OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alburnus baliki

Alburnus baliki és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S. 1820. Ichthyologia Ohiensis [Part 5]. Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 4). 235-242.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bogutskaya, N. G., F. Kucuk & E. Unlu. 2000. Alburnus baliki, a new species of cyprinid fish from the Manavgat River system, Turkey. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 11 (núm. 1): 55-64.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Antonín Bayer

Antonín Bayer (1785 - 1824) fou un compositor i professor de cant austríac.
Estudià harmonia i contrapunt amb Rösler, l'abat Vogler i Weber, ensems que estudiava Dret. En acabar la carrera ocupà el registre de la propietat de del senyoriu de Reichenbach, punt que abandonà per a dedicar-se a la música per complet. Dotat de gran habilitat com a flautista, donà concerts (1805) a Itàlia, França i Alemanya; dirigí el teatre de l'Òpera popular bohèmia i austríaca de Praga, i per aquella època donà les primeres lliçons de cant a la cèlebre Henriette Sontag.
Se li deuen nombroses obres, entre les quals destaquen diversos valsos de tall molt elegant i operetes tant aplaudides com Die böhmischen Amazonen. Així mateix publicà a Praga un excel·lent mètode de flauta titulat Tonleiter für die Flöte.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1297 (ISBN 84-239-4507-3)
# Monestir de Dealu

El monestir de Dealu és un monestir del segle xv situat al comtat de Dâmboviţa, Romania, situat a 6 km al nord de Târgovişte.
L'església del monestir està dedicada a Sant Nicolau.

## Necròpolis

El nàrtex del monestir de Dealu és considerat un dels espais funeraris més grans del país, on hi ha enterrats diversos voivodes, prínceps i clergues. Per ordre cronològic, els enterrats al monestir de Dealu són:
* Vlad II Dracul (vers 1390–1447), príncep de Valàquia
* Vladislav II (m. 1456), príncep de Valàquia
* Radu IV cel Mare (1467-1508), príncep de Valàquia
* Vlad V cel Tânăr (1488-1512), príncep de Valàquia
* Radu VI Bădica (m. 1524), príncep de Valàquia
* Vlad VII Înecatul (m. 1532), príncep de Valàquia
* Cap de Mihai Viteazul (1558-1601), príncep de Valàquia
* Mihail Movilă (m. 1608), príncep de Moldàvia

## Referències

* ↑ AGERPRES. «DESTINAŢIE: ROMÂNIA/Mănăstirea Dealu (Dâmboviţa), locul unde se află capul lui Mihai Viteazul» (en romanès). Arxivat de l'original el 2014-08-01. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Manastirea Dealu - Targoviste, Dambovita». [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Manastirea Dealu» (en romanès). CrestinOrtodox.ro.
# Habitatge al raval de Martí Folguera, 19 (Reus)

L'Habitatge al raval de Martí Folguera, 19 és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un habitatge entre mitjaneres estructurat en planta baixa, entresol a un dels costats, principal i primer. L'entrada de l'habitatge és un arc de mig punt de grans dimensions, la porta és de dues fulles de fusta treballada. A la part superior, a la seva dreta hi ha una finestra, un arc de mig punt molt semblant al de la porta que està a la just mateixa alçada, que és l'entresol. El pis principal destaca sobretot per la gran tribuna que sobresurt, i que té tota la zona central de vidre per guanya major lluminositat. El primer pis té un balcó de dues obertures aprofitant el sostre de la tribuna. Les obertures són allindanades, amb llindes i muntants força ornamentats. Al damunt seu hi ha un fals entaulament de pedra amb mènsules al centre i pilastres acanalades. L'edifici està rematat per un frontó mixtilini decorat amb garlandes de motius vegetals.

## Referències

* ↑ «Habitatge raval Martí Folguera 19». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16-VIII-2015].
# Antonín Bennewitz

