OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hippolyte Aucouturier

Hippolyte Aucouturier (La Celle, Alvèrnia, 17 d'octubre de 1876 - París, 22 d'abril de 1944) fou un ciclista francès que va competir a començaments del segle xx.

## Biografia

Va debutar professionalment el 1900 i era anomenat El Terrible. El 1901 va acabar segons a la Bordeus-París i tercer de la París-Brest-París.
El 1903 pren part en la primera edició del Tour de França. Es va veure obligat a abandonar en el decurs de la primera etapa, però en aquell temps els ciclistes podien continuar competint, tot i que no podien optar al triomf final. És per aquest motiu que va poder guanyar dues victòries d'etapa en aquella edició. Aquell any guanyà la París-Roubaix i la Bordeus-París.
El 1904 tornà a guanyar la París-Roubaix, mentre que al Tour de França guanyà quatre de les sis etapes i fou quart de la classificació general, darrere de Maurice Garin, Lucien Pothier i César Garin. Amb tot, aquell Tour quedà marcat per la desqualificació dels quatre primers classificats per diverses irregularitats comeses. A diferència de Lucien Pothier, Hippolyte Aucouturier va evitar la suspensió, però se li van treure les quatre victòries d'etapa.s
El 1905 tornà a guanyar la Bordeus-París, així com tres etapes del Tour de França.

## Palmarès

* 1901
** 1r de la Brussel·les-Roubaix
* 1903
** 1r de la París-Roubaix
** 1r de la Bordeus-París
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1904
** 1r de la París-Roubaix
* 1905
** 1r de la Bordeus-París
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1903. Abandona (1a etapa). Vencedor de 2 etapes
* 1904. Desqualificat un cop acabada la cursa. Havia acabat 4t de la classificació general
* 1905. 2n de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1906. Abandona (7a etapa)
* 1908. Abandona (3a etapa)

## Referències

* ↑ «AUCOUTURIER Hippolyte». [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Hippolyte AUCOUTURIER» (en italià). [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ «Palmarès d'Hippolyte Aucouturier (Fra)». [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ Vespini, Jean-Paul. Le premier Tour de France: tout a commencé en 1903. Nouv. éd. rev. aug. París: Jacob-Duvernet, 2013. ISBN 978-2-84724-466-3.
* ↑ «Paris-Roubaix 1903. Victoire d'Aucouturier». L'Auto, 13-04-1903, pàg. 1, 3..
* ↑ «Bordeaux-Paris». Le Petit Parisien, 9691, mai 1903..
* ↑ «L'historique du Tour - Année 1904». [Consulta: 3 maig 2015]..
* ↑ «L'historique du Tour - Année 1905». [Consulta: 3 maig 2015]..
* ↑ Eclimont, Christian-Louis. First. Le Tour de France en 100 Histoires Extraordinaires (en francès), 2013, p. 380. ISBN 978-2-7540-5044-9. .

## Enllaços externs

* Palmarès d'Hippolyte Aucouturier
# Cantons del Sarthe

Els Cantons del Sarthe (País del Loira) són 40 i s'agrupen en tres districtes:
* Districte de La Flèche (12 cantons - sotsprefectura: La Flèche) : cantó de Brûlon - cantó de La Chartre-sur-le-Loir - cantó de Château-du-Loir - cantó de La Flèche - cantó de Le Grand-Lucé - cantó de Le Lude - cantó de Loué - cantó de Malicorne-sur-Sarthe - cantó de Mayet - cantó de Pontvallain - cantó de Sablé-sur-Sarthe - cantó de La Suze-sur-Sarthe
* Districte de Mamers (16 cantons - sotsprefectura: Mamers) : cantó de Beaumont-sur-Sarthe - cantó de Bonnétable - cantó de Bouloire - cantó de Conlie - cantó de La Ferté-Bernard - cantó de Fresnay-sur-Sarthe - cantó de La Fresnaye-sur-Chédouet - cantó de Mamers - cantó de Marolles-les-Braults - cantó de Montfort-le-Gesnois - cantó de Montmirail (Sarthe) - cantó de Saint-Calais - cantó de Saint-Paterne - cantó de Sillé-le-Guillaume - cantó de Tuffé - cantó de Vibraye
* Districte de Le Mans (12 cantons - prefectura: Le Mans) : cantó d'Allonnes (Sarthe) - cantó de Ballon - cantó d'Écommoy - cantó de Le Mans-Centre - cantó de Le Mans-Est-Campagne - cantó de Le Mans-Nord-Campagne - cantó de Le Mans-Nord-Oest - cantó de Le Mans-Nord-Ville - cantó de Le Mans-Oest - cantó de Le Mans-Sud-Est - cantó de Le Mans-Sud-Oest - cantó de Le Mans-Ville-Est
# Principats de França

