OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hispano-Suiza HS-42

L'Hispano-Suiza HS-42 fou un avió militar d'entrenament produït per la companyia espanyola Hispano Aviación S.A. (subsidiària de Hispano-Suiza) a la dècada dels anys 1940. Fou el primer avió completament construït a la ciutat de Sevilla i juntament amb el seu successor, l'Hispano-Aviación HA-43,insipirà pel posterior desenvolupament del més exitós HA-100 Triana.

## Disseny i desenvolupament

Concebut com a prototip d'entrenador avançat, el HS-42 era un avió molt convencional en la seua forma: monoplà amb ales en voladís, tren d'aterratge fix, seients per cadet i instructor en tàndem i cua amb timó únic. Curiosament, la línia d'assemblatge en Triana havia fabricat prèviament Fokker D.XXI adquirits sota llicència així que moltes de les formes i mètodes de muntatge eren quasi idèntics als del caça neerlandès. L'aparell satisfeia tots els requisits de l'Exèrcit de l'Aire espanyol en el rol d'entrenador de nous pilots així que el seu desenvolupament continuà enlairant-se per primera vegada el 5 d'abril de 1942.
Les primeres unitats duien un motor Piaggio P.VII C.16 de 338 kW (453 CV) amb una hèlix bipala de fusta y 2,84 m de diàmetre i pas variable. No obstant això aquest motor no presentava una fiabilitat adequada així que prompte s'intercanvià per un Armstrong Siddeley Cheetah 27 de 290 kW (390 CV). Aquests canvis, junt amb algunes modificacions al tren d'aterratge i a la disposició dels instruments i comandaments de la nau cristal·litzaren en l'anomenada Hispano-Aviación HA-43. Posteriorment també s'afegiren dues metralladores Breda-SAFAT de 7,7 mm sobre les ales a la fi de dur a terme pràctiques de tir. Durant tota la seua vida activa es completaren al voltant de 100 unitats.

## Variants
### HS-42

   Versió original amb tren d'aterratge fix i motor Piaggio P.VII C.16 de 338 kW (453 CV).

### HA-43

   Evolució amb tren d'aterratge retràctil i motor Armstrong Siddeley Cheetah 27 de 290 kW (390 CV).

## Especificacions (HA-43)
### Característiques generals

* Tripulació: 2.
* Longitud: 7,95 m.
* Envergadura: 10,00 m.
* Altura: 2,60 m.
* Superfície alar: 16,3 m2
* Aspecte: 6.13:1
* Pes buit: 1.504 kg.
* Pes màxim: 2.050 kg.
* Dipòsit: 400 L.
* Planta motriu: un motor radial Armstrong Siddeley Cheetah 27 de set cilindres i 290 kW (390 CV) propulsant una hèlix bipala de fusta Rotol.

### Rendiment

* Velocitat màxima: 335 km/h.
* Velocitat de creuer: 295 km/h.
* Velocitat mínima: 118 km/h.
* Rang: 1.200 km.
* Temps a l'envol: 4 hores 15 minuts.
* Sostre: 6.000 m.
* Ascens: 7,2 m/s.

### Armament

* Armes: Dues metralladores Breda-SAFAT de 7,7 mm muntades a les ales.

## Referències

* ↑ «Hispano Suiza HS-42, el primer avión hecho en Sevilla» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2020-02-06. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ «Hispano-Suiza HS.42B - trainer». [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ «HS.42: penuria aérea» (en espanyol europeu), 15-12-1946. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Ocell del paradís carunculat

L'ocell del paradís carunculat (Paradigalla carunculata) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes Arfak a l'oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís carunculat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Ancharius fuscus

Ancharius fuscus és una espècie de peix de la família dels ancàrids i de l'ordre dels siluriformes.
Pot atènyer fins a 30 cm de longitud total. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical dels rius de la costa oriental de Madagascar. La seua amenaça més probable és la degradació de l'hàbitat on viu a causa de la sedimentació originada per la desforestació.

