OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assalt a la fàbrica de cerveses Moritz

L'assalt a la fàbrica de cerveses Moritz fou un atracament a mà armada per part d'un grup de maquis el 22 d'agost de 1944 a la fàbrica Moritz de Barcelona, amb l'objectiu de robar diners.

## Antecedents

Procedents de França, el comandament dels guerrillers comunistes va arribar a Barcelona la primera quinzena de juny de 1944 per preparar accions de desestabilització. Al disposar pocs fons, les primeres accions havien de servir per recaptar finançament i preparar l'arribada de nous escamots.

## Estructura

Estructura de l'escamot
* Instructor polític: José Garcia Puente Peque:
* Cap militar: Manuel Lopez Herrera Verrugas
* Ajudant del cap militar: José Maria Caba Serrano Marcelino
* Cap d'informació política: José Ramón Alvarez
* Cap dels guerrillers de Barcelona: Francisco Garcia Nieto
* Cap d'armament: Vicente Badia Marin
* Cap d'acció: José Perarnau Bacardí
* Guerrillers: Leocadio Ruiz Farajo, César Somorribas Ledesa i Luis Vitini Flórez.

## L'atac

Un primer intent d'atracament, a partir de contactes amb tres delinqüents comuns fou avortat per la policia al detenir els malfactors, i van haver d'arribar els guerrillers de França a finals de juliol o principis d'agost per cometre l'acció, ja que els comandaments no entraven en acció.
El 4 d'agost, Leocadio Buiz i José Perarnau, amenaçant amb dues pistoles, van endur-se 800 pessetes de l'oficina de Pedro Peñalver Hernández. El 14 del mateix mes, Leocadio Buiz, José Perarnau, César Somorribas i Luis Vitini van entrar a la fàbrica de cervesa Moritz, situada a la Ronda de Sant Antoni amb el carrer de Casanova, i pistola en mà, es van endur al voltant de trenta mil pessetes.

## Captura, judici i condemnes

L'escamot fou detingut per la Brigada Político-Social al cap d'uns dies amb un botí de 27.500 pessetes i vuit pistoles, i va resultar ferit Vicente Badia. Posteriorment foren jutjats en consell de guerra. Foren condemnats a mort en consell de guerra i afusellats al Camp de la Bota de Barcelona el 15 d'octubre de 1944 els guerrillers Vicente Badia Marin, José Ramón Alvarez, José Perarnau Bacardí, Leocadio Ruiz Farajo, César Somorribas Ledesa i Luis Vitini Flórez. José Garcia Puente Peque, José Maria Caba Serrano Marcelino i Manuel Lopez Herrera Verrugas foren condemnats a 10 anys de presó cada un, i Francisco Garcia Nieto a trenta anys.

## Referències

* 1 2 3 La Vanguardia, 22-08-1944, p. 3.
* ↑ La Vanguardia, 05-09-1944, p. 10.
* ↑ Esther Rodiguez, Els maquis, p.104
* ↑ (francès) Dictionaire des guerrilleros et resistants antifranquistes: Vicente Badia Marin El Largo
# Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos

L'Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos és una convenció científica catalana anual de caràcter itinerant. Totes les convocatòries són encapçalades per una presidència, sempre un científic rellevant, i a vegades per una persona adjunta. Tot i que en principi la temàtica és oberta a totes les disciplines la majoria de treballs que s'hi presenten són d'història i geografia.
La primera de totes va tenir lloc el 1950 a Martorell sota el nom d'«Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos del Penedès i la Conca d'Òdena». Fou una iniciativa del geògraf i historiador catalanista Josep Iglésies que amb una comissió permanent que es reunia a casa seva va començar el projecte per evitar que el franquisme acabés amb la recerca i la catalanitat. La comissió va optar des d'un principi per oferir una imatge unitària de totes llurs convocatòries i, per tant, les entitats coorganitzadores amfitriones cada vegada han hagut d'emmotllar-se a uns requisits.
La II Assemblea es va celebrar a Santes Creus el 1953, i ja comptava amb la participació del llavors seminari d'història de la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Barcelona, dirigit pel prestigiós historiador i catedràtic Jaume Vicens i Vives. No fou fins a la IX convocatòria d'Igualada en què es va establir la periodicitat anual de l'esdeveniment. El 1967 per primer cop es va fer fora de la Catalunya sud, a Perpinyà, per commemorar el naixement de l'abat Oliba durant la XIV Assemblea. El 1988 es feu un salt qualitatiu posant les ponències i les comunicacions a disposició de les persones assistents abans de l'inici de la XXXV Assemblea de Valls i Vila-rodona, impreses en tres llibres editats per l'Institut d'Estudis Vallencs. Des de llavors l'entitat local organitzadora acostuma a publicar les actes de l'esdeveniment.
Amb la mort d'Iglésies el 1986 el relleu al capdavant de la comissió permanent el va prendre el també geògraf Josep Maria Domènech i Fargas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 69, entrada: "Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos". ISBN 84-297-3521-6.
# Assemblea Legislativa de Tonga

L'Assemblea Legislativa (en tongà Fale Alea ʻo Tonga) és la legislatura unicameral de Tonga. L'assemblea compta amb 26 membres, dels quals 17 són elegits per majoria del poble per a un mandat de 5 anys en circumscripcions mitjançant el sistema de vot únic intransferible. Els altres 9 membres són elegits pels 33 nobles hereditaris de Tonga. L'Assemblea és controlada pel president de la Cambra que és elegit per majoria dels membres electes del Parlament i constitucionalment nomenat pel rei.

## Història

L'Assemblea Legislativa que preveia la representació de nobles i plebeus va ser establerta el 1862 pel rei George Tupou I. Aquest organisme es reunia cada quatre anys i va tenir continuïtat a la Constitució de 1875.
Originalment, l'Assemblea estava formada per tots els titulars de títols nobiliaris, un nombre igual de representants del poble, els governadors de Ha'apai i Vava'u, i almenys quatre ministres de gabinet escollits pel monarca. L'augment del nombre de nobles de vint a trenta va fer créixer l'Assemblea fins als 70 membres. Les esmenes de 1914 van suposar una reducció de la mida de l'Assemblea i de les sessions anuals. Es va mantenir el principi de representació igualitària de nobles i plebeus.
L'abril de 2010 l'Assemblea Legislativa va promulgar un paquet de reformes polítiques, augmentant el nombre de representants del poble de nou a disset, amb deu escons per Tongatapu, tres per Vava'u, dos per Ha'apai i un cadascun per Niuas i 'Eua.
El Palau del Parlament de Tonga, de 100 anys d'antiguitat, va ser destruït pel cicló Gita, un cicló tropical de categoria 4 que va travessar el país els dies 12 i 13 de febrer de 2018. Posteriorment, el Parlament es va traslladar al complex del Centre Nacional de Tonga a Tofoa. El novembre de 2021, el govern de Tonga va anunciar que es construiria un nou edifici del parlament al passeig marítim de Nuku'alofa.

## Referències

* ↑ David Stanley. Tonga-Samoa Handbook, 1999, p. 198. ISBN 978-1-56691-174-0.
* ↑ Ian Campbell Journal of Pacific History, 40, 1, 2005, pàg. 91–104. DOI: 10.1080/00223340500082400.
* ↑ Campbell (2005), p. 93.
* ↑ Sione Latukefu. «History of our Constitution». Government of Tonga. Arxivat de l'original el 24 agost 2010. [Consulta: 2 març 2010].
* ↑ «Tonga Parliament enacts political reforms». Radio New Zealand International, 15-04-2010. [Consulta: 21 abril 2010].
* ↑ «Tonga parliament votes on amended boundaries». Radio New Zealand International, 20-04-2010. [Consulta: 21 abril 2010].
* ↑ , 13-02-2018.
* ↑ «Tonga's new multi-million Parliament Building to be built on seafront». Matangi Tonga, 14-11-2021. Arxivat de l'original el 14 novembre 2021. [Consulta: 15 novembre 2021].
# Assemblea Municipal de l'Esquerra Independentista