Alguns feus francesos, fins i tot alguna pairia, va adquirir el títol de principat. Aquestos foren:

## Sota l'antic règim

* Sedan, el 1520 extingit el 1651
* Príncep de Condé el 1551
* Senyoria de Joinville el 1552
* Château-Porcien, el 1561 extingit el 1826
* Mercoeur el 1563, ducat el 1569, principat altre cop el 1719, extingit el 1723
* Guémené el 1570
* Léon el 1572
* Martigues el 1580 extingit al final del segle XIX
* Tingry el 1587 extingit el 1878
* Conti el 1595 extingit el 1814
* Arches el 1608
* Soubise el 1667 extingit el 1787
* Lambesc el 1688 extingit el 1825
* Rochefort el 1728
* Poix el 1729
* Beauvau-Craon el 1722 (reconegut a França el 1755), extingit el 1982
* Listenois el 1762 extingit el 1781.

## Sota el primer Imperi

* Murat el 1804
* Bénévent (Benevento) el 1806, extingit el 1814
* Ponte-Corvo el 1806 extingit el 1812
* Venècia (Venise) el 1807 extingit el 1814
* Eckmühl el 1809 extingit el 1853 avec le 2e prince
* Wagram el 1809 extingit el 1918
* Essling el 1810
* La Moskowa, el 1812 extingit el 1969.

## Sota els borbons restaurats

* Talleyrand el 1815 extingit el 1838
* Hénin el 1828 extingit el 1934
* Lucinge el 1828

## Referències

* Marie-Nicolas Bouillet i Alexis Chassang « Duc » al Dictionnaire universel d'histoire et de géographie, 1878

## Vegeu també

* Senyories de França
* Ducats de França
* comtats i vescomtats de França
* Marques de França
* Marquesats de França
# Rahel Sanzara

Rahel Sanzara (Jena, 9 de febrer de 1894 - Berlín, 8 de febrer de 1936) va ser una ballarina, actriu i novel·lista alemanya.

## Biografia

Johanna Bleschke era la més gran dels quatre fills d'un músic de la ciutat. Després de graduar-se d'una escola per a "filles superiors", va iniciar un aprenentatge com a enquadernadora a Blankenburg. El 1913 es va traslladar a Berlín, on va conèixer el metge i autor Ernst Weiss. La seva relació va durar més de vint anys i va actuar en produccions de drames de Weiss. Després d'una breu etapa com a infermera de guerra el 1914/15, va rebre formació com a ballarina a l'escola de Rita Sacchetto i va iniciar una carrera d'èxit. Des del 1916 també va treballar amb èxit com a actriu de cinema i va rebre formació d'actriu d'Otto Falckenberg a Múnic, i va trobar feina primer a Praga i del 1921 al 1924 al "Landestheater Darmstadt".
La seva primera novel·la Das verlorene Kind (El nen perdut) es va publicar el 1926 i va causar una gran controvèrsia pel seu tema, l'assassinat de luxúria d'una nena de quatre anys per un nen gran. El llibre, basat en un cas real de delinqüència del segle xix i extret d'ambdós gèneres de novel·la policíaca i drama psicològic, va rebre bones crítiques i va veure ràpidament diverses edicions i es va traduir a onze idiomes. Encara està imprès i continua venent-se bé avui en dia. Rahel Sanzara havia de ser guardonada amb el respectat "Kleist-Preis" el 1926, però la va rebutjar. Les seves novel·les posteriors no van poder repetir l'èxit del seu debut.
El 1927, Rahel Sanzara es va casar amb el corredor de valors jueu Walter Davidsohn, que va emigrar a França per fugir de la persecució dels nazis, mentre ella romania a Berlín, ja debilitada pel càncer. Va morir el 1936 després d'una llarga malaltia.

