OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Òrix blanc

L'òrix blanc (Oryx dammah) és una espècie d'antílop africà de la subfamília dels hipotragins. És l'única espècie d'òrix que té les banyes corbades; per aquest motiu, en alguns idiomes se'l coneix com a «antílop simitarra». El seu aspecte és l'habitual dels òrixs, però les banyes es corben cap enrere en forma de simitarra i el seu pelatge, en gran part blanc, és rogenc a les potes i al coll, mentre que la màscara facial gairebé és absent.
Aquesta espècie fou domesticada a l'antic Egipte com a animal productor de carn. Eventualment, la seva domesticació s'esvaí a causa de l'agressivitat de l'espècie. La seva distribució cobria tot el territori del Sàhara.
L'informe de l'octubre del 2008 de la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura el considera extint en estat salvatge, però n'hi ha uns 1.250 exemplars en captivitat (1996) i a Tunísia hi ha un pla per a reintroduir-lo.

## Referències

* ↑ Entrada «Oryx dammah» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Òrix d'Aràbia

L'òrix d'Aràbia (Oryx leucoryx) és una espècie de bòvid. És l'òrix més petit i és nadiu de les àrees de deserts i estepes de la Península Aràbiga. L'òrix d'Aràbia és una espècie amenaçada que a principis de la dècada del 1970 estava pràcticament extinta en estat salvatge; des d'aleshores s'han intentat programes de reintroducció, amb resultats diversos. Un òrix de Qatar anomenat Orry fou elegit com la mascota oficial dels Jocs Asiàtics del 2006 a Doha.

## Referències

* ↑ «Mascot of Asian Games 2006». Travour.com. Arxivat de l'original el 2008-02-16. [Consulta: 7 febrer 2008].

## Bibliografia

* Insall, D. H., 2001. Oman. A: D. P. Mallon i S. C. Kingswood (eds), Antelopes. Part 4: North Africa, the Middle East, and Asia. Global Survey and Regional Action Plans, pàg. 69-73. IUCN, Gland, Suïssa
* Mallon, D. P. i Kingswood, S. C., 2001. Antelopes. Part 4: North Africa, the Middle East, and Asia. Global Survey and Regional Action Plans. IUCN, Gland, Suïssa
* Spalton, J. A., Lawrence, M. W. i Brend, S. A., 1999. Arabian oryx reintroduction in Oman: successes and setbacks. Oryx 33: 168-175.
* Stanley-Price, M. R., 1989. Animal Reintroductions: the Arabian Oryx in Oman. Cambridge University Press, Cambridge, Regne Unit

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Òxid de cobalt(II)

L'òxid de cobalt(II) és un compost inorgànic que s'ha descrit com un sòlid de color verd oliva o gris. S'utilitza àmpliament a la indústria ceràmica com a additiu per crear esmalts i esmalts de color blau, així com a la indústria química per produir sals de cobalt(II). Un material relacionat és l'òxid de cobalt(II,III), un sòlid negre amb la fórmula Co$_3$O$_4$.
Els cristalls de CoO adopten l'estructura de la periclàsia (sal de roca) amb una constant de gelosia de 4,2615 Å. És antiferromagnètic per sota de 16 °C.
L'òxid de cobalt(II) es prepara per oxidació de pols de cobalt amb aire o per descomposició tèrmica del nitrat de cobalt(II) o el carbonat.
L'òxid de cobalt(II) s'ha utilitzat durant segles com a colorant a la ceràmica cuita al forn. L'additiu proporciona una ombra profunda de blau anomenat blau cobalt. La bretxa de banda (CoO) és d'uns 2,4 eV. També s'utilitza en vidre blau cobalt.

## Referències

* ↑ Greenwood, Norman N. Butterworth-Heinemann. Chemistry of the Elements (en anglès). 2a, 1997. ISBN 978-0-08-037941-8.
* ↑ Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (en anglès). Weinheim, Alemanya: Wiley-VCH, 2005. DOI 10.1002/14356007.a07_281.pub2.
* ↑ Kannan, R.; Seehra, Mohindar S. Physical Review B, 35, 13, 1987, pàg. 6847–6853. Bibcode: 1987PhRvB..35.6847K. DOI: 10.1103/PhysRevB.35.6847. PMID: 9940938.
* ↑ Silinsky, P. S.; Seehra, Mohindar S. Physical Review B, 24, 1, 1981, pàg. 419–423. Bibcode: 1981PhRvB..24..419S. DOI: 10.1103/PhysRevB.24.419.
* ↑ Greenwood, Norman N. Butterworth-Heinemann. Chemistry of the Elements (en anglès). 2a, 1997. ISBN 978-0-08-037941-8.
* ↑ Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (en anglès). Weinheim, Alemanya: Wiley-VCH, 2005. DOI 10.1002/14356007.a07_281.pub2.
# Óblast de Riazan

L'óblast de Riazan (en rus Ряза́нская о́бласть, transliterat Riazànskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.