L'Assemblea Municipal de l'Esquerra Independentista (AMEI) fou una organització sorgida el 14 de desembre de 1986 amb l'objectiu d'organitzar tots els edils i regidors, provinents de diverses candidatures de l'esquerra independentista, que havien sorgit des de la transició espanyola.

## Història

Després de la caiguda del franquisme, l'únic representant de l'esquerra independentista a l'escenari electoral català era el Partit Socialista d'Alliberament Nacional (PSAN), però no aconseguia bons resultats. Paral·lelament, en alguns municipis s'hi havien presentat candidatures plurals que tenien uns programes similars als que defensava el PSAN, i en alguns casos van aconseguir molt bons resultats, com ara la CUPA a Arbúcies o la UM9 a Sant Pere de Ribes. Davant d'aquesta situació, el 1986 el Moviment de Defensa de la Terra (MDT) va proposar l'organització d'aquests edils i regidors perquè poguessin actuar conjuntament, fundant-se així l'Assemblea Municipal de l'Esquerra Independentista (AMEI).
Així, l'AMEI va coordinar les diferents candidatures independentistes de cara a les eleccions municipals del 10 de juny de 1987, tant de llistes senceres com de persones que, situades en llistes més amples, es comprometien a defensar la línia política de l'EI. Tot i les esperances dipositades en aquelles eleccions, les tensions internes dins del MDT van frenar les expectatives. Finalment, de cara a les municipals de 1991 es va decidir que les diverses llistes es presentessin sota les mateixes sigles, motiu pel qual l'MDT va registrar la marca CUP, creant-se així la Candidatura d'Unitat Popular.
A partir d'aquell moment, i coincidint amb l'ofensiva judicial que va pressionar a l'esquerra independentista en el marc dels Jocs Olímpics de Barcelona, el moviment general va perdre potència. Tanmateix, a partir de desembre de 1998 la AMEI es va reorganitzar, participant en el Procés de Vinaròs del 2000. Finalment, i coincidint amb l'ascens de la CUP, l'AMEI es va integrar definitivament en la Candidatura d'Unitat Popular.

## Referències

* ↑ «¿Quin poder té la CUP?». El Periódico de Catalunya, 03-01-2016. [Consulta: 9 gener 2016].
* 1 2 «La formigueta independentista treu el cap cinc dècades després». Ara, 13-10-2015. [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ «Breu història de les CUP i l'Assemblea Municipal de l'Esquerra Independentista». VilaWeb. Arxivat de l'original el 2016-01-31. [Consulta: 9 gener 2016].
* 1 2 «La gènesi popular». El Punt Avui, 29-11-2015. [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ «Entrevista a Albert Botran, diputado de la CUP en el Parlamento de Cataluña» (en castellà). Rebelión, 13-10-2015. [Consulta: 28 octubre 2015].
* ↑ «Història de les CUP». CUP Terrassa. Arxivat de l'original el 2016-01-28. [Consulta: 9 gener 2016].
# Assemblea Nacional Popular d'Algèria

L'Assemblea Popular Nacional (àrab: المجلس الشعبي الوطني, al-Majlis ax-Xaʿbī al-Waṭanī) és la cambra baixa del Parlament d'Algèria. Està composta per 407 diputats elegits directament mitjançant el sistema de representació proporcional per un període de cinc anys, a més de vuit diputats que representen l'exterior.
Les últimes eleccions es van dur a terme el 12 de juny de 2021. L'edat mínima per a exercir els drets de sufragi passiu en les eleccions és de 28 anys, mentre que per al sufragi actiu és de 18 anys. Existeixen 58 districtes electorals, anomenats wilayes, i quatre més a l'estranger que envien representants a l'Assemblea. Hi ha un diputat per cada 80.000 habitants i un altre addicional per a les wilayes que superin els 40.000 habitants. Actualment, les dones suposen només el 3,4% dels diputats.