## Treballs literaris

* Das verlorene Kind (El nen perdut) (Novel 1926) ISBN 978-3-518-37410-8, LCCN 29022338.
* Die glückliche Hand (in: Vossische Zeitung March 1933; Novel, Zürich 1936) ISBN 978-3-518-37684-3
* Hochzeit der Armen (novel·la inèdita i perduda).

## Filmografia

* Der Fall Routt...! (1917)

## Bibliografia secundària

* Orendi-Hinze,Diana. Rahel Sanzara.Una biografia (=Fischer 2258). Fischer Taschenbuch-Verlag, Frankfurt del Main 1981, ISBN 3-596-22258-3.
* Weidermann, Volker. El llibre de llibres cremats. Verlag Kiepenheuer & Witsch, Colònia 2008, ISBN 978-3-462-03962-7 (Sanzara cobert a les pàgines 96-98).
* Hutton, Marcel·lí J. Dones russes i d’Europa occidental, 1860-1939: somnis, lluites i malsons. Oxford: Rowman i Littlefield, 2001. 169-170.

## Enllaços externs

* https://archives.cjh.org//repositories/5/resources/19455/ a l'Institut Leo Baeck, Nova York.
# Les Roquetes (Nou Barris)

Roquetes és un barri del districte de Nou Barris de la ciutat de Barcelona. Es troba al peu del turó del mateix nom, entre la Ronda de Dalt i la serra de Collserola, i entre els barris de Canyelles i la Trinitat Nova.

## Història

Històricament, contenia pedreres, algunes mines i boscos d'alzines i pins, que es van anar substituint per la urbanització de l'espai, ja al principi del segle xx. Creat al voltant dels anys 1950, la seva base va ser l'auto-construcció d'habitatges, edificats per onades d'immigrants que fugien del barraquisme d'altres zones de l'àrea de Barcelona.
L'any 1964 els veïns varen unir-se per construir ells mateixos, en dies festius, els serveis de clavegueram i d'aigua corrent. Alhora, la força reivindicativa del veïnat va aconseguir que el transport públic arribés al barri, i que l'Administració obrís equipaments sanitaris i educatius. El metro va arribar l'any 2008: estació de Roquetes (L3).
El carrer de les Torres separa els dos espais del barri. Al nord hi ha el carrer Mina de la Ciutat, nom que fa referència a una antiga mina d'aigua. A la part més baixa, amb pendents més suaus, s'hi troba l'activitat comercial i lúdica del barri.

## Referències

* 1 2 3 «Història de les Roquetes», 05-03-2018. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «Esborren "l'hemorroide" del carrer de Llopis, a les Roquetes», 22-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Les Roquetes, a la web de l'Ajuntament Arxivat 2011-10-23 a Wayback Machine.
# La balena

La balena (títol original en anglès, The Whale) és una pel·lícula de drama psicològic nord-americà del 2022 dirigida per Darren Aronofsky i escrita per Samuel D. Hunter, basada en la seva obra de teatre del 2012 amb el mateix nom. És protagonitzada per Brendan Fraser, Sadie Sink, Hong Chau, Ty Simpkins i Samantha Morton. La trama segueix un professor d'anglès reclus per la seva obesitat que intenta restaurar la seva relació amb la seva filla adolescent.
La balena es va estrenar a la 79a Mostra Internacional de Cinema de Venècia el 4 de setembre de 2022. Va tenir una estrena limitada als Estats Units el 9 de desembre, abans d'una estrena àmplia el 21 de desembre per A24. Va recaptar de 54 milions de dòlars amb un pressupost de 3 milions de dòlars. El film va polaritzar els crítics, tot i que les actuacions del repartiment, especialment les de Fraser i Chau, van rebre elogis. Fraser va guanyar l'Oscar al millor actor i els Premis de la Crítica Cinematogràfica. La pel·lícula també va guanyar l'Oscar al millor maquillatge i Chau va ser nominada a l'Oscar a la millor actriu secundària. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Repartiment

* Brendan Fraser com a Charlie, un professor d'anglès obès i solitari
* Sadie Sink com a Ellie, la filla separada d'en Charlie
** Jacey Sink com a l'Ellie de nena
* Ty Simpkins com a Thomas, un missioner cristià
* Hong Chau com a Liz, una infermera que és l'única amiga d'en Charlie
* Samantha Morton com a Mary, l'exdona de Charlie i la mare de l'Ellie
* Sathya Sridharan com a Dan, un repartidor de pizza

## Referències

* ↑ «La Balena». FilminCAT. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «The Whale (2022) – Darren Aronofsky | Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related». AllMovie. Arxivat de l'original el 25 gener 2023. [Consulta: 25 gener 2023].
* ↑ «The Whale». A24. Arxivat de l'original el 2 desembre 2022. [Consulta: 2 desembre 2022].
* ↑ «The whale». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 maig 2023].

