OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obaga d'Herba-savina

L'Obaga d'Herba-savina és una obaga i una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antic poble d'Herba-savina. Està situada al sud d'Herba-savina, a la part baixa del vessant nord del Gallinova, a l'extrem occidental de la Serra de Carreu. És a l'esquerra del riu de Carreu i al nord i dessota de l'Obaga de Gallinova. Consta de 172,2957 hectàrees de pastures, matolls i terres imporductives.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 14 juliol 2010].
# Afurcagobius suppositus

Afurcagobius suppositus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Depredadors

És depredat per Platycephalus speculator, Phalacrocorax melanoleucos, Phalacrocorax sulcirostris i Phalacrocorax varius.

## Hàbitat

És un peix de clima temperat i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill, H. S., 1993. Description of a new genus of goby from southern Australia, including osteological comparisons with related genera. Rec. West. Aust. Mus. v. 16 (núm. 2): 175-210.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sauvage, H. E., 1880. Description des Gobioïdes nouveaux ou peu connus de la collection du Muséum d'histoire naturelle. Bull. Soc. Philomath. Paris (Ser. 7) v. 4: 40-58.
* 1 2 3 4 «Afurcagobius suppositus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Neira, F.J., A.G. Miskiewicz i T. Trnski, 1998. Larvae of temperate Australian fishes: laboratory guide for larval fish identification. University of Western Australia Press. 474 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Humphries, P., G.A. Hyndes i I.C. Potter, 1992. Comparisons between the diets of distant taxa (Teleost and Cormorant) in an Australian estuary. Estuaries 15(3):327-334.
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa Sala (Tarragona)

Casa Sala, o Casa Juan Miret Terrada, és un edifici d'habitatges del municipi de Tarragona protegit com a bé cultural d'interès local. Edifici amb tres façanes (una dona a la Rambla Nova, l'altra al carrer d'Adrià i l'altra al carrer d'Armanyà) i una paret mitgera. Destaca com a element fonamental del tipus d'edificació de mitjans del segle xix l'extens jardí amb clara correspondència amb la casa del costat (Rambla Nova, 38). La Casa Miret fou construïda sota la direcció de l'arquitecte Francesc Barba i Masip el 1859.

## Descripció

Edifici de quatre plantes d'alçada que fa cantonada entre el carrer Adrià i la Rambla Nova.
Aparentment simètric a tota la façana, la seva composició sembla molt equilibrada. La casa manca, pràcticament, d'ornamentació -fora d'un gran arc de mig punt a la porta d'accés de grans dimensions, puix abraça les dues plates primeres-.
A la primera planta l'edifici té pedra a la seva façana, mentre que a la resta només les obertures estan emmarcades per aquest material. Les baranes d'aquestes són de forja.
El capdamunt el tenim balustrat.
Té una estructura general de pati central.
L'interès de la construcció rau en la decoració dels esgrafiats, el tipus de barana, les mènsules dels balcons, la disposició acadèmica dels buits i en la disposició harmònica amb la resta d'alçats de la Rambla Nova, sobretot amb núm. 38.
Amb l'alçat principal i en la manera de situar l'ornamentació de la façana, així com en les mides de les obertures es busca establir una ordenació jeràrquica de la construcció. Destaca la planta noble amb balconada seguida. Hi ha un particular interès per ordenar la façana en tres cossos: el central més ample. Destaquen els esgrafiats amb formes geomètriques situades a banda i banda dels cossos laterals. Horitzontalment una cornisa divideix els baixos i l'entresòl de la resta dels pisos. A la part superior es troba una cornisa coronada per balustres ceràmics i a la zona central una cartel·la. A la façana lateral destaca la distribució dels balcons i de les finestres.

## Història

El 1942 començà la construcció d'un xalet interior, segons projecte de l'arquitecte Antoni Batlle i Punyet, essent Josep Maria Monravà i López, el director de l'obra i Enric Gómez de Membrillera i Barrié el seu aparellador.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Juan Miret Terrada». Fitxes zona b (Eixample-Rambla) - Volum II. Catàleg de béns a protegir - patrimoni cultural. pla d'ordenació urbanística municipal de Tarragona pp.169-170. Ajuntament de Tarragona, 01-01-2011. [Consulta: 26 abril 2013].
* 1 2 3 4 5 6 «Casa Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2013].
# Hemió de Síria