## Història

Les primeres eleccions es van celebrar el 20 de setembre de 1962. En 1963, el President de la República, Ahmed Ben Bella, va detenir les activitats de la APN i va establir un Consell de la Revolució que va estar actiu entre 1965 i 1976. La APN va ser restablerta el 1976 amb l'aprovació de la nova Constitució, establint una legislatura unicameral.
Fins a 1991, el partit governant era el Front d'Alliberament Nacional (FLN) i, de fet, la Constitució de 1976 el considerava el partit polític de referència. La primera elecció de la APN amb múltiples partits es va dur a terme al desembre de 1991. Després d'una victòria del Front Islàmic de Salvació (FIS), un partit d'oposició fonamentalista, les Forces Armades van anul·lar les eleccions. Un òrgan legislatiu substitut, el Consell Consultiu Nacional, es va establir a l'abril de 1992 i va durar fins a maig de 1994, quan el Consell Nacional de Transició va ser establert i va governar fins a les pròximes eleccions, celebrades el 5 de juny de 1997. Després de la reforma constitucional de 1996, el poder legislatiu es va dividir en dues cambres que formen el Parlament algerià amb la ratificació d'una nova constitució.

## Referències

* ↑ Gutiérrez, Óscar. «Argelia se debate entre la revolución y las urnas» (en castellà). El País, 12-06-2021. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Algeria, Elections and Parliament | Institut MEDEA», 10-11-2016. Arxivat de l'original el 10 de novembre de 2016. [Consulta: 4 abril 2018].
* ↑ «Embassy of Algeria in Iran - Political Institution - The National People's as». www.algeriaemb.ir. Arxivat de l'original el 11 d'abril de 2013. [Consulta: 4 abril 2018].
* ↑ Pike, John. «Algeria - Government» (en anglès). www.globalsecurity.org. [Consulta: 4 abril 2018].
* ↑ «Algeria country update - European Forum - for Democracy and Solidarity», 24-01-2014. Arxivat de l'original el 24 de gener de 2014. [Consulta: 4 abril 2018].
# Assemblea Nacional de Corea del Sud

L'Assemblea Nacional de Corea del Sud (coreà: 대한민국 국회) és el parlament unicameral de Corea del Sud, compost per 300 membres elegits cada quatre anys. Aquesta institució té la responsabilitat de legislar, aprovar pressupostos i supervisar les activitats del govern, garantint el funcionament de la democràcia al país. Els diputats són escollits mitjançant un sistema electoral mixt, que combina representació proporcional i circumscripcions uninominals.
L'Assemblea està organitzada en diverses comissions que revisen i debaten les propostes de llei abans de sotmetre-les a votació plenària. Tot i que el sistema polític sud-coreà és presidencialista, l'Assemblea juga un paper essencial en el control de l'executiu i en l'equilibri de poders, amb la capacitat d'investigar alts càrrecs i de supervisar la gestió pública.

## Reeferències

* ↑ «National Assembly begins new 4-year term» (en anglès), 30-05-2024. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «DP's Woo Won-shik Elected as Speaker of 22nd National Assembly amid PPP Boycott» (en anglès). [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «old 상임위» (en coreà). Arxivat de l'original el 2024-09-14. [Consulta: 16 desembre 2024].
# Assemblea Nacional de São Tomé i Príncipe

L'Assemblea Nacional de São Tomé i Príncipe és l'òrgan del poder legislatiu de São Tomé i Príncipe. De caràcter unicameral, està formada per 55 membres escollits en 7 circumscripcions amb diversos candidats mitjançant el sistema de representació proporcional amb llista de partit. El mandat és de cada quatre anys i les darreres eleccions van tenir lloc el 12 d'octubre de 2014.