Antonín Bennewitz (Přívrat, 26 de març de 1833 - Doksy, 29 de maig de 1926) va ser un violinista bohemi, director d'orquestra i professor. Va estar en una línia de violinistes que es va estendre després de Giovanni Battista Viotti, i va seguir més tard amb Jan Kubelík i Wolfgang Schneiderhan.
Va néixer a Přívrat, Bohèmia, com Antonín Benevic (el seu nom és més sovint vist en una representació alemanya, Bennewitz) d'un pare alemany i una mare txeca. Va estudiar sota Moritz Mildner (1812-1865) al Conservatori de Praga de 1846-52. Va treballar a Praga, on va ser contractat com a primer violinista del Teatre de l'Estat (1852-1861), Salzburg i Stuttgart.
El 1859 actuà a París i Brussel·les. Va ser durant aquest període que el 3 de desembre de 1855 va participar en la primera actuació del Trio de piano en sol menor, Op. 15 de Bedřich Smetana, al Saló Konvicte de Praga, amb el mateix Smetana com a pianista i Julius Goltermann com a violoncel·lista.
El 1866 es va convertir en professor de violí a Praga. El 1876 va succeir a Mildner com a líder del quartet de Friedrich Pixis (Bedřich Vilém Pixis), que es va fer conegut com el Quartet Bennewitz. Es va convertir en el director del Conservatori de Praga en 1882, servint fins al 1901, quan va ser succeït per Antonín Dvořák. Va ser un dels fundadors del "Kammermusikverein", els ideals nacionalistes van estimular a Smetana a escriure el seu Quartet de corda núm. 1 (My Life).
Els alumnes de Bennewitz incloïen a Florián Zajíc, František Ondříček (que va estrenar el concert de Dvořák), Karel Halíř (que va estrenar la versió revisada del concert de Sibelius), Otakar Ševčík, Franz Lehár i tres membres del "Bohemian Quartet" (més tard conegut com el Quartet txec). - Karel Hoffmann i Josef Suk (violinistes), i Oskar Nedbal (violista). Aquests van ser els que més van col·laborar artísticament amb Bennewitz, per té una llarga i bona llista d'alumnes.
El 25 de febrer de 1895, va realitzar amb gran aclamació la primera actuació completa de la Serenata de Josef Suk per a "Cordes en mi bemoll, Op. 6", amb l'Orquestra del Conservatori de Praga (dos moviments havien estat escoltats 14 mesos abans, dirigits pel mateix Suk).
El 3 de juny de 1896, al Conservatori de Praga, Bennewitz va realitzar les primeres actuacions (semipúbliques) dels poemes simfònics de Dvořák, The Noon Witch, The Water Goblin i The Golden Spinning Wheel.
El 1998 es va fundar a Praga un nou Quartet Bennewitz, nomenat en honor d'Antonín Bennewitz.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa, vol. 70, pàg. 899. (ISBN-84-239-4570-7)
# Mulching

En agricultura, les cobertes dels conreus, l'encoixinat, el jaç protector o mulch, (l'acció de fer-ho seria encoixinar i el resultat o acció l'encoixinament mulching) és el cobriment d'un conreu amb materials naturals o artificials, per a modificar efectes del clima local o poder-ne controlar el reg, entre altres factors.

## Finalitat del cobriment

* Protegir el sòl de l'erosió que causa l'aigua el vent i altres agents atmosfèrics.
* Augmentar la temperatura de la terra i a la vegada reduir l'oscil·lació tèrmica.
* Impedir el creixement de males herbes i sufocar les que germinin.
* Disminuir l'evaporació i protegir les rels de la deshidratació.
* Evitar que s'embruti la planta conreada.
* Com a resultat conjunt, incrementar la fertilitat de sòl.

## Materials emprats

* Matèries d'origen vegetal: fulles, palla, escorça fermentada de pi, serradures, compost, torba, paper, cartró, etcètera.
* Roca i grava: en climes freds, la calor retinguda per les roques durant el dia pot estendre la temporada de creixement de plantes com la carbassa.
* Productes obtinguts industrialment: principalment plàstics (polietilè, policlorur de vinil, altres tipus de plàstic, plàstics teixits, mantes tèrmiques, etcètera).

## Aplicació

S'aplica en general al començament de la temporada de cultiu, i sovint es torna a aplicar quan es fa necessari. Serveix inicialment per escalfar el sòl, ajudant a mantenir la calor que es perd durant la nit. Això permet la sembra primerenca i el trasplantament d'alguns cultius, alhora que un creixement més ràpid. A mesura que avança l'estació, l'encoixinat estabilitza la temperatura del sòl i la humitat, la llum solar no penetra i evita la germinació de males herbes.
Als horts familiars i operacions agrícoles més petites, el mulch orgànic es distribueix normalment amb la mà al voltant de les plantes sorgides. A les parcel·les amb encoixinat existent, es va apartant del llit de sembra abans de la sembra, i es restaura després que hagin sorgit les plàntules.

## Vegeu també

* Jaç protector
* Bones pràctiques agrícoles
* Geotèxtil
* Lumbricultura
* Maneig integrat de plagues
* Gestió del sòl

## Referències

* ↑ http://www.termcat.cat/ca/Cercaterm
# Acord general sobre els privilegis i les immunitats del Consell d'Europa

L'Acord general sobre els privilegis i les immunitats del Consell d'Europa, conclòs en aplicació de l'Estatut del Consell d'Europa (STE núm. 002), determina les immunitats i els privilegis necessaris per a l'exercici de les funcions dels representants dels estats membres en el Comitè de Ministres i l'Assemblea Parlamentària, i la Secretaria. Entre aquestes immunitats i privilegis destaquen la personalitat jurídica del Consell d'Europa, la immunitat de jurisdicció, la inviolabilitat de locals i edificis.