L'hemió de Síria (Equus hemionus hemippus) és una espècie extinta d'hemió (Equus hemionus) que vivia a Síria, Jordània i Iraq. Era l'èquid més petit que hi havia i no se'l podia domesticar. Tenia el pelatge d'un color que canviava amb les estacions - un pelatge oliva lleonat durant les estacions càlides i un de groc sorrenc durant les estacions fredes.
Es creu que aquest és l'animal descrit com a "ase salvatge" a diversos llibres de l'Antic Testament, incloent-hi Job, Salms, Jeremies i el llibre apòcrif de Siràcida. Els viatgers europeus al Pròxim Orient durant els segles XV i XVI n'observaren grans ramats. Tanmateix, la caça excessiva en delmà les poblacions durant els segles xviii i xix. La Primera Guerra Mundial fou una altra amenaça per l'espècie. L'últim exemplar salvatge fou mort el 1927 a Al Ghams, a prop de l'oasi d'Azraq (Jordània), i l'últim exemplar en captivitat morí el mateix any al Zoo de Viena.
Recentment, un estudi genètic ha demostrat que els famosos kunga, èquids molt valorats a la regió de Síria durant l'Edat de Bronze, eren l'encreuament sexual entre un hemió i una somera (Equus asinus). Es tractaria del primer exemple d’hibridació artificial conegut en la història.

## Referències

* ↑ Samuel Sidney. The Book of the Horse. Cassell & Co. Ltd., 1893, p. 180.
* 1 2 Peter Maas «Equus hemionus hemippus». The Extinction Website [Consulta: 20 novembre 2009]. Arxivat 2010-05-06 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-05-06. [Consulta: 22 agost 2011].
* ↑ Mazin B. Qumsiyeh. Mammals of the Holy Land. Texas Tech University Press, 1996, p. 191. ISBN 089672364X.
* ↑ G. Johannes Botterweck, Helmer Ringgren i Heinz-Josef Fabry. Theological Dictionary of the Old Testament, Volume 12. Wm. B. Eerdmans Publishing Company, 2003, p. 73. ISBN 080282336X.
* ↑ Bennett, E. Andrew; Weber, Jill; Geigl, Eva-Maria; Bendhafer, Wejden; Champlot, Sophie; Peters, Joris; Schwartz, Glenn M.; Grange, Thierry «The genetic identity of the earliest human-made hybrid animals, the kungas of Syro-Mesopotamia» (en anglès). Science Advances, 14-01-2022 [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ Duran, Xavier «La genética revela la naturalesa de la kunga, el primer animal híbrid criat per humans». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 18-01-2022 [Consulta: 19 gener 2022].
# Obaga Negra (Bertí)

L'Obaga Negra és una obaga del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
És a llevant del terme de Sant Quirze Safaja, al nord-oest del poble de Bertí, prop del límit amb Sant Martí de Centelles. Està situada en el vessant nord de la carena que separa les valls del torrent de les Roquetes, al nord, i del Sot de les Taules, al sud. És al nord-oest de la Baga del Mas Bosc, i travessa la part septentrional d'aquesta obaga el Camí de les Roquetes.
El 1999 s'hi podia trobar cameneri a 830-850 m.

## Referències

* ↑ GEA, FLORA ET FAUNA Aportació al coneixement florístic del Moianès (Catalunya central) Arnau Mercadé López. Butll. Inst. Cat. Hist. Nat., 73: 5-19. 2005 ISSN: 1133-6889
# Allotoca dugesii

Allotoca dugesii és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic: Jalisco, Guanajuato, Michoacán i Aguascalientes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Hubbs C. L. & Turner C. L., 1939. Studies of the fishes of the order Cyprinodontes. XVI. A revision of the Goodeidae. Misc. Publ. Mus. Zool. Univ. Mich. Núm. 42. 1-80. Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bean, T. H., 1887. Descriptions of five new species of fishes sent by Prof. A. Dugès from the Province of Guanajuato, Mexico. Proceedings of the United States National Museum v. 10 (núm. 637): 370-375.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Allotoca dugesii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.