## Llista de presidents de l'Assemblea Nacional

Presidents de l'Assemblea Constituent (1975) :
| Terme | Nom |
| 1975 | Nuno Xavier Daniel Dias |
| 1975 | Guilherme do Sacramento Neto |
| Presidents de l'Assemblea Nacional (1975–ara) ||
| Terme | Nom |
| 1975–1980 | Leonel Mário d'Alva |
| 1980–1991 | Alda Neves da Graça do Espírito Santo |
| 1991–1994 | Leonel Mário d'Alva |
| 1994–2002 | Francisco Fortunato Pires |
| 2002–2006 | Dionísio Tomé Dias |
| 2006–2010 | Francisco da Silva |
| 2010–2012 | Evaristo Carvalho (provisional) |
| 2012– | Jose da Graca Diogo |

## Enllaços externs

* (portuguès) web oficial
# Assemblea Nacional de Weimar

L'Assemblea Nacional de Weimar (en alemany, Weimarer Nationalversammlung) va ser una assemblea parlamentària que va governar a Alemanya del 6 de febrer de 1919 al 6 de juny de 1920. Aquesta assemblea va sancionar la Constitució de Weimar, que va ser vigent de 1919 a 1933, i fins i tot ho va ser tècnicament fins a 1945, a la fi de la dictadura nazi. També va proclamar la República de Weimar, el règim polític que va tenir lloc en aquest país des de 1919, en acabar la Primera Guerra Mundial, fins a 1933, amb l'arribada al govern de la dictadura d'Adolf Hitler.
Aquesta assemblea va tenir temps de tenir tres presidents en el seu poc més d'un any de durada. Eduard David, del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya, ho va ser els primers sis dies; el va seguir Conrad Haussmann, que només ho va ser un dia; i finalment Konstantin Fehrenbach, del Partit de Centre, va ser-ho des d'ençà fins al final.

## Vegeu també

* República de Weimar
* Constitució de Weimar
* President del Reich Alemany (1919-1945)
# Assemblea Nacional de Zàmbia

L'Assemblea Nacional és l'òrgan legislatiu unicameral de Zàmbia. Entre 1972 i 1990, Zàmbia va ser un estat unipartidista amb el Partit de la Independència Nacional Unit (UNIP) com a únic partit legal.
L'actual AN, constituïda arran de les eleccions celebrades l'11 d'agost de 2016, té un total de 166 membres, dels quals 156 són elegits directament en circumscripcions uninominals mitjançant l'escrutini uninominal majoritari, i s'ocupen vuit escons addicionals mitjançant el nomenament presidencial. També es concedeix un escó al propi president, al vicepresident primer i al vicepresident. L'edat mínima per votar és de 18 anys, mentre que els candidats a l'Assemblea Nacional han de tenir almenys 21 anys

## Referències

* ↑ Mushingeh, Chiponde Transafrican Journal of History, 23, 1994, pàg. 117–141. ISSN: 0251-0391. JSTOR: 24520273.
* ↑ «ZAMBIA (National Assembly), Electoral system». Inter-Parliamentary Union. [Consulta: 14 febrer 2021].
# Assemblea Parlamentària Euronest

L'Assemblea Parlamentària Euronest és un fòrum interparlamentari on participen diputats del Parlament Europeu i dels parlaments nacionals d'Ucraïna, Moldàvia, Belarús, Armènia, Azerbaidjan i Geòrgia. Es va establir com un component de l'Associació Oriental. Després de les eleccions presidencials belarusses de 2010, denunciades per l'OSCE, es va suspendre automàticament la pertinença de Belarús a Euronest.