## Persones il·lustres

* Aleksandr Afinoguénov, (1904-1941), escriptor.
* Aleksandr Danílovitx Aleksàndrov (1912-1999), matemàtic
* Aleksandr Vassílievitx Aleksàndrov (1883-1946), compositor, autor de l'himne nacional soviètic
* Aleksandr Fatiuxin (1951-2003), actor
* Serguei Iessenin (1895-1925), poeta
* Klàvdia Netxàieva (1916-1942), pilot de la Força Aèria Soviètica durant la Segona Guerra Mundial
* Antonina Zubkova (1920-1950), pilot (navegant) de la Força Aèria Soviètica durant la Segona Guerra Mundial
# Óblast de Samara

L'óblast de Samara (en rus Сама́рская о́бласть, transliterat Samàrskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia. A l'època soviètica (entre 1935 i 1991) s'anomenava Óblast de Kúibixev (en rus Ку́йбышевская о́бласть, transliterat Kúibixevskaia óblast) en honor al revolucionari rus Valerian Kúibixev.
L'óblast limita amb Tatarstan al nord, l'óblast d'Orenburg a l'est, el Kazakhstan (província de Kazakhstan occidental) al sud, l'óblast de Saratov al sud-oest i l'óblast d'Uliànovsk a l'oest.

## Demografia

Composició ètnica de l'óblast de Samara:

## Administració territorial

Ciutats principals de l'óblast:
* Samara
* Jiguliovsk
* Kinel
* Novokúibixevsk
* Oktiabrsk
* Otradni
* Pókhvistnevo
* Sízran
* Togliatti
* Txapaevsk

## Vegeu també

* Pókhvistnevo
* Jiguliovsk

## Referències

* ↑ «Итоги::Самарастат». Arxivat de l'original el 2013-04-14. [Consulta: 15 setembre 2015].
* ↑ «Итоги Всероссийской переписи населения – 2020 по Самарской области». Arxivat de l'original el 2023-07-18. [Consulta: 6 novembre 2023].
# Óblast de Saràtov

L'óblast de Saràtov (en rus Сара́товская о́бласть, Saràtovskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.

## Ciutats principals de la província de Saràtov

| Vila | Nom rus | Habitants (2014) |
| Saràtov | Саратов | 840.785 |
| Balakovo | Балаково | 194.573 |
| Engels | Энгельс | 217.776 |
| Balaixov | Балашов | 79.695 |
| Volsk | Вольск | 70.459 |
| Rtísxevo | Ртищево | 43.605 |
| Pugatxov | Пугачёв | 41.979 |
| Petrovsk | Петровск | 33.258 |
| Marks | Маркс | 32.929 |
| Privoljski | Приволжский | 32.816 |
| Atkarsk | Аткарск | 12.328 |
| Krasnoarmeisk | Красноармейск | 23.736 |
| Ierxov | Ершов | 20.927 |
| Kalíninsk | Калининск | 16.061 |
| Novouzensk | Новоузенск | 16.853 |
| Krasni Kut | Красный Кут | 15.058 |
| Arkadak | Аркадак | 12.328 |
| Stépnoie | Степное | 13.646 |
| Khvalinsk | Хвалынск | 12.985 |
| Svetli | Светлый | 12.756 |
| Bazarni Karabulak | Базарный Карабулак | 10.324 |
| Ozinki | Озинки | 9.959 |
| Dergatxi | Дергачи | 9.696 |
| Samoilovka | Самойловка | 8.279 |
| Romanovka | Романовка | 7.787 |
| Líssie Gori | Лысые Горы | 7.538 |
| Tatisxevo | Татищево | 7.535 |
| Sennoi | Сенной | 6.969 |
| Turki | Турки | 6.882 |
| Mokrus | Мокроус | 6.809 |
| Xikhani | Шиханы | 6.537 |
| Iekaterínovka | Екатериновка | 6.525 |
| Sokolovi | Соколовый | 6.433 |
| Gorni | Горный | 6.292 |
| Nóvie Burassi | Новые Бурасы | 6.175 |
| Dukhovnitxkoie | Духовницкое | 5.977 |
| Rovnoie | Ровное | 5.202 |
# Óblast de Tver