## Bibliografia

* Meyer, M. K., A. C. Radda i O. D. Domínguez, 2001: Notes on the genera Neoophorus (Hubbs & Turner, 1937) and Allotoca (Hubbs & Turner, 1937), with a description of a new species of Allotoca from Laguna de Zacapu, Michoacán, Mexico
* Smith, M.L. i R.R. Miller, 1980. Allotoca maculata, a new species of goodeid fish from Western Mexico, with comments on Allotoca dugesi. Copeia (3):408-417.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Apistogramma viejita

Apistogramma viejita és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S. O. 1979. Species of Apistogramma (Teleostei, Cichlidae) from the Orinoco drainage basin, South America, with descriptions of four new species. Zool. Scripta v. 8 (núm. 1): 69-79.
* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the brazilian and peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Staeck, W. 2003. Cichliden-Lexikon, Tiel 3: Südamerikanische Zwergbuntbarsche. Dähne Verlag. Cichliden-Lexikon Tiel 3: 1-219.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Obaga de Barrera

L'Obaga de Barrera és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme de Claverol, al Pallars Jussà. Es troba en territori de l'antic enclavament dels Masos de Baiarri.
Està situada a la part central de l'enclavament, al vessant nord-oest del Cap de l'Alt de Baiarri, a migdia de la Roqueta. És al nord-oest de l'Obaga Fosca i a la dreta del barranc de les Llaus. La Pista vella de Baiarri discorre pel costat de migdia d'aquesta obaga.
# Ageneiosus magoi

Ageneiosus magoi és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède, B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5: i-lxviii + 1-803 + index, Pls. 1-21.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Castillo, G. O. & O. Brull G. 1989. Ageneiosus magoi una nueva especie de bagre ageneiosido (Teleostei, Siluriformes) para Venezuela y algunas notas sobre su historia natural. Acta Biol. Venez. v. 12 (núm. 3-4): 72-87.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0-86101-348-4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hemofília A

L'hemofília A és una deficiència genètica del factor VIII de la coagulació, que provoca un augment del sagnat i que sol afectar els homes. En la majoria dels casos s'hereta com un tret recessiu lligat a l'X, encara que hi ha casos que sorgeixen de mutacions espontànies.
La medicació amb factor VIII es pot utilitzar per tractar i prevenir l'hemorràgia en persones amb hemofília A.

## Referències

* ↑ «Hemophilia A: MedlinePlus Medical Encyclopedia». www.nlm.nih.gov. [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ «Haemophilia A (Factor VIII Deficiency) information | Patient». Patient. [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 259–60. ISBN 9789241547659.
# Obaga Negra (la Coma i la Pedra)

L'Obaga Negra és un indret del municipi de la Coma i la Pedra situat al sud del Coll de Pradell.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
# Obaga de Saviner

L'Obaga de Saviner, és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble d'Erinyà, però a prop del de Toralla.
Està situada al sud-oest d'Erinyà i al nord-est de Toralla, a la dreta de la vall del riu de Serradell, en el vessant nord de la muntanya de Saviner.
# El Casó (Pinell de Solsonès)

El Casó és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 791 m d'altitud molt a prop de Xerpell de la Costa, quedant el serrat de la Plana no gaire lluny.

## Història

La primera vegada que la casa apareix documentada és al segle xviii. A la porta principal d'entrada a la casa trobem la inscripció '1864' data en què es devia dur a terme alguna reforma d'aquesta, ja que aquesta ha estat ampliada, s'han tapiat portes i suprimit annexos. El nom de la casa Mn. Bach el classifica dins els topònims derivats de l'estructura de la construcció ja que Casó es un nom més primitiu que caseta.

## Descripció

La casa és de planta rectangular que consta d'una planta baixa més un pis superior i unes golfes. La casa va ser allargada pel vessant est. Els materials de construcció són: per la part més antiga pedra, tapia i ciment i per la part mes nova totxo revestit amb arrebossat de ciment. La teulada té dos vessants i coberta amb teula àrab. L'entrada principal es troba a la façana sud i és tracta d'una porta amb arc de mig punt emmarcada amb dovelles. Al vessant oest de la casa hi ha un baluard, actualment no s'hi pot accedir des de l'exterior la que les portes d'accés van ser tapiades. A la façana nord de la casa hi ha una porta amb arc de mig punt rebaixat que actualment es troba tapiada. En aquesta mateixa façana hi ha un annex que suposem és un dipòsit d'aigua.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «El Casó (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Ajuntament de Pinell de Solsonès Pla d'ordenació urbanística municipal de Pinell de Solsonès - Catàleg de masies i cases rurals (expedient 2009 / 037061 / N) [Pinell de Solsonès], 2014, pàg. 213-214 [Consulta: gener 2022].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Casa Vidal (la Sénia)

Casa Vidal és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, la façana del qual és tipològicament continuació de la de l'edifici contigu (núm. 5). Consta de planta baixa, pis principal i golfa. Per la part del darrere dona a un pati interior sense edificar al que tenen sortida tots els edificis de la illeta de cases. Els murs són de maçoneria, a la façana arrebossats i emblanquinats. Aquesta té dues amples portes a la planta, un balcó i una finestra petita en el 1er pis i un ample balcó ampitador a la golfa, característic d'aquest nivell en els edificis vells. Teulada a dues vessants amb ràfec esglaonat. A l'interior, es conserva la golfa sense cap modificació, ampla estança sense cap compartimentació amb la teulada com a sostre. És també característica l'escala que puja al 1er pis, amb la contrapetja revestida de manises de València pintades.