## Referències

* ↑ Steindachner, F., 1880. Ichthyologische Beiträge (IX). I. Über eine Sammlung von Flussfischen von Tohizona auf Madagascar. II. Über zwei neue Agonus-Arten aus Californien. III. Über einige Fischarten aus dem nördlichen Japan, gesammelt von Professor Dybowski. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 82 (1. Abth., núm. 2): 238-266, Pls. 1-6.
* 1 2 «Ancharius fuscus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Taylor, W.R., 1986. Ariidae. p. 153-159. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA), Vol. 2.
* ↑ UICN (anglès)
# Artediellus fuscimentus

Artediellus fuscimentus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 120-300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1885. A catalogue of the fishes known to inhabit the waters of North America, north of the Tropic of Cancer, with notes on species discovered in 1883 and 1884. Rep. U. S. Fish Comm. v. 13 (1885). 789-973.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Nelson, D. W., 1986. Two new species of the cottid genus Artediellus from the western North Pacific Ocean and the Sea of Japan. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 138 (núm. 1): 33-45.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Velòdroms de Mallorca

Aquesta entrada recull les pistes dedicades a la pràctica del ciclisme en pista a Mallorca, des dels inicis d'aquesta disciplina esportiva l'any 1892 fins a l'actualitat.

## Quadre de pistes per terme municipal

El quadre engloba velòdroms, voltadores (és a dir, pistes estructuralment més senzilles) i altres espais habilitats transitòriament per a la disputa de proves ciclistes.

## Referències

* ↑ «Velódromos y voltadoras. Auge y olvido de un deporte de leyenda» (en castellà). Diario de Mallorca, 19-07-2020.
* ↑ «Velódromos y voltadoras en Mallorca. Auge y olvido de un deporte de leyenda» (en castellà). Asociación Ibérica de Historiadores y Escritores de Ciclismo (AIHEC), 21-07-2020.
* 1 2 3 4 5 6 7 Flaquer Palmer i Vidal Perelló, 2005.
* ↑ «Sa Voltadora, un velòdrom de prestigi». Sportulis p. 11, 01-06-2013.
* 1 2 3 4 García Marín i Pampín Rodríguez, 1991.
* ↑ «Los primeros pasos del ciclismo deportivo en Lloseta» (en castellà). Lloseta p. 10, 01-02-1993.
* 1 2 Canals Morro, 2012.
* ↑ «Manacor, capital del atletismo. El complejo de sa Torre dels Enagistes pone en marcha la única pista homologada y en servicio de la Isla» (en castellà). Última Hora, 18-12-2005.
* ↑ Miquel dels Sants Font Poquet «Ciclisme». Història de l'Esport a Montuïri, 2018, pàg. 45-46.
* 1 2 García Gargallo, 2018.
* ↑ «El velódromo y pista de atletismo de Son Moix ya está en funcionamiento» (en castellà). Diario de Mallorca, 20-11-2018.
* ↑ «Antonio Truyols. Recuerdo de un ciclista» (en castellà). Apóstol y civilizador p. 20, juliol-agost 1980.
* ↑ «Bodas de diamante de la 'Unión Deportiva Petra' 1926-1986» (en castellà). Apóstol y Civilizador p. 21, juliol-agost 1986.
* ↑ «Los ciclistas se vuelcan con la ruta estrenada en Campos. La ecotasa también ha permitido financiar la nueva pista de velocidad de ses Salines, inaugurada ayer» (en castellà). Última Hora, 02-12-2002.
* ↑ Ignasi Umbert. «50 anys de Es Moleter». Flor de Card p. 21, 18-07-2007.
* ↑ Magdalena Ordinas Febrer «Club Ciclista Serverense». Recordances. La banda de música a Son Servera: la Servense. 1882-1990, 1990, pàg. 81-82.

