El valor 0 ens indica que la probabilitat d'impacte és la mateixa que la probabilitat del risc mitjà. El valor 2 indicaria que la probabilitat d'impacte és 100 vegades superior al risc mitjà.

## Fórmula matemàtica

La fórmula de càlcul de l'escala de Palerm: $P=\log _{10}{\frac {p_{i}}{f_{B}T}}$
* ${p_{i}}$ és la probabilitat de l'impacte.
* ${T}$ = és el període que falta fins que ocorrerà l'impacte.
* ${Fb}$ = és la freqüència anual d'impacte. Actualment s'ha estimat en: $f_{B}=0.03E^{-0.8}\;$

## Enllaços externs

* Descripció de l'escala de Palerm Arxivat 2017-02-08 a Wayback Machine. (anglès)
# Esmilesaure

L'esmilesaure (Smilesaurus ferox) és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels gorgonòpids que visqué a Àfrica durant el Permià superior, fa entre 254,2 i 259,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Oriental i Cap Septentrional. És l'única espècie classificada actualment en el gènere Smilesaurus. És un dels gorgonops que experimentaren una reducció en el nombre de dents postcanines: en tenia dues o tres a cada quadrant superior i una a cada quadrant inferior de la boca. El nom genèric Smilesaurus significa ‘llangardaix escalpel’, mentre que el nom específic ferox significa ‘ferotge’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Smilesaurus ferox» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree» (K. D. Angielczyk i C. F. Kammerer).

## Bibliografia

* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Intensitat horària del corrent

La Intensitat horària del corrent ( Ihc ) és la velocitat del corrent d'aigua que desplaça un vaixell mesurada en nusos (o milles per hora). El desplaçament provocat pel corrent rep el nom de deriva (d), i es produeix en una direcció determinada coneguda com a rumb del corrent (Rc).
El rumb i la intensitat horària dels corrents marins figuren en les publicacions conegudes com derroters.

## Exemple

Si ens afecta un corrent de qualsevol rumb i d'intensitat horària de 3' durant 48 minuts, es calcula que la deriva ha estat:
    (1 h=60 min) 60 m -- 3' (milles)
    48 m. -- X
Aplicant el mètode de la unitat sense dimensions:
    48 x 3
    -------= deriva 2,4 milles
    60

## Càlcul d'un corrent desconegut

La Ihc i el rumb d'un corrent desconegut es poden calcular fàcilment coneixent la situació de partida, el veritable rumb (o de superfície si hi ha vent) i la velocitat de vaixell, així com la situació d'arribada.
* Sobre la carta es dibuixa el punt de partida, el rumb veritable (o de superfície) i s'hi marca la situació estimada (Se), en què ens trobaríem si no hi hagués corrent, multiplicant el temps transcorregut per la velocitat de vaixell.
* A continuació es marca sobre la carta la situació veritable (Sv) del vaixell coneguda per qualsevol procediment habitual ( demores a terra, per exemple).
* Es traça una línia de la situació estimada a la situació veritable. Aquesta línia ens informa del rumb del corrent.
* Per conèixer la intensitat, es divideix la distància entre la situació estimada (Se) i la situació veritable (Sv) entre el temps transcorregut. El resultat és la intensitat horària del corrent.

## Referències

* ↑ Gaztelu-Iturri, Ricardo; Ibáñez. Fundamentos de navegación marítima. Bilbao: Universidad del País Vasco, 2002. ISBN 9788483734766.
* ↑ Fisure, Ramón; Lanza. Ejercicios de navegación costera. Bilbao: Gobierno Vasco - Colección Itsaso 28, 2009. ISBN 9788445725122.
# Mas de Quadras

El Mas de Quadras és un edifici de Massanes (Selva) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Va ser projectat el 1900 per l'arquitecte Josep Puig i Cadafalch per a l'industrial Manuel Quadras i Feliu, primer baró de Quadras, substituint l'antic mas.

## Descripció

Edifici aïllat de planta quadrada situat a l'esquerra de la carretera que porta al nucli de Massanes. Té planta baixa, dos pisos i una torre quadrada i amb merlets a cada cantonada. Coberta en teula àrab. Tota la construcció és de carreus molt ben treballats.
A la planta baixa, el portal és adovellat de mig punt, amb l'escut familiar a la clau; i les finestres són quadrangulars amb llinda, brancals i ampit de pedra. A la planta principal les finestres són geminades i trevolades, mentre que a les torres són d'arc conopial. A la planta superior hi ha una galeria, amb les finestres d'arc rebaixat separades per columnes.
Des de l'entrada principal s'accedeix al pati, que va ser cobert posteriorment, i que es troba envoltat per una galeria. A l'interior, destaca el menjador, que reb la llum natural gràcies a una galeria amb vidrieres. Està decorat amb un arrambador de rajola, en el que hi ha un rentamans amb un Sant Jordi.
A la part posterior hi ha una capella neogòtica dedicada al Sagrat Cor. De planta rectangular, i amb un absis pentagonal. El portal és de mig punt i dona al pati central del Mas de Quadras. Destaquen els vitralls que hi ha a les obertures ogivals de l'absis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Mas de Quadras - Baronia de Quadras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «CAPELLA I CASTELL DE LA BARONIA DE QUADRES». Massanes.

## Vegeu també

* Palau del Baró de Quadras
* Filatura d'estam de Tomàs Coma