L'óblast de Tver (rus: Тверская область) és un subjecte federal de Rússia amb capital a la ciutat de Tver. Fins al 1990 s'anomenava óblast de Kalinin, igual que la seva capital, en honor de Mikhaïl Kalinin.
Hi ha dos grans llacs al territori, el de Seliguer i el de Brosno. Una gran part de l'àrea està ocupada pel planell de Valdai, on neixen el Volga, el Dvinà Septentrional i el Dnièper. També hi ha diverses ciutats històriques a l'óblast, com Torjok, Torópets, Zubtsov, Kaixin, Vixni Volotxok i Kaliazin, tot i que la més antiga és Rjev.
# Õ

L'Õ (en minúscula: õ), anomenat O titlla, és un grafema utilitzat en l'escriptura de les llengues següents: apalaí, estonià, guaraní, umbundu, odual, portuguès, tchourama, vietnamita, zarma. És la lletra O diacriticada d'una titlla.

## Ús

En francès, l'õ només s'utilitza en determinats préstecs i tradicionalment no es considera part de l'alfabet.
En francès antic, substitueix els dígrafs on o om en alguns manuscrits.
L'Õ sol representar la vocal semitancada posterior arrodonida o bé la vocal arrodonida posterior semioberta nasalitzada, /õ/ o /ɔ̃/.
En vietnamita, la titlla indica un to creixent glotalitzat i la lletra o denota la vocal mig-oberta arrodonida posterior /ɔ/.
En estonià, l'õ representa la vocal /ɤ/. És la vint-i-quatrena lletra de l'alfabet estonià, situada entre la V i l'Ö.
En võro, l'õ es pronuncia /ɤ/ (com en estonià).

## Representacions informàtiques

L'Õ es pot representar amb els següents caràcters Unicode:
* precompost (suplement llatí-1):
| formes | representacions | cadenes de caràcters | punts de codi | descripcions |
| majúscula | Õ | Õ U+00D5 | U+00D5 | lletra llatina: o majúscula titlla |
| minúscula | õ | õ U+00F5 | U+00F5 | lletra llatina: o minúscula titlla |
* descompost (llatí bàsic, diacrítics) :
| formes | representacions | cadenes de caràcters | punts de codi | descripcions |
| majúscula | O ̃ | OU+004F ◌̃U+0303 | U+004FU+0303 | lletra llatina: o majúscula diacrític: titlla |
| minúscula | o ̃ | oU+006F ◌̃U+0303 | U+006FU+0303 | lletra llatina: o minúscula diacrític: titlla |

## Vegeu també

* O
# Ølfjellet

L'Ølfjellet (en sami de Lule: Uvbágájsse; literalment "Muntanya Boirosa") és la muntanya més alta de la serralada de Saltfjellet, comtat de Nordland, Noruega. Se situa al municipi de Saltdal aproximadament a mig camí entre els llacs Nordre Bjøllåvatnet i Kjemåvatnet. El poble de Lønsdal es troba al voltant d'1,6 quilòmetres al sud-est de la muntanya.
La muntanya té dos pics, sent el més alt de 1.751 metres i una prominència de 1.073 metres. Aproximadament 1,5 quilòmetres al nord hi ha l'altre cim amb una altura de 1.651 metres.

## Topònim

El primer element és øl que significa "boira", i l'últim element és la forma finita de Fjell que significa "muntanya".

## Referències

* ↑ «Ølfjellet» (en anglès). [Consulta: 16 desembre 2020].
# Política alimentària

S'anomena política alimentària als aspectes polítics relacionats amb la producció, el control, la inspecció i la distribució d'aliments. Les polítiques alimentàries poden quedar afectades per disputes ètniques, culturals, mèdiques i ambientals respecte als mètodes i regulacions que es fan servir en agricultura, ramaderia i les vendes a l'engròs.

## Normes

Les polítiques governamentals tenen un paper important en la producció, seguretat i distribució d'aliments. El govern pot regular l'emmagatzematge apropiat i la preparació d'aliments, i aquestes regulacions han estat fortament influenciades per les denúncies públiques a causa de casos d'intoxicació alimentària. Com a resultat d'això, el control dels aliments s'ha convertit en una tasca del govern.