## Bibliografia

* Canals Morro, Pere. Ciclisme, ciclistes i bicicletes a s'Arenal. PM-558-2012. Llucmajor: Ajuntament de Llucmajor, 2012.
* Flaquer Palmer, Mateu; Vidal Perelló, Miquel. Ciclistas de Mallorca. Palma: Última Hora, 2005.
* García Gargallo, Manuel. El velòdrom de Tirador. Una història de l'esport a Mallorca. Palma: Illa Edicions, 2018. ISBN 978-84-947890-1-4.
* García Marín, Jesús; Pampín Rodríguez, Gonzalo. Historia del Ciclismo en Mallorca. Palma: Miramar, 1991. ISBN 84-87818-04-8.
* Vidal Perelló, Miquel. Miquel Nadal Comas, Minaco. Palma: Documenta Balear, 2005. ISBN 84-95694-99-9.

## Enllaços externs

* Federació de Ciclisme de les Illes Balears
# Hispano Aviación HA-200

L'Hispano Aviación HA-200 "Saeta" fou un avió de reacció d'entrenament produït per Hispano Aviación S.A. i dissenyat per Willy Messerschmitt. La seva evolució fou l'Hispano Aviación HA-220 "Súper Saeta", una versió bimotora amb capacitat d'entrar en combat, com a avió d'atac a terra lleuger.

## Història i desenvolupament

L'any 1955, Hispano Aviación va posar en vol el primer prototip de l'HA-200. El prototip fou un bireactor lleuger, biplaça i molt maniobrable. Fou el primer avió de reacció construït i exportat per Espanya, concretament a Egipte. No fou fins al 1962 que Hispano Aviación va acabar els primers models del Saeta demanats per l'Exèrcit de l'Aire, que foren adquirits el 1963. Els primers Saeta van ser sotmesos a proves i assajos a la base de Torrejón de Ardoz, fins que, el 1966, es van posar en servei operatiu. S'utilitzaren com a reactors d'entrenament i, el 1970, la nova versió del Saeta, el bimotor HA-220, reemplaçà els més antics CASA 2.111, estacionats a Canàries, i foren operats en combat durant la Guerra d'Ifni.

## Especificacions (HA-200E)

Dades de Jane's All The World's Aircraft 1965-66 [5]

### Característiques generals

* Tripulació: Dos
* Llargada: 8.92 m
* Amplada: 11.02[6] m
* Alçada: 3.26 m
* Superfície alar: 17.40 m2
* Pes en buit: 1,990 kg
* Pes carregat: 3,450 kg
* Motors: 2 × reactors Turboméca Marboré VI, 4.8 kN de potència cadascun.

### Prestacions

* Velocitat màxima: 805 km/h
* Velocitat de creuer: 600 km/h
* Autonomia: 1400 km
* Sostre: 13000 m
* Ràtio d'ascens: 17.0 m/s

### Armament

* Suports sota les ales.
* Capacitat de portar 2 canons de 20mm al fuselatge.

## Referències

* ↑ Carlos Valle. 1.001 aviones legendarios. Madrid: SERVILIBRO, p. 166 [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ Rafael Ángel Permuy López, José Luis González Serrano. Atlas ilustrado de la Aviación Militar Española. Madrid: SUSAETA EDICIONES, S.A., p. 195-196 [Consulta: 29 juny 2015].
# Ocell del paradís cuablanc petit

L'ocell del paradís cuablanc petit (Paradisaea minor) és una espècie d'ocell de la família dels paradiseids (Paradisaeidae) que habita zones boscoses de l'oest i nord de Nova Guinea, i les illes Yapen i Misool.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís cuablanc petit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Ancistrus bodenhameri

Ancistrus bodenhameri és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: afluents del llac Maracaibo (Veneçuela).