## Enllaços externs

* La balena a Goita què fan, ara!
# Montner (Clariana de Cardener)

Montner, Monner, Muntner o Munné és una masia situada al municipi de Clariana de Cardener, a la comarca catalana del Solsonès. Es té constància de l'edificació des del segle XVIII, reformada al segle xx. Actualment és un complex agrícola, amb tres cases més, als peus del Cardener. Pertany a l'entitat de població de Clariana de Cardener.
Construcció reformada arrel dels incendis de 1998, de pedra i teula. De paredat amb morter, carreus en cantonades i portal, totxo en obertures i un forn, coberta a dos vessants. Pallera de la mateixa època, també reformada.
La masia es troba a 612 m d'altitud, al pla de Montner i als peus de la serra homònima. Es troba sobre el Pla de Montner envoltada per camps de conreu que s'alterna amb joncedes i brolles de romaní. Es tracta d'un paisatge agroforestal.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 4 Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 68. D.L. L-418/95.
* ↑ «Montner (Clariana de Cardener)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Clariana de Cardener - Pla especial urbanístic del Catàleg de masies i cases rurals (expedient 2011 / 044133 / N)» (pdf) p. 70. Ajuntament de la Clariana de Cardener, 2011. [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llista d'universitats de Finlàndia

La llista d'universitats de Finlàndia inclou tots els centres d'ensenyament superior de Finlàndia, un país que passa per tenir el millor sistema educatiu del món.

## Universitats

| Nom | Ciutat | Any de fundació | Alumnes |
| Universitat de Hèlsinki | Hèlsinki | 1640 | 38.200 |
| Universitat de Joensuu | Joensuu | 1969 | 7.200 |
| Universitat de Jyväskylä | Jyväskylä | 1934 | 18.000 |
| Universitat de Kuopio | Kuopio | 1972 | 6.200 |
| Universitat de Lapònia | Rovaniemi | 1979 | 4.300 |
| Universitat d'Oulu | Oulu | 1958 | 17.000 |
| Universitat de Tampere | Tampere | 1925 | 15.400 |
| Universitat de Turku | Turku | 1920 | 18.000 |
| Universitat de Vaasa | Vaasa | 1966 | 5.500 |
| Universitat Åbo Akademi | Turku | 1918 | 8.000 |

## Universitats politècniques

| Nom | Ciutat | Any de fundació | Alumnes |
| Universitat Tècnica de Hèlsinki | Hèlsinki | 1849 | 15.000 |
| Universitat Tèncica de Lappeeranta | Lappeenranta | 1969 | 5.500 |
| Universitat Tècnica de Tampere | Tampere | 1972 | 12.600 |

## Escoles superiors de ciències econòmiques i empresarials

| Nom | Ciutat | Any de fundació | Alumnes |
| Escola Superior de Ciències Econòmiques i Empresarials de Hèlsinki | Hèlsinki | 1911 | 4.000 |
| Escola Superior Sueca de Ciències Econòmiques i Empresarials de Hèlsinki | Hèlsinki | 1909 | 2.400 |
| Escola Superior de Ciències Econòmiques i Empresarials de Turku | Turku | 1950 | 2.250 |

## Acadèmies universitàries

| Nom | Ciutat | Any de fundació | Alumnes |
| Acadèmia de Belles Arts de Hèlsinki | Hèlsinki | 1848 | 240 |
| Acadèmia de Teatre de Hèlsinki | Hèlsinki | 1979 | 400 |
| Acadèmia Sibelius | Hèlsinki | 1882 | 1.700 |
| Acadèmia d'Art i Disseny | Hèlsinki | 1871 | 1.900 |
# Roca Encavalcada