## Tecnologia

L'ús de determinats avenços tecnològics per augmentar la producció d'aliments s'ha convertit en un tema controvertit. L'increment de l'ús de les tècniques de granges factoria ha donat lloc a crítiques; els seus opositors creuen que aquests mètodes augmenten el risc de malalties transmeses pels aliments i altres riscos per al subministraments d'aliments, així com la degradació ambiental severa pel que fa als nivells extrems de gasos d'amoníac i de gasos amb efecte d'hivernacle alliberats com ara el diòxid de carboni i el metà. Nombroses granges factories (com les Operacions d'Alimentació Combinada d'Animals o OACA, feedlots o corrals d'engreix) tenen llacunes de fems a l'aire lliure, el que crea un problema significatiu i que sovint es filtren cap a les fonts d'aigua, enviant toxines cap al subministrament d'aigua.
La introducció d'alimentació modificada genèticament també és tema de controvèrsia, i hi ha hagut moltes crítiques sobre els riscos de la transferència de gens i el consum d'aliments. Finalment, hi ha grups d'activistes que es preocupen sobre l'adequat tractament dels animals, per exemple el grup People for the Ethical Treatment of Animals ("Persones pel tractament ètic dels animals").

## Referències

* Monbiot, G. (2000). Captive State, Basingstoke: Macmillan, p. 162-208.

## Enllaços externs

* "Stuffed & Starved" - Notícies i recursos sobre política alimentària. (anglès)
# Port Marina Port d'Aro

El Port Marina Port d'Aro és un port esportiu situat al municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà), a l'extrem sud de la platja Gran d'Aro, separat del nucli urbà per la nova llera del riu Ridaura. Forma part d’una zona residencial construïda al voltant d’una ria llarga i estreta que es prolonga un quilòmetre terra endins, anomenada el Riuet. N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat, i està gestionat pel Club Nàutic Port d'Aro. Malgrat la seva configuració, no és una marina, ja que els amarratges no estan vinculats als habitatges. Està distingit amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat ambiental i serveis.

## Descripció

El dic exterior del port, de planta corba, fa 250 m de llargada i a la part interior inclou diverses palanques per amarrar embarcacions. La resta d'amarradors i serveis es troben al canal interior. A estribord del tram inicial d'aquest canal hi ha l’edifici del club nàutic i la caseta de vela lleugera. A babord s'ubiquen les instal·lacions del varador Port d’Aro. El port té una superfície de 37.460 m2, amb 20.410 m2 de mirall d’aigua, una àrea d'avarada de 2.147 m2 i disposa de grua i pòrtic elevador. La capacitat del port és de 545 amarradors, del quals 81 són d'ús públic tarifat.

## Activitats

El Club Nàutic Port d'Aro organitza cursos i regates per a vela lleugera i creuers, així com concursos de pesca esportiva i competicions de motonàutica. En el port no hi ha gairebé oferta comercial ni de restauració.

## Història

El port es començà a construir el 1975. La sorra que se'n va extreure s'utilitzà per a regenerar la platja de Sant Feliu. El 1988 s'atorgà la concessió i el 1991 s'acabaren les obres. El 2003 el dic de recer va ser destruït pels temporals i es va reparar. Des del 2013 hi ha un projecte d'ampliar el port, doblant-ne la seva superfície, però veïns i entitats ecologistes hi estan en contra perquè significaria la desaparició de la pineda existent entre el port i el riu Ridaura.

## Referències

* 1 2 3 4 «Inventari de les instal·lacions nàutiques del litoral català. Pla de Ports de Catalunya 2007-2015» p. 148. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 «Port Esportiu Marina Port d'Aro». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Port Marina Port d’Aro». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023 a Catalunya». Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
* ↑ Pla de ports de Catalunya: horitzó 2030. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Territori, 2023, p. Annex 1. ISBN 9788419326799.
* ↑ «Sabies que... Que la platja actual de Sant Feliu es va inventar fa cinquanta anys?». Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, 07-06-2022.
* ↑ Martí Llambrich, Carolina «Morir d’èxit? La transformació del paisatge litoral de la costa catalana». Revista Drassana. Núm 12, 2004, pàg. 36.
* ↑ «Entitats ecologistes s'oposen a l'ampliació de la marina del Port d'Aro». Diari de Girona, 29juliol 2021.
# Pseudònim