## Referències

* ↑ Informació detallada del tractat STE 002 del Consell d'Europa

## Vegeu també

* Llista dels tractats del Consell d'Europa
# Casa-fàbrica Manich

La casa-fàbrica Manich era un edifici situat al carrer de Jaume Giralt, 40 de Barcelona, actualment desaparegut.

## Història

El 1787, Joan Datzira i Puig va demanar permís per a posar un rètol al seu establiment, anomenat «casa dels clindres», on cilindrava peces de cotó.
El 1853, el seu fill Joan va vendre la propietat al fabricant de filats i trenyelles de cotó Pau Manich i Cabanellas (†1893), amb l'obligació d'enderrocar-la i reedificar-la de nou en el termini de dos anys. Tot seguit, aquest va encarregar-ne el projecte a l'arquitecte Josep Buxareu, però el 1855 la façana es va esfondrar parcialment i Manich va decidir reconstruir-la, però aquest cop sota la direcció de l'arquitecte Josep Oriol i Bernadet. El 1856, va demanar permís per a instal·lar-hi una màquina de vapor i va traslladar-hi la seva fàbrica, situada fins aleshores al carrer de les Candeles.
Segons les notícies publicades a la premsa especialitzada, Manich va estar en actiu fins almenys el 1875 com a importador de cotó en floca.
Finalment, l'edifici fou enderrocat a principis del segle xxi, afectat pel PERI del Sector Oriental del Centre Històric de Barcelona (barris de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera).

## Descripció

De planta baixa, entresol i quatre pisos, la façana seguia una de les disposicions freqüents en aquella època: baixos i entresol amb arcs de mig punt; balcons amb baranes de ferro forjat amb motius ornamentals i degradació vertical, amb impostes entre pis i pis; coronament amb cornisa motllurada. El vestíbul de l’escala de veïns tenia un arc de mig punt sostingut per un parell de columnes jòniques.

## Referències

* ↑ «Juan Datzira. Comerciant. Jaume Giralt. Casa. Posar un rètol». C.XIV Obreria C-43/1787-25Bis. AHCB, 22-02-1787.
* ↑ Diario de Barcelona, 18-10-1816, p. 1457.
* ↑ La Vanguardia, 11-04-1893, p. 8.
* ↑ AHPB, notari Benet Lafont, manual 1.239/24, f. 487-502v, 11-10-1853.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 716 bis C.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 830 C.
* 1 2 «Carrer Jaume Giralt 40». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 Alexandre, Octavi. Catàleg de la Destrucció del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic del Centre Històric de Barcelona. Veïns en Defensa de la Barcelona Vella i Estudiants pel Patrimoni, 2000, p. 56.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 874 C.
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 30-04-1856, p. 3524.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 181, 313.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 138, 243.
* ↑ La Imprenta. Diario de avisos, noticias y decretos (edición tarde), 13-11-1875, p. 6940.
* ↑ «Cadena humana contra el derribo de edificios en el Forat de la Vergonya». La Vanguardia, 11-04-2005.

## Vegeu també

* Fàbrica Arbós-Manich
# Habitatge al raval de Sant Agustí, 4 (Tàrrega)

L'Habitatge al raval de Sant Agustí, 4 és una casa de Tàrrega (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge d'estil popular, molt simplista, situada al raval de Tàrrega. Està estructurada en tres plantes (planta baixa, primera planta i golfes) que s'obren a la façana principal mitjançant diferents obertures. El mur que s'utilitza és a base de carreus de pedres, perfectament tallats, seguint filades. En canvi, en els mur laterals s'observa que l'aparell canvia, ja que els carreus són irregulars seguint filades desordenades unides amb morter. La coberta és a dos vessants amb teula àrab. En la planta baixa, solament s'obre la porta d'accés a l'habitatge, la qual és allindada i amb un esglaó a la part baixa. Les portes són de fusta. En el lateral esquerra d'aquesta àmplia portalada hi ha una finestra en la qual hi ha un tancament de ferro forjat geomètric que emmarca a les sigles J.B. A la part superior d'aquest s'hi llegeix la data 1875.
En la primera planta de l'habitatge hi ha dues finestres quadrangulars amb una llinda a la part superior i una petita cornisa motllurada a la part inferior. A la part central d'ambdues hi destaca una mènsula decorada amb un relleu d'un àngel molt deteriorat. A les golfes s'hi obren dues petites finestres quadrades situades just a la part superior de la primera planta. En el mur lateral dret de l'habitatge s'hi adossa una estructura rectangular de baixa alçada també cobert amb teula àrab la qual seria les dependències agrícoles o ramaderes. En la façana principal s'hi obre una segona porta de similars característiques a la porta d'accés a l'habitatge. Tot sembla indicar que aquesta està deshabitada.