La Roca Encavalcada és un pont natural penjat a gran altura sobre el sector de les Fogueroses al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i Serra de l’Obac.
Es tracta d’un gran bloc de pedra encastat entre dues agulles formant un conjunt singular. És una gran balconada de roca amb vistes a l'est cap a la vall d’Horta i la característica Rocamur, coneguda popularment com la Màquina de Tren, i al nord cap al Montcau i la carena dels Emprius Es troba equidistant de la Cova Simanya i els Òbits i la seva alçada coincideix amb la del cingle que té davant a la carena del Pagès
Per a facilitar la contemplació d'aquesta meravella natural, on les roques fan equilibrismes, es va obrir un mirador a principis del segle xx.
La Roca Encavalcada forma part d'un gran i interessant Castellot que s'aixeca davant de la carena del Pagès. És el més extens de la regió de les Fogueroses: de nord a sud té prop d'un centenar de metres.
L'estructura de la Roca Encavalcada es pot contemplar tant des dalt com des de baix. Des de sobre, la Roca queda a l'alçada d'un planet boscos per on travessa un corriol. Des d'allà es veu com la roca queda encaixada entre les puntes de les dues formacions paral·leles. Des de baix tenim una visió molt diferent del fenomen geològic. I des del sud-est es té una bona visió de la Roca Encavalcada i de la resta d'elements del gran Castellot.
La Roca Encavalcada ha estat vinculada amb misteris i, fins i tot, amb rituals religiosos prehistòrics. Sense cap acreditació s'ha especulat amb la possibilitat que la roca fos un lloc sagrat pels animistes. Ha creat tanta fascinació que hi ha qui la coneix com la Porta del Cel, mentre que uns altres la diuen el Pont del Diable.

## Referències

* 1 2 «Sant Llorenç del Munt: La Roca Encavalcada, des de totes les perspectives». [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ «La fascinante Roca Encavalcada» (en castellà), 12-04-2022. [Consulta: 26 juny 2024].
# Jacquelyn Ann Kallunki

Jacquelyn Ann Kallunki (n. 1948) és una botànica brasilera-nord-americana. Desenvolupa activitats científiques en taxonomia, filogenia i evolució de les famílies, amb èmfasis en els taxons neotropicals de l'Amazones, en el Departament de Sistemàtica Vegetal de la Universitat Federal de l'Oest de Pará (UFOPA). En l'actualitat desenvolupa activitats acadèmiques com a Directora Associada i Curadora, a l'Herbari William & Lynda Steere, del Jardí Botànic de Nova York, treballant entre altres en el "Projecte Catàleg de les espècies de Brasil".
El 1979, va obtenir el seu Ph.D., per la Universitat de Wisconsin, sent experta en Galipeinae (rutàcies).

## Algunes publicacions

* jacquelyn a. Kallunki. 2002a. Rutaceae. En: S. a. Mori, G. Cremers, C. Gracie, J.-J. de Granville, S. V. Heald, M. Hoff,& J. D. Mitchell (eds.) Guide to the vascular plants of central French Guiana. Parteix 2. Dicotyledons. Mem. New York Bot. Gard. 76(2): 649-656
* ---------------------------------. 2002b. Goodyera (Orchidaceae). pàg. 514-517, fig. pàg. 513. En: Flora of North America. Vol. 26. Oxford University Press
* m.w. Chase, c.m. Morton, jacquelyn a. Kallunki. 1999. Phylogenetic relationships of Rutaceae: a cladistic analysis of the subfamilies using evidence from rbcL and atpB sequence variation. Amer. J. Bot. 86: 1191-1199
* jacquelyn a. Kallunki. 1998a. Revision of Ticorea Aubl. (Rutaceae, Galipeinae). Brittonia 50: 500-513
* ---------------------------------, j.r. Pirani. 1998b. Synopses of Angostura Roem. & Schult. and Conchocarpus J.C.Mikan. Kew Bull. 53: 257-334
* ---------------------------------. 1998c. Andreadoxa flava (Rutaceae, Cuspariinae): a new genus and species from Bahia, Brazil. Brittonia 50: 59-62

### Llibres

* ghillean t. Prance, jacquelyn a. Kallunki. 1984. Ethnobotany in the neotropics: proceedings. Volum 1 de Advances in economic botany. Edició il·lustrada de New York Botanical Garden, 156 pàg. ISBN 0893272531
* ---------------------------------. 1979. Reproductive biology of mixed-species populations of Goodyera (Orchidaceae) in northern Michigan. Editor University of Wisconsin--Madison. 142 pàg.
* ---------------------------------. 1974. Population studies in Goodyera (Orchidaceae) with emphasis on the hybrid origin of G. tesselata. Editor University of Wisconsin--Madison, 292 pàg.

