OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Prats de Lluçanès

La bandera oficial de Prats de Lluçanès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color blau clar, amb el castell groc, tancat de vermell, de l'escut d'altura 4/5 de la del drap i amplada 13/30 de la llargària del mateix drap, al centre; i les quatre roses blanques de l'escut, de diàmetre 1/5 de l'alçària del drap, la primera, a 1/20 de la vora superior i a 1/30 de l'asta; la segona, a 1/20 de la vora superior i a 1/30 de la del vol; la tercera, a 1/20 de la vora inferior i a 1/30 de la de l'asta; i la quarta a 1/20 de la vora inferior i a 1/30 de la del vol.
Va ser aprovada el 27 de febrer de 2001 i publicada en el DOGC el 13 de març del mateix any amb el número 3346.

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 27 de febrer de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Prats de Lluçanès.» (pdf). DOGC núm. 3346, 13-03-2001. [Consulta: 2 juny 2009].
# Berdeniella alpina

Berdeniella alpina és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: els Alps, incloent-hi Alemanya i Àustria.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zur Situation der Gattung Berdeniella (Vaillant, 1976) in Europa (alemany)
* ↑ Wagner, Rüdiger, 1975. Sechs neue Psychodidenarten aus Deutschland und Österreich (Diptera, Psychodidae). Mitteilungen der Deutschen Entomologischen Gesellschaft. Vol. 34, núm. 1/2, pàgs. 1-9. «Enllaç». (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Madàïn Sàlih

Madàïn Sàlih (àrab: مدائن صالح, Madāʾin Ṣāliḥ, literalment ‘les ciutats de[l profeta] Sàlih’), antigament anomenada al-Hijr (àrab: الحجر, al-Ḥijr), és un lloc en ruïnes al nord-oest de l'Aràbia Saudita, que correspon a l'Egra de Ptolemeu i l'Hegra de Plini el Vell. La travessa el ferrocarril del Hijaz. En queden restes de la muralla i algunes construccions, molta ceràmica i algunes tombes. Hi ha també diverses inscripcions en àrab, arameu, thamúdic, nabateu, mineu, lihyanita, hebreu, grec i llatí.
Pel que se sap, durant el període dels nabateus fou quasi tan important com Petra. L'Alcorà diu que estava habitada per un poble pagà, els thamud, entre els quals va predicar el profeta Sàlih i, en no ser escoltat, Déu va castigar la ciutat amb un terratrèmol que la destruir; però els geòlegs no n'han trobat proves. Els àrabs consideren al-Hijr com el lloc on Abraham va rebre ordre de Déu d'abandonar la seva dona Agar i el seu fill Ismael, que hi estarien enterrats. Tot i la seva importància, va anar declinant i, al segle vii, Mahoma considerava la regió com a maleïda; al segle x, era un llogaret amb pocs habitants. Modernament, fou visitada per C. M. Doughty i posteriorment per altres europeus.

## Vegeu també

* Aràbia (província romana).

## Bibliografia

* C. M. Doughty, Travels in Arabia Deserta.

## Enllaços externs

* «Hegra - Le royaume des Nabatéens» (en francès i anglès). [Consulta: 4 setembre 2013].
* «MEDA'IN SALEH» (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2013].
* http://observers.france24.com/en/content/20090907-saudi-arabia-hidden-city-cursed-islam-history-Meda-in-Saleh.
# Haworthia reticulata var. subregularis

Haworthia reticulata var. subregularis és una varietat de Haworthia reticulata del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia reticulata var. subregularis és una és una varietat robusta del grup reticulata. Té les fulles més esteses, molt sovint glabres. És una varietat que forma mates. Floreix a la primavera on forma una tija amb un raïm amb unes 18 flors de color blanc.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, concretament creix a la vall del riu Hex inferior a De Wet. Creix aquí gairebé totalment exposat en forts pendents rocosos. Cap a Worcester hi ha algunes poblacions de formes intermèdies entre subregularis i herbacia.