El pseudònim o nom artístic és un nom fals utilitzat per un artista per signar les obres sense ser reconegut. Quan es tracta d'escriptors, s'anomena nom de ploma i a internet, s'anomena àlies o nick i té com a finalitat crear un personatge virtual que actuï en el lloc de la persona real, com el malnom d'usuari de la viquipèdia.
L'ús pot venir provocat per la temàtica de l'obra (per exemple quan es tracta d'una novel·la eròtica o política), per exigències d'un concurs o motius personals. Altres vegades –sobretot en cantants de música lleugera i actors– la finalitat del pseudònim és tenir un nom que consideren més bonic o més exòtic i que, pretesament, pot facilitar-los l'èxit, com el Chaval de la Peca (Marc Parrot) o el Sergio Dalma (Josep Maria Capdevila). Un cas particular n'és el de les dones artistes, que sovint en el passat s'havien d'amagar sota un nom masculí per poder difondre la seva obra, com per exemple Víctor Català (Caterina Albert i Paradís). Un altre exemple de dona escriptora que signava les seves novel·les sota pseudònim és J. K. Rowling, l'editor de la qual li va recomanar que ho fes per no ser jutjada pel fet de ser dona i, conseqüentment, per vendre més, o Cleo Virginia Andrews, que usava de nom de ploma V. C. Andrews.

## Referències

* ↑ del Moral, Ada. «V.C. Andrews: La juventud es una vibora» (en castellà). Leer, 02-03-2017. [Consulta: 20 abril 2020].

## Vegeu també

* Alan Smithee
Viccionari
# 291
## Esdeveniments

* Dàcia: Els gots i els taifals formen una aliança per combatre els vàndals i gèpides que durarà fins al 376.
* Pèrsia: Bahram III succeeix el seu pare Bahram II en el tron sassànida.

## Naixements

* Roma: Santa Agnès, màrtir. (m. 304)

## Necrològiques

* Pèrsia: Bahram II, rei sassànida.
# Enzimologia

L'enzimologia és una branca de la bioquímica dedicada a l'estudi i caracterització dels enzims. En concret estudia la cinètica enzimàtica, els mecanismes de regulació, la compartimentació cel·lular i a l'organisme, la seva composició, identificació i purificació química, l'especificitat pel substrat i per la reacció i la seva classificació. També serveix l'estudi dels enzims en taxonomia per diferenciar les espècies animals pròximes entre elles.
Els enzims són els catalitzadors de totes les reaccions bioquímiques i tenen aplicacions en la farmàcia la medicina i les indústries siguin fermentatives (vinificació, panificació, etc.) o no ho siguin.

## Història

Lavoiser (1743 - 1794) va ser el primer a estudiar sobre bases quantitatives el procés de la fermentació alcohòlica quan va observar la relació entre quantitat de sucre present i productes formats durant el procés opinant que la fermentació era una reacció química com qualsevol altre. Posteriorment Pasteur demostrà que la fermentació i la putrefacció eren provocats per la presència de bacteris i llevats.
Buchner a finals del segle xix treballant amb masses cel·lulars del llevat Saccharomyces cerevisiae demostrà que del llevat se'n podia extreure una substància capaç de regular un procés químic concret. Tal cosa va obligar a replantejar les idees vigents en l'època sobre que la digestió era una trituració fins a obtenir partícules tan fines que ja podien ser assimilades.
Richard Kuhne (1900-1967) va ser el que va donar nom als enzims d'una paraula grega que significa literalment "en el llevat".

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana
* ↑ http://www.monografias.com/trabajos5/enzimo/enzimo.shtml#intro
# Església parroquial de Sant Maur i Sant Francesc (Alcoi)

L'església de Sant Maur i Sant Francesc és un temple ubicat en la plaça de Ramón y Cajal, número 6, de la localitat d'Alcoi (l'Alcoià, País Valencià).
De línia classicista, va substituir la primitiva església, d'estil barroc valencià. En el seu interior es poden admirar alguns llenços del pintor alcoià Francisco Laporta Valor. L'anterior temple va ser saquejat i incendiat l'1 d'abril de l'any 1936, igual que l'església arxiprestal de Santa Maria i el Convent de Sant Agustí, també a Alcoi. Després, durant la Guerra Civil, va ser enderrocada.
Sobre aquestes runes es va reedificar l'església dedicada a Sant Maur i Sant Francesc, a l'any 1942 sobre projecte de l'arquitecte alcoià César Cort Botí. Però, serà l'arquitecte Joaquín Aracil Aznar el qui adaptarà el treball de Cort i dirigirà les obres des del 1943 fins l'acabament en l'any 1955, tot sent inaugurada l'abril de l'any següent.