## Honors

* Editora associada de la revista científica Brittonia

## Abreviatura (botànica)

L'abreviatura Kallunki s'empra per a indicar a Jacquelyn Ann Kallunki com autoritat en la descripció i classificació científica dels vegetals. (Consulteu el llistat de tots els gèneres i espècies descrits per aquest autor a IPNI).

## Vegeu també

* Angostura (gènere)
* Angostura trifoliata
* Amarg d'Angostura
* Ricardo de Lemos Fróes

## Referències

* ↑ http://dgp.cnpq.br/buscaoperacional/detalhepesq.jsp?pesq=1728304852078603%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.nybg.org/science/scientist_profile.php?id_scientist=10 Arxivat 2016-03-28 a Wayback Machine.
# Cahnita

La cahnita és un mineral de la classe dels minerals borats. Va ser descoberta l'any 1921 i rep el nom per Lazard Cahn (1865-1940), el recol·lector de minerals que la va descriure.

## Característiques

Gairebé sempre són cristalls maclats sent molt rars els aïllats, amb individus interpenetrant-se simètricament, en una macla molt característica.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cahnita pertany a «06.AC - Monoborats, B(O,OH)₄, amb i sense anions addicionals; 1(T), 1(T)+OH, etc.» juntament amb els següents minerals: sinhalita, pseudosinhalita, behierita, schiavinatoïta, frolovita, hexahidroborita, henmilita, bandylita, teepleïta, moydita-(Y), carboborita, sulfoborita, lüneburgita i seamanita.

## Formació i jaciments

Sol trobar-se en l'ambient que va ser descobert, en cavitats a l'interior de filons amb manganès travessant dipòsits de minerals de zinc, manganès i ferro metamorfitzats. En aquest material estava associat a altres minerals com: wil·lemita, rodonita, pirocroïta, hedifana, datolita i barita.

## Referències

* ↑ «Cahnite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2016].
* Cahnita, mindat.org.
* Cahnita, webmineral.com.
* Manual de cahnita, Mineral Data Publishing.
# Avdeevita

L'avdeevita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup del beril. Rep el nom per homenatjar el destacat químic rus i enginyer de mines Ivan Vasil'evich Avdeev (1818-1865), per les seves contribucions als estudis de compostos naturals i sintètics del beril·li.

## Característiques

L'avdeevita és un ciclosilicat aprovat com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2020. La seva fórmula química va ser redefinida l'any 2023, passant a ser: NaAl₄(Be₅Li)(Si₆O₁₈)₂(H₂O)₁₋₂. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 8.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5279/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Palelni, situada a la localitat de Khetchel, al districte de Kyaukme (Estat Shan, Myanmar), on es troba en forma de cristalls de fins a 4 cm de diàmetre (que inclouen cristalls hexagonals, de fins a 1 x 0,1 cm), amb nuclis d'avdeevita intercrescuts epitàcticament i vores de beril. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Avdeevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 4 juliol 2023].
# The Sopranos

Els Soprano (en anglès The Sopranos) és una sèrie de televisió nord-americana creada i produïda per David Chase. La sèrie es va estrenar als Estats Units el 10 de gener de 1999 pel canal de televisió per cable HBO, que la va emetre ininterrompudament fins al seu desenllaç, el 10 de juny de 2007, després de sis temporades i 86 episodis.
La trama de la sèrie gira entorn del mafiós de Nova Jersey Tony Soprano (James Gandolfini) i les dificultats que enfronta tant en la seva llar com en l'organització criminal que dirigeix. Al seu torn, la sèrie també centra la història en els personatges propers a Tony, especialment la seva esposa Carmela (Edie Falco) i el seu nebot i protegit Christopher Moltisanti (Michael Imperioli).

## Referències

* ↑ «The Sopranos» (en anglès). [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ «Los Soprano (Serie de TV) (1999)» (en castellà). [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Lavery, David. This thing of ours: investigating the Sopranos (en anglès). Londres: Wallflower Press, 2002, p. 75. ISBN 0-231-12780-4.