## Taxonomia

Haworthia reticulata var. subregularis va ser descrita per (Baker) M.B.Bayer i publicat a Haworthia Revisited: 141, a l'any 1999.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
reticulata: epítet llatí que significa "en forma de xarxa", "reticulada".
var. subregularis: epítet llatí que significa "gairebé regular".

### Sinonímia

* Haworthia subregularis Baker, Refug. Bot. 4: t. 232 (1870). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Catevala subregularis (Baker) Kuntze, Revis. Gen. Pl. 2: 707 (1891).

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia reticulata var. subregularis» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «Haworthia reticulata var. subregularis» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-26. [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Haworthia reticulata var. subregularis» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-26. [Consulta: 26 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Fotos de Haworthia reticulata var. hurlingii
# Swedbank Stadion

L'Stadion és un estadi de futbol ubicat a la ciutat de Malmö, Suècia. En competicions de la UEFA, l'estadi també ha estat conegut amb el nom de Malmö New Stadium per motius de patrocini. L'estadi va rebre el nom del grup bancari suec Swedbank, que va ser propietari dels seus drets del nom entre 2007 i 2017. A més de ser la seu del Malmö FF, l'Stadion també ha organitzat partits internacionals d'alt nivell i de categoria juvenil.
L'estadi és el tercer més gran utilitzat per un club de futbol suec, darrere del Friends Arena de l'AIK i el Tele2 Arena del Djurgårdens IF i l'Hammarby IF, ambdós ubicats a Estocolm. En partits de lliga, l'estadi té una capacitat de 22.500 espectardors, dels quals 18.000 estan asseguts i 4.500 estan en peu. En partits europeus, els 4.500 llocs en peu es converteixen en 3.000 llocs, passant als 21.000 espectadors asseguts. L'Stadion es va inaugurar l'abril de 2009 i va substituir el Malmö Stadion, on el Malmö FF hi tenia la seu des de 1958. El nou recinte va tenir un pressupost inicial de 398 milions de corones, però en última instància va costar 695 milions de corones (79,7M €). És un estadi classificat amb 4 estrelles de la UEFA i, per tant, pot acollir tots els partits de competició de clubs de la UEFA, excepte finals. L'assistència del rècord de l'estadi va ser de 24.148, en un partit de l'Allsvenskan entre el Malmö FF i el Mjällby AIF el 7 de novembre de 2010, on el Malmö FF va guanyar per 2-0 i aquella temporada va acabar aconseguint el campionat.

## Referències

* ↑ «Swedbank Stadion blir Malmö New Stadium» (en suec). Malmö FF, 23-05-2012. Arxivat de l'original el 2012-05-23. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Madsen: Inget tak i avtalet» (en suec). Sydsvenskan, 16-07-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-16. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Swedbank Stadion» (en suec), 25-02-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-25. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Peab höjde notan med 300 miljoner» (en suec). Sydsvenskan, 07-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-01-07. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Hela, hela vägen» (en suec). Malmö FF. Arxivat de l'original el 2011-11-21. [Consulta: 15 agost 2018].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Swedbank Stadion al web oficial del Malmö FF
# Cal Gabarró (Verdú)

Cal Gabarró és una casa de Verdú (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal Gabarró anteriorment era conegut amb el nom de Cal Miqueló. Aquesta casa, realitzada en el segle xviii, és una de les més destacades de la vila de Verdú. És una casa senyorial, amb planta baixa porticada, planta noble i golfes. Presidint aquesta planta baixa hi ha un pòrtic de tres arcs de mig punt realitzada amb grans carreus de pedra tallada sospeses per pilastres de planta quadrada. Aquestes arcades es troben força erosionades pel pas del temps. Al segon pis hi ha un gran balcó amb tres portes que accedeixen al mateix balcó. A la llinda de la porta central hi ha una inscripció que hi diu: "PROTEGE Dne. HABITANTES IN ME ANNO 1762". Damunt d'aquest porxo central hi ha l'anagrama dels Miqueló.