## Referències

* ↑ «Initial Agreement Reached To Establish Parliamentary Assembly Of European Parliament's Eastern Neighbors». Arxivat de l'original el 2011-06-15. [Consulta: 28 maig 2016].
* ↑ European Parliament decision of 6 May 2009 on the number of interparliamentary delegations, delegations to joint parliamentary committees, delegations to parliamentary cooperation committees and multilateral Parliamentary Assemblies

## Enllaços externs

* Delegation to the Euronest Parliamentary Assembly (European Parliament)
* Video: Euronest - how it works Arxivat 2015-06-22 a Wayback Machine. (EuroparlTV)
Relacions exteriors de la Unió Europea :
Relacions bilaterals :
Relacions i iniciatives multilaterals :
# Assemblea Prefectural de Saitama

L'Assemblea Prefectural de Saitama (埼玉県議会, Saitama-ken Gikai) és l'organ legislatiu de la prefectura de Saitama, al Japó. La seua composició actual és de 93 diputats elegits en 52 circumscripcions electorals cada quatre anys per sufragi universal amb el sistema de vot únic no transferible. Les seues sessions són dutes a terme a l'edifici de l'assemblea prefectural situat a Urawa, a la ciutat de Saitama.

## Història

La primera assemblea prefectural de Saitama es va crear l'any 1879 amb el nom d'Assemblea de Saitama (埼玉県会, Saitama-ken Kai). L'actual assemblea es va crear l'any 1947 sota la nova llei d'autonomia local.

## Composició

Grups parlamentaris de l'Assemblea Prefectural de Saitama :
| Grup Parlamentari | Components | Líder | Total |
| Partit Liberal Democràtic | PLD: 50 | Nobuaki Kojima | 50 |
| Assemblea de Ciutadans Independents | Independents: 14 | Shigeo Oka | 14 |
| Fòrum Democràtic de Saitama | PDC: 5 PDG:4 NET: 1 | Naoaki Tanami | 10 |
| Kōmeitō | Kōmeitō: 9 | Junji Nishiyama | 9 |
| Partit Comunista del Japó | PCJ: 6 | Reiko Yanagishita | 6 |
| Grup Reformista Independent | Independent: 1 | Hiroshi Nakagawa | 1 |
| Independents | PDC: 1 | | 1 |

## Circumscripcions

Els escons es s'assignen segons les següents circumscripcions electorals:
Circumscripcions electorals :
| Circumscripció | Municipis | Escons | Circumscripció | Municipis | Escons |
| Sud 1 | Sōka | 3 | Oest 6 | Fujimi | 1 |
| Sud 2 | Kawaguchi | 7 | Oest 7 | Kawagoe | 4 |
| Sud 3 | Saitama (Nishi) | 1 | Oest 8 | Hidaka | 1 |
| Sud 4 | Saitama (Kita) | 2 | Oest 9 | Moroyama Ogose Hatoyama | 1 |
| Sud 5 | Saitama (Ōmiya) | 1 | Oest 10 | Sakado | 1 |
| Sud 6 | Saitama (Minuma) | 2 | Oest 11 | Tsurugashima | 1 |
| Sud 7 | Saitama (Chūō) | 1 | Oest 12 | Higashi-Matsuyama Kawajima Yoshimi | 2 |
| Sud 8 | Saitama (Sakura) | 1 | Oest 13 | Namegawa Ranzan Ogawa Tokigawa | 1 |
| Sud 9 | Saitama (Urawa) | 2 | Nord 1 | Chichibu | 1 |
| Sud 10 | Saitama (Minami) | 2 | Nord 2 | Yokoze Minano Nagatoro Ogano Higashi-Chichibu | 1 |
| Sud 11 | Saitama (Midori) | 1 | Nord 3 | Honjō Kamikawa Kamisato | 2 |
| Sud 12 | Saitama (Iwatsuki) | 1 | Nord 4 | Fukaya Misato Yorii | 3 |
| Sud 13 | Ageo Ina | 3 | Nord 5 | Kumagaya | 3 |
| Sud 14 | Okegawa | 1 | Est 1 | Gyōda | 1 |
| Sud 15 | Kitamoto | 1 | Est 2 | Hanyū | 1 |
| Sud 16 | Kōnosu | 2 | Est 3 | Kazo | 2 |
| Sud 17 | Shiki | 1 | Est 4 | Kuki | 2 |
| Sud 18 | Niiza | 2 | Est 5 | Hasuda | 1 |
| Sud 19 | Warabi | 1 | Est 6 | Shiraoka Miyashiro | 1 |
| Sud 20 | Toda | 2 | Est 7 | Kasukabe | 3 |
| Sud 21 | Asaka | 2 | Est 8 | Koshigaya | 4 |
| Sud 22 | Wakō | 1 | Est 9 | Yashio | 1 |
| Oest 1 | Tokorozawa | 4 | Est 10 | Misato | 2 |
| Oest 2 | Iruma | 2 | Est 11 | Satte Sugito | 1 |
| Oest 3 | Hannō | 1 | Est 12 | Yoshikawa Matsubushi | 1 |
| Oest 4 | Sayama | 2 | | | |
| Oest 5 | Fujimino Miyoshi | 2 | | | |
| TOTAL: 93 escons ||||||