## Referències

* 1 2
# Meriah

Meriah era el nom que es donava a l'Índia a les víctimes destinades als sacrificis humans i de vegades al mateix sacrifici, especialment practicats pels khonds. D'aquest nom va derivar el de l'agència Meriah, creada pels britànics per posar fi a aquests actes a la zona entre els moderns estats d'Andhra Pradesh i Orissa.
El 1836 es va nomenar el primer agent de Meriah, i per una llei de 1839 el col·lector de Ganjam sota el títol d'agent del governador va rebre poders especial sobre les terres de muntanya i els seus habitants. L'agència Meriah va durar fins al 1861 quan fou abolida després d'aconseguir exterminar la pràctica dels sacrificis humans.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* ↑ Bates, Crispin. «Chapter 2. Human Sacrifice in Colonial Central India: Myth, Agency and Representation». A: Beyond Representations: colonial and postcolonial constructions of Indian identity. New Delhi: Oxford University Press, 2006, p. 13-42.
# Alectrias mutsuensis

Alectrias mutsuensis és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes. Fa 8,2 cm de llargària màxima. És ovípar i els ous són protegits per la femella. És un peix marí, demersal (entre 20 i 40 m de fondària) i de clima temperat, el qual viu al Pacífic nord-occidental al fons fangós de la badia de Mutsu a la prefectura d'Aomori (Japó). És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1898. Bull. U. S. Natl. Mus. No. 47. i-xxiv + 2183a-3136. «The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III».
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Shiogaki, M., 1985. A new stichaeid fish of the genus Alectrias from Mutsu Bay, northern Japan. Jpn. J. Ichthyol. v. 32 (núm. 3): 305-315.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Coleman, R. M., 1999. Parental care in intertidal fishes. P. 165-180. A: M. H. Horn, K. L. Martin i M. A. Chotkowski (eds.). Intertidal fishes: life in two worlds. Academic Press, els Estats Units. 399 p.
* ↑ Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Acord per a la conservació de petits cetacis del mar Bàltic, Atlàntic nord-est, mar d'Irlanda i mar del Nord

L'Acord per a la conservació de petits cetacis del mar Bàltic, Atlàntic nord-est, mar d'Irlanda i mar del Nord (ASCOBANS segons la sigla en anglès) és un acord regional per a la protecció dels petits cetacis. Fou conclòs sota els auspicis de la Convenció sobre les Espècies Migratòries del Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient (PNUMA-UNEP), també coneguda com a Convenció de Bonn, el setembre del 1991 i entrà en vigor el març del 1994. L'acord inicial només cobria el mar del nod i el mar bàltic. El febrer del 2008 entrà en vigor una extensió de l'acord fins al golf de Cadis. L'acord cobreix totes les espècies d'odontocets dins el seu àmbit geogràfic tret del catxalot.
Com que els cetacis sòn un ordre migratori per definició un segon acord va estendre la protecció des del juny 2001 sobre la conservació dels cetacis del mar Negre, el mar Mediterrani i la zona atlàntica contiguacial, que coïncideix parcialment amb la zona d'aquest acord.

## Principals espècies protegides

* Marsopa comuna (Phocoena phocoena)
* Dofí mular o corçana (Tursiops truncatus)
* Dofí comú de musell curt (Delphinus delphis)
* Dofí de musell blanc (Lagenorhynchus albirostris)
* Dofí de flancs blancs de l'Atlàntic (Lagenorhynchus acutus)
* Dofí ratllat (Stenella coeruleoalba)
* Cap d'olla gris (Grampus griseus)
* Orca (Orcinus orca)
* Cap d'olla negre d'aleta llarga (Globicephala melas)
* Zífid cap d'olla boreal (Hyperoodon ampullatus)
* i tots els Zífids (Ziphiidae).