## Història

Aquesta casa pertanyé a Jaume Gabarró Sabater i músic també fou el professor de música de Verdú. D'aquesta casa sortiren els millors músics verdunins. Des del 1896 la societat coral "La Harmonia Verduniense" tenia la seu en aquesta casa i es va ampliar cap a les sales del cafè Colón, com a sala d'espectacles, cinema i lloc de treball. Fins fa poc aquesta casa ha estat un centre cultural per la vila de Verdú. El 1664, al "Llibre de les Estimes" Joan Miqueló descriu casa seva com. "Casa i corral davant la bassa ab fronte de sol ixent, amb lo pati dels Tiradors a ponent ab lo carrer que hi entre dita casa, la bassa a mig dia ab un carreró que passa des de la bassa al corral de bestiar".

## Referències

* 1 2 «Cal Gabarró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Chiloglanis kazumbei

Chiloglanis kazumbei és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes. Els mascles poden assolir els 5,4 cm de llargària total. Es troba a Àfrica: rius Malagarasi i Luiche, Tanzània.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Friel, J. P. & Vigliotta, T. R. (2011). "Three new species of African suckermouth catfishes, genus Chiloglanis (Siluriformes: Mochokidae), from the lower Malagarasi and Luiche rivers of western Tanzania". Zootaxa (Magnolia Press) 3063: 1–21. (anglès)
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera de Puiggròs

La bandera oficial de Puiggròs té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal verda i groga, amb el sextifoli blanc de l'escut de diàmetre 1/4 de la llargària del drap, centrat a la meitat superior, i tres estrelles de sis puntes blau clares, de diàmetre 1/6 de la llargària del drap, centrades respectivament, en els tres terços verticals de la meitat inferior.

## Història

Es va aprovar el 2 d'abril del 1998 va publicar al DOGC núm. 2626 el 24 d'abril del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues
* Escut de Puiggròs

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 d'abril de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Puiggròs. (Correcció d'errada en el DOGC núm. 2654, pàg. 6861, de 5.6.1998).» (pdf). DOGC num. 2626, 24-04-1998. [Consulta: 7 novembre 2009].
# Berdeniella nivalis

Berdeniella nivalis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: els Alps.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Shihab Salman, 1984. Berdeniella fedilae sp. n. (Diptera, Psychodidae). Aquatic Insects. Vol. 6, núm. 1. «Enllaç».

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Stichometria de Nicèfor

L'Esticometria de Nicèfor és una esticometria que es troba en l'obra anomenada Cronologia de Nicèfor. Probablement tingué el seu origen a la ciutat de Jerusalem en el segle iv. Posteriorment fou afegida com a apèndix a la cronologia, que és del segle ix. El seu nom fa referència a la quantitat de línies que mesurava cada una de les obres.

## Contingut

Nicèfor (Patriarca de Constantinoble, 806-815) va elaborar una cronologia des d'Adam fins a l'any de la seva mort (829), a la qual va adjuntar una llista de llibres que anomena contradictoris o dubtosos (en el que inclou l'Apocalipsi de Joan) i finalment dels llibres apòcrifs de l'Antic Testament i del Nou Testament. Al costat de cada llibre hi ha el recompte de les seves línies.

## Importància

És significatiu en el sentit que compte el nombre de línies de diferents textos cristians, molts dels quals més tard van ser censurats per l'església catòlica i van desaparèixer. Aquest fet ha permès als estudiosos moderns, determinar quants dels diversos textos fragmentaris del Nou Testament apòcrifs segueixen desaparegudes.