## Referències

* ↑ Kner, R. 1854. Die Hypostomiden. Zweite Hauptgruppe der Familie der Panzerfische. (Loricata vel Goniodontes). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 7: 251-286 [separate 1-36], Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schultz, L. P. 1944. The catfishes of Venezuela, with descriptions of thirty-eight new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 94 (núm. 3172): 173-338, Pls. 1-14.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Artediellus neyelovi

Artediellus neyelovi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 13 i 137 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1885. A catalogue of the fishes known to inhabit the waters of North America, north of the Tropic of Cancer, with notes on species discovered in 1883 and 1884. Rep. U. S. Fish Comm. v. 13 (1885). 789-973.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Muto, F., M. Yabe & K. Amaoka, 1994. A new cottid species, Artediellus neyelovi, from the southeastern coast of the Oshima Peninsula, Hokkaido, Japan. Jpn. J. Ichthyol. v. 41 (núm. 3): 275-280.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aleksei Stakhànov

Aleksei Grigórievitx Stakhànov (en rus Алексей Григорьевич Стаханов, 1905-1977) fou un cèlebre miner soviètic nascut a Lúgovaia, prop d'Oriol. Fou nomenat Heroi del Treball Socialista el 1970.
Arran d'un concurs organitzat pel Komsomol, aquest miner de la mina Tsentràlnaia-Irmino del Donbàs aconseguí extraure catorze vegades més carbó que la mitjana el 31 d'agost de 1935: 102 tones en 6 hores de treball. El normal eren 7 tones. La propaganda soviètica l'agafà com a model per a tots els treballadors de l'URSS. Aquest exemple de sacrifici personal en benefici del Partit rebé el nom d'estakhanovisme.

## Carrera

El 1927, començà treballant a la mina de Tsentràlnaia-Irmino, a la vila de Kadievka, al Donbàs ucraïnès. L'agost de 1935 va ser quan va batre el famós rècord, 102 tones de carbó extretes en 5 hores i 45 minuts de treball. El 9 de setembre, Stakhànov trencà el seu propi rècord amb l'extracció de 227 tones de carbó. És a partir d'aquest moment quan esdevé model per a tots els treballadors, per la seva empenta i el seu sacrifici. Fins i tot va ser portada del Time Magazine. Tanmateix, la veracitat d'aquesta fita ha estat molt discutida: pareix que Stakhànov hauria rebut ajuda de col·legues seus, a causa de l'interès del Partit en l'èxit del que ja era model de treballador socialista.
Entre 1936 i 1941, Stakhànov estudià a l'Acadèmia Industrial de Moscou. Entre 1941 i 1942, va ser nomenat director de la mina núm. 31 de Karaganda. Entre 1943 i 1957, Stakhànov treballà al Ministeri de la Indústria del Carbó de la Unió Soviètica. Entre 1957 i 1959, se'l nomenà cap del trust Txistiakovantratsit, com a ajudant de l'enginyer en cap de la mina núm. 2/43 al departament Torezantratsit del trust abans esmentat. Ací romangué fins a la seva jubilació el 1974.
Stakhànov també va ser diputat del Soviet Suprem. Va rebre dos Ordes de Lenin, un Orde de la Bandera Roja i nombroses medalles. L'últim diumenge d'agost va ser proclamat la «Diada del miner de carbó», presumiblement en honor seu.

## Referències

* ↑ (anglès) «Heroes of Labor» Arxivat 2012-02-09 a Wayback Machine., Time Magazine, 16 de desembre del 1935. (anglès) «"Soviet leaders" gifts go on show», BBC News, 15 de novembre del 2006.

## Vegeu també

* Estakhanovisme
* Propaganda
* Emulació socialista
# Ocell del paradís d'Albertis

L'ocell del paradís d'Albertis (Drepanornis albertisi) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de Nova Guinea, a les muntanyes Arfak, Kumawa i Wandammen, vessant septentrional de les Weyland i Foya, fins les Sepik, Península de Huon, muntanyes Herzog i districtes sud-orientals.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís d'Albertis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Ceferí Rocafort i Sansó

Ceferí Rocafort i Samsó (la Pobla de Segur, Pallars Jussà, 6 de setembre de 1872 - Barcelona, 5 de setembre de 1917) fou un geògraf, arqueòleg, fotògraf i historiador pallarès.