## Referències

* ↑ Agreement on the Conservation of Small Cetaceans of the Baltic, North East Atlantic, Irish and North Seas
* 1 2 «5474 Ordre APM/427/2017, de 4 de maig, per la qual s'aproven les mesures de protecció i el Pla de conservació de les orques de l'Estret i golf de Cadis» (PDF). Suplement en llengua catalana al núm. 117 del Butlletí Oficial de l'Estat, 117, secc. I, 17-05-2017, pàg. 1-23.
* ↑ «Entwurf eines Gesetzes zur Änderung des Abkommens vom 31. März 1992 zur Erhaltung der Kleinwale der Nord- und Ostsee (Gesetz zur Ausweitung des ASCOBANS-Abkommensgebiets)» (pdf) (en alemany). Drucksache. Parlament alemany, 16/389, 18-01-2006.
* ↑ Chicote, Carla A. «La custòdia marina: una nova eina de conservació d'hàbitats i espècies» (pdf). L'Atzavara, 20, 5-2011, pàg. 117-120. Arxivat de l'original el 2019-04-17 [Consulta: 28 desembre 2020].
# Habitatge al raval de Sant Cristòfol, 10 (Constantí)

L'Habitatge al raval de Sant Cristòfol, 10 és una obra de Constantí (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici a la cantonada entre la plaça del castell i el raval de Sant Cristòfol. Es tracta d'una gran casa amb una façana totalment asimètrica, en què les obertures estan distribuïdes de manera desigual.
La porta d'entrada està formada per un arc escarser de pedra. Al primer pis hi ha balcons, en el segon, hi ha un balcó i una finestra. Entre el primer i el segon pis hi ha una cornisa.

## Referències

* 1 2
# Earth No More

Earth No More és un shooter en primera persona desenvolupat per Radar Group (originalment 3D Realms).

## Ambientació

Earth No More s'obre en una petita ciutat de Nova Anglaterra en quarantena a causa d'un brot misteriós. Les vinyes vermelles verinoses s'han anat estenent ràpidament (similar a l'herba vermella a La guerra dels mons) simultàniament matant i terraformant l'entorn. El personatge principal es troba a la ciutat amb uns altres quatre personatges amb els quals farà equip.

## Desenvolupament

Earth No More es va desenvolupar inicialment per a Microsoft Windows, PlayStation 3 i Xbox 360 per l'empresa finlandesa Recoil Games, and was initially published by 3D Realms, scheduled for a release in 2009, però el 2009, la data de llançament es va ajornar indefinidament a causa de motius financers amb l'editor 3D Realms, que van donar com a resultat el tancament del seu negoci de desenvolupament i publicació.
Al febrer de 2011, Recoil Games va dir al diari financer finlandès Kauppalehti que ja no participen en el projecte.
A continuació, el lloc web de Radar Group, el desenvolupador del joc apareix com a "sense previ avís".
El juny de 2012 Earth No More va aparèixer en diversos llocs web, incloent Gambiety, Symbid i Impact Crowd, tots ells llocs web dedicats a projectes invertits per persones de la indústria del joc. Etiquetat com a Earth No More - 3D Realms amb la descripció La implacable destrucció de la Terra de la humanitat desperta una resposta biològica des de la profunditat de l'escorça del planeta que amenaça un apocalipsi ambiental. Això va indicar el rumor del renaixement de Earth No More sota el timó de 3D Realms amb rumors que circulaven per Internet sobre un anunci del títol a l'estiu de 2012.

### Polèmica

Al febrer de 2008, Edge va informar que 3D Realms estava sent demandat per Cinemagraphix Entertainment per haver robat la idea del joc Earth No More. Cinemagraphix va afirmar que havien llançat la idea el 2005 a diversos desenvolupadors de jocs que incloïen 3D Realms. Les queixes de Cinemagraphix va acusar (3D Realms) de violació de drets d'autor, competència il·legal, apropiació indeguda, pràctiques comercials deslleials, enriquiment injust, reclamacions de conspiració i altres. Van dir que 3D Realms no només havia robat el nom, sinó també la premissa i l'art conceptual, afirmant que el seu concepte i el shooter en desenvolupament són "pràcticament idèntics en substància".

## Referències

* ↑ «Radar Group Announced». IGN, 18-03-2008. Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 26 març 2008].
* ↑ «Gamasutra Q&A». Gamasutra. [Consulta: 6 maig 2011].
* ↑ «3D Realms News: Earth No More». 3D Realms, 18-06-2007. [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ «Suomalaispeli Earth No More jäihin, Recoil keskittyy muihin puuhiin», 13-12-2009. Arxivat de l'original el 2011-08-09. [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ «Earth No More developer». Radar Group. [Consulta: 6 maig 2011].
* ↑ «3D Realms Sued Over Earth No More - Edge Magazine». Arxivat de l'original el 15 juliol 2014. [Consulta: 7 juny 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web de Radar Group