## Història

Construït, segons els propietaris, amb anterioritat a mitjans del segle xix. Forma conjunt amb l'edificació veïna (núm.5), perquè els que les van construir eren cunyats i les van aixecar alhora; entre els dos edificis hi ha sols una paret mitgera molt prima, que sembla més aviat un barandat. A la planta de l'edifici hi havia un molí d'oli, del tipus dit "de sang", modificat més tard en introduir-hi motor, encara hi ha restes. En el 1er pis el lloc ocupat ara pel rebedor, cuina i sala petita era tot una cuina gran, com era costum de fer en el segle xix, amb una llarga campana de llar de la qual només en resta mitja. La resta del pis conserva una disposició d'estances anterior a 1920. Junt amb la casa veïna representa el tipus d'habitatge típic de família pagesa rica de la comarca.

## Referències

* 1 2 «Casa Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Antoni d'Aixemús i Baldrich

Antoni d'Aixemús i Baldrich (Reus, 14 de juliol de 1812 - finals del segle XIX) va ser un comerciant català i ciutadà honrat de Barcelona.
Fill de Francesc d'Aixemús i Simó i net de Gabriel Aixemús i Folch, va seguir els negocis de l'avi i del pare però amb poc èxit. El seu pare va haver de demanar diversos crèdits per tal de subsistir. Va dedicar-se a l'explotació de les poques finques rústiques que li quedaven, i al comerç, sobretot d'aiguardent. La seva situació econòmica va anar decaient, va vendre terrenys i censals i va haver de demanar més crèdits per pagar els anteriors. A partir de 1854 va intentar recuperar algunes terres, i el 1856, per 4.500 lliures va poder comprar una finca de dotze jornals situada al Territori de Tarragona, però el 1857 va haver de vendre el Mas de l'Aixemús, a la partida de la Vinadera, actual Sanatori de Villablanca, i diversos horts familiars al camí de la Selva, a Porpres i a dins de la ciutat, a l'actual carrer del Batan. La situació econòmica dels Aixemús seguia en decadència, tot i que encara tenien influència política. Antoni d'Aixemús era, des del febrer de 1863, primer tinent d'alcalde a l'ajuntament de Reus, i, quan el mes de maig de 1864 el govern va suprimir els alcaldes-corregidors a totes les poblacions que no tinguessin més de 40.000 habitants, va ser designat alcalde per la dimissió de Ramón Fernández de Zendrera i nomenat "encargado de la Alcaldía Constitucional". Com a alcalde, la seva funció va ser preparar les eleccions a diputats a Corts que s'havien de celebrar a finals d'any, vetllant per l'ordre públic. Andreu de Bofarull, historiador reusenc, comenta que la campanya electoral va ser un seguit de mentides, on es prometien noves construccions de ferrocarrils, escoles, carreteres, reformes, i diners pels municipis. Explica que va participar poca gent a les votacions, i els que ho feien votaven a qui més els oferia. Durant el seu mandat hi va haver una greu crisi a les fàbriques de cotó i molts treballadors van anar a l'atur. A instància seva es va organitzar un menjador social per a alimentar als aturats, i s'hi van destinar 11.600 rals. Però el menjar era només pel treballador en atur i no per la família, i hi van haver protestes i aldarulls. El menjador va tancar amb l'arribada del nou alcalde, Josep Maria Pàmies Juncosa, el gener de 1865.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xix). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2008, p. 18 i 24. ISBN 9788493410889.
* 1 2 Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 299.
* ↑ "Actes Municipals 1862-1865" 4-V-1864, p. 674
# Obaga de Brunet

L'Obaga de Brunet és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antic poble de Perauba.
Està situada al vessant nord de les Roques de Brunet i al nord-oest del Roc del Corral del Peló, a la dreta de la llau de Perauba i a l'esquerra de la llau de Brunet septentrional.