## Text traduït al català

Els escrits de l'Antic Testament que resulten contradictoris i no es reconeixen per l'Església com a canònics són els següents:
* 3 Llibres dels Macabeus 7.300 línies
* La saviesa de Salomó 1.100 línies
* La saviesa de Senyor Jesús 2.800 línies
* Els Salms i Odes de Salomó 2.100 línies
* Ester 350 línies
* Judit 1.700 línies
* Susanna 500 línies
* Tobit, també (anomenat) Tobies 700 línies
Del Nou Testament (escrits) que resulten contradictoris són els següents:
* L'Apocalipsi de Sant Joan 1400 línies
* L'Apocalipsi de Pere 300 línies
* L'Epístola de Bernabé 1360 línies
* L'Evangeli dels hebreus 2.200 línies
Apòcrifs de l'Antic Testament, són els següents:
* Enoc 4800 línies
* (Testament dels) Patriarques 5100 línies
* L'oració de Josep 300 línies
* El Testament de Moisès 1.100 línies
* L'Assumpció de Moisès 1.400 línies
* Abraham 300 línies
* Eldad modad 400 línies
* Llibre del profeta Elies 316 línies
* Llibre del profeta Sofonies 600 línies
* Llibre de Zacaries, el pare de Joan 500 línies
* Pseudepigrafica de Baruc, Habacuc, Ezequiel, i Daniel
Apòcrifs del Nou Testament, són els següents:
* El circuit de Pau 3600 línies
* El Circuit de Pere 2750 línies
* El Circuit de Sant Joan 2500 línies
* El Circuit de Tomàs 1600 línies
* L'Evangeli de Tomàs 1300 línies
* L'ensenyament (Didaché), dels Apòstols 200 línies
* El 32 (llibres) de Climent 2.600 línies
* (Escrits), d'Ignasi, de Policarp i d'Hermes ...

## Bibliografia consultada

* Los Evangelios apócrifos, Aurelio de Santos Otero, 9a edició, 1996

## Enllaços externs

* The stichometry of Nicephorus

## Remarques

* ↑ L'IEC defineix així aquest mot en el seu diccionari: esticometria: 1 f. [BB] Mètode consistent a distribuir el text d'un manuscrit per estics amb la finalitat de computar el treball del copista i determinar la remuneració que havia de rebre. 2 f. [BB] Fórmula final d'un manuscrit en què s'indica el nombre de línies de què consta. Font: Institut d'Estudis Catalans - Diccionari de la Llengua Catalana².
# Haworthia springbokvlakensis

Haworthia springbokvlakensis és una espècie del gènere Haworthia de la subfamília de les Asphodeloideae.

## Descripció

Haworthia springbokvlakensis és una planta suculenta que creix solitària i sense tija. Les vuit a dotze fulles sòlides formen una roseta amb un diàmetre de fins a 10 centímetres. El limbe foliar de la fulla fa 6 cm de llargada i 1,5 cm d'amplada. És fortament arrodonit i truncat. La superfície de la fulla és llisa. Hi ha diverses línies longitudinals curtes a la cara final que és translúcida. La inflorescència fa una llargada d'entre 20 a 25 centímetres. Les flors són blanques i tenen una nervi marronós.

## Distribució

Haworthia springbokvlakensis està estesa a la província sud-africana del Cap Oriental, a l'est del Petit Karoo.

## Taxonomia

Haworthia springbokvlakensis va ser descrita per Charles Leslie Scott es va publicar a Journal of South African Botany 36: 288, a l'any 1970.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
springbokvlakensis: epítet geogràfic que fa referència a l'aparició de l'espècie a Springbokvlake, a Sud-àfrica.

### Sinonímia

* Haworthia retusa var. Springbokvlakensis (CLScott) Halda (1997).

## Referències

* ↑ «Haworthia springbokvlakensis» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-09-14. [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Eggli, Urs; Newton, Leonard E. Etymological Dictionary of Succulent Plant Names (en anglès). Berlín/Heidelberg: Springer, 11 de març de 2004, p. 288. ISBN 978-3-642-05597-3 [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ «Haworthia springbokvlakensis. Synonyms» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-05-07. [Consulta: 14 desembre 2020].

## Bibliografia

* Bayer, Martin Bruce; van Jaarsveld, Ernst Jacobus. Urs