## Museu

Al costat de l'església s'hi troba el museu parroquial. En aquest indret es custodia una important col·lecció d'art religiós: diverses obres pictòriques, ornaments litúrgics i altres objectes relacionats amb el culte.

## Bibliografia

* Vicedo Sanfelipe Remigio, Guía de Alcoy, Alcoi; Imp. El Serpis, 1925.
* Jaén i Urban, Gaspar (1999). Guía de arquitectura de la provincia de Alicante, Institut de Cultura Juan Gil-Albert, ISBN 84-7784-353-8.
* Doménech Romá, Jorge (2013). Las iglesias de Alcoy. Sus orígenes, destrucción y reedificación. Ed. Doménech Romà, Jorge. pp. 236-278. ISBN 978-84-616-3156-8.
* Navarro Fortuño, Gaspar (2008). Historia de la Real Parroquia de San Mauro y San Francisco. Editorial Cultural y Espiritual Popular. p. 286. ISBN 978-84-7050-976-6.

## Enllaços externs

* Fitxa a Campaners
# Rawda

L'illa de Rawda (àrab: جزيرة الروضة, jazīrat ar-Rawḍa, ‘illa del Jardí’) és una illa del riu Nil, al sud del Caire, de 3 km de llarg i 500 metres d'ample. Està unida als dos costats del riu per ponts. És famosa pel Nilòmetre de Rawda. A partir del segle x, s'hi van fer jardins, palaus i altres edificacions. En contra del que es pensava, no fou abandonada en època otomana sinó que fou una zona residencial per als habitants del sud del Caire. Al segle xix, s'hi van construir nous jardins, palaus i mesquites.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 479-480
# Medgidia

Medgidia (en romanès pronunciat [me.d͡ʒiˈdi.a]; antiga Karasu o Carasu i després en otomà Medjidiyye; turc modern: Mecidiye o Megidie) és una ciutat del comtat de Constanţa, a la Dobrudja (Romania).
S'han trobat a la regió restes d'establiment neolític. La zona va passar als romans el 46 aC i a la vall del Carasu es va construir una fortalesa que va esdevenir l'embrió d'un establiment. La zona fou envaïda pels otomans el 1417 i colonitzada al llarg del segle xv. L'establiment otomà fou anomenat Karasu (Aigua Negra) i ja apareix en el mapa de Iehuda ben Zara de 1497, i després a les notes de Paolo Girogio de 1590. Evliya Çelebi la va visitar el 1653.
La ciutat de Karasu fou abandonada i una nova població fou fundada pel wali local Said Pasha durant la guerra de Crimea per allotjar els refugiats tàtars i va agafar el nom del sultà regnat Abd al-Medjid (turc modern Abdülmecit). El 1854, pocs mesos després de la seva fundació, tenia unes mil cases acabades, un khan i un mercat. La mesquita es va construir el 1860/1861. En la reorganització administrativa de Rumèlia del 1867 va esdevenir un kada del sandjak de Tuldja de la província (wilayet) de Tuna. La via fèrria de Bucarest a Constanţa va augmentar la seva prosperitat. El tractat de Berlín de 1878 (article 46) la va cedir a Romania junt amb part de la Dobrudja al nord de Silistra.

## Agermanaments

Medgidia està agermanada amb:
* Cahul, Moldàvia
* Favara, Itàlia
* Zhumadian, República Popular de la Xina
* Yalova, Turquia

## Referències

* ↑ Iorga, Tatian «Medgidia a aniversat 151 de ani» (en romanès). Telegraf, 03-09-2007 [Consulta: 2008].
* ↑ Twin towns (romanès)
# Església i convent de l'Ensenyança

L'Església i convent de l'Ensenyança és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'una sola nau i porta principal d'entrada al c/ de Sant Pau mitjançant una escalinata. L'edifici del convent té planta baixa i quatre pisos, amb l'entrada principal al c/ Arc de Sant Llorenç, encara que també té façanes als carrers Portal del Carro i Sant Pau.