## Biografia

Estudià a la Facultat de Dret de Barcelona, llicenciatura que va assolir el 1897. Enamorat de la muntanya d'aquell cantó del Pirineu que atresora tanta bellesa, el 1897 ingressà en el Centre Excursionista de Catalunya. Després d'haver-se dedicat per poc temps a l'exercici de la seva carrera, decidí entregar-se amb més assiduïtat al que ja de temps eren les seves principals aficions: la col·lecció de notes històriques, folklòriques, artístiques i pintoresques de les comarques lleidatanes i del Pirineu, que va recórrer molt detingudament, i on va anar recollint amb perseverança el material que li serví per portar a bon terme la publicació del volum V de la Geografia General de Catalunya, Província de Lleida, dirigida per Francesc Carreras i Candi, on es pot observar la gran qualitat del treball historiogràfic d'aquest autor, i que també el portà a col·laborar en altres publicacions com La España regional i el Portfolio de España.

## Principals excursions

Treballs fets en el Centre Excursionista: L'«Excursió á la Pobla de Segur i la seva comarca, estanys i vall de Capdella (Conca del Flamisell)», els «Pirineus de Lleida part Alt Pallars, Vall d'Aran, Maleïdes i Caldes de Bohí». També contribuí eficaçment al bon èxit de l'exposició de fotografies de Catalunya, el 1902, les quals foren classificades per comarques.
El 1905 feu la ressenya d'una altra excursió, «Del Noguera Pallaresa al Noguera Ribagorçana, a través del Flamisell; Ascensió a la serra de Sant Gervasi»; una altra «Ascensió a la Pica de Cerví»; seguiren els treballs al congrés arqueològic de Carcassona i Perpinyà, a la «Toponímia Pirinenca»; una monografia de Bellpuig de les Avellanes; una altra ressenya d'una «Excursió a Capdella»; l'interessant «Troballa a Cogul d'unes pintures rupestres; Excursió a Les Garrigues, Lleida i el seu pla»; l'«Observació folklòrica de la Diada dels Innocents a Gósol; Els Raiers; Excursió, d'Andorra a Tírvia (Pallars); Ascensió al Pic de Salòria; Juli Soler i Santaló, excursionista», i per acabar, el 13 de maig de 1913, llegí la interessant excursió de «Granada a la Alpujarra, Sierra Nevada i ascensió al Mulhacén», il·lustrat amb una bona col·lecció de projeccions aquelles comarques andaluses.

## Fotografies de Ceferi Rocafort

* Detall antic dels Quatre Cantons
* Hortoneda vers l'any 1912
* La Pobleta de Bellveí vers l'any 1910
* Pont antic sobre la Noguera Pallaresa
* El pont de Terradets vers l'any 1912

## Referències

* ↑ «Ceferí Rocafort i Sansó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 1095 (ISBN 84-239-4551-0)

## Enllaços externs

* Manuscrits de Ceferí de Rocafort a la Biblioteca de Catalunya.
# Ocell del paradís de Tagula

L'ocell del paradís de Tagula (Manucodia alter) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes de les illes Tagula, a les Louisiade centrals, properes a l'est de Nova Guinea.