## Referències

* ↑ https://www.pref.saitama.lg.jp/e1601/gikai-member-senkyoku.html
* ↑ https://www.pref.saitama.lg.jp/e1601/gikai-news-senkyokutizu.html
# Assentament de Castro

L'Assentament de Castro, al municipi de Suera, comarca de la Plana Baixa, és un antic i despoblat assentament de muntanya localitzat en la Serra d'Espadà, catalogat, de manera genèrica, com Bé d'Interès Cultural, segons consta en el llistat de la Sotsdirecció General de Patrimoni Cultural i Museus de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana. El codi d'identificació de l'immoble és 12.06.108-005.
Actualment només poden observar-se unes poques restes (camuflades per la vegetació que els cobreix gairebé íntegrament) del que va haver de ser un assentament d'origen medieval al que s'accedeix pel mateix camí que condueix al Castell de Mauç, una mica abans d'arribar a la coneguda Font de Castro, i molt proper a uns corrals-casa en ruïnes que es van utilitzar fins fa relativament poc temps, i que juntament amb la vegetació impedeixen poder contemplar les ruïnes de l'assentament.
Malgrat això es distingeixen restes de murs i cases, i sobretot poden veure's restes de ceràmica de l'època medieval.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 22 setembre 2017].
* ↑ Marchante, Joaquín Saúl García. Destinos turísticos: viejos problemas ¿Nuevas soluciones? (en castellà). Univ de Castilla La Mancha, 2008-09-01. ISBN 9788484276265 [Consulta: 22 setembre 2017].
* ↑ «ARGOS» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 setembre 2017].
* 1 2 Garcilanga. «Despoblado de Castro» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-09-22. [Consulta: 22 setembre 2017].
* 1 2 «Sueras». Arxivat de l'original el 2017-09-22. [Consulta: 22 setembre 2017].
* 1 2 IP, Proyectos «SUERAS (Castellón)» (en castellà). [Consulta: 22 setembre 2017].
* ↑ Castellón, Descubre. «Las sendas del tiempo en Sueras | Descubre Castellón» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2017-09-22. [Consulta: 22 setembre 2017].
* 1 2 «Despoblado de Castro» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-09-22. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Associació Cultural Turcman

L'Associació Cultural Turcmana és una organització política dels turcmans a l'Iraq, propera al govern del Kurdistan. Està dirigida per Jawdat Najjar, que el 2002, al constituir l'Associació Nacional dels Turcmans va ser nomenat ministre regional sense cartera; que diu que la seva entitat considera que hi ha una coexistència fraternal i un esperit de respecte mutu entre els pobles del Kurdistan Iraquià en gran part deguda ala bona política del Partit Democràtic del Kurdistan.

## Referències

* An Iraq of its regions: cornerstones of a federal democracy? per Reidar Visser i Gareth R. V. Stansfield