## Taxonomia

Manucodia alter era, fins fa poc, considerada una subespècie de Manucodia ater. Actualment són considerades espècies diferents arran Gregory 2017

## Referències

* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1. https://www.worldbirdnames.org/bow/crows/
* ↑ P Gregory. (2017) Birds of New Guinea, Including Bismarck Archipelago and Boughainville. Lynx Edicions, Barcelona.
# Arthur Friedheim

Arthur Friedheim en rus: Артур Фридхайм (Sant Petersburg, 26 d'octubre de 1859 – Nova York, 19 d'octubre de 1932) fou un pianista i compositor de pares alemanys.
Es donà a conèixer com a concertista, i després d'acabar els estudis literaris es guanyà la vida com a director d'orquestra en teatres de segona categoria. Després va rebre durant algun temps lliçons del gran Liszt; en la qual interpretació era considerat com un dels més perfectes. en els cursets d'estiu que va donar tingué entre altres alumnes el nord-americà John George Hinderer. Va residir durant molts anys a Amèrica, Londres i Múnic.
Com a compositor va produir entre altres obres un Concert per a piano, i l'òpera Die Tanzerin, estrenada amb èxit a Colònia el 1905.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. V, pàg. 562 (ISBN 84-239-4575-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1651 (ISBN 84 239-4527-8)
# Alessandro Biagi

Alessandro Biagi (Florència, 20 de gener de 1819 - id. 28 de febrer de 1884) fou un pianista i compositor toscà. Entre les seves obres de caràcter religiós hi figuren un Padre nostro i Cantico di Zaccaria, i entre les òperes:

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 573. (ISBN 84-239-4508-1)
# Ocell del paradís d'Helena

L'ocell del paradís d'Helena (Parotia helenae) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del sud-est de Nova Guinea.

## Taxonomia

Considerat sovint una subespècie de Parotia lawesii

## Referències

* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International (2022). Handbook of the Birds of the World and BirdLife International digital checklist of the birds of the world. Version 7. http://datazone.birdlife.org/userfiles/file/Species/Taxonomy/HBW-BirdLife_Checklist_v7_Dec22.zip.
# Ca Donya Àngela

Ca Donya Àngela és una merceria de Palma coneguda per ser la botiga més antiga de Mallorca. Actualment està regentada per Miquel Aguiló Pujadas i la seva dona Esther Gordiola. La botiga adoptà el nom "Àngela" o "Ca Donya Àngela" en memòria d'Angela Bonnín Pinya que se'n va fer càrrec el 1931.
La primera venda documentada del negoci és de 1671, quan encara no pertanyia a una persona de la família propietària actual. La tenda fou confiscada per la Inquisició i a l'any 1685, Pere Joan Bernat Fortesa "el botiguer" va comprar-la. Des de llavors ha estat regentat durant onze generacions per la mateixa família i sempre com a merceria. Està ubicada a l'antic Call Menor al carrer Jaume II, abans anomenat del Segell o dels Bastaixos, un dels carrers més antics de la ciutat.
El comerç és una merceria tradicional i l'interior del local és senzill amb mobiliari sobri. El fet d'estar a un nivell més baix que el carrer indica que no ha sofert gaire reformes en els darrers cent anys.
L’any 2020, se li atorgà la Medalla d’Or del Consell de Mallorca.
El 24 de juliol de 2024 (resolució núm. 7460, Ajuntament de Palma) el manté com a Comerç Emblemàtic (categoria 1A) en l'aprovació del Catàleg d'establiments emblemàtics de 2024, en què és donat d’alta el 2018.

## Bibliografia

* Ca Dona Àngela. La darrera merceria del segell de Miquel Aguiló Pujadas. Edicions Documenta Balear, 2017.

## Referències

* ↑ «Fitxa Comerç Emblemàtic de Palma». Palma Activa. [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ «La lluita de la botiga més antiga de Mallorca per no tancar». [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ «Ca Donya Àngela – Emblemàtics Balears». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Un total de 75 establecimientos de Palma se adhieren al proyecto Emblemáticos Balears del Govern que protege la actividad comercial tradicional» (en castellà). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Decret i annex del Catàleg d’establiments emblemàtics de Palma 2024 – PalmaActiva», 18-12-2024. [Consulta: 25 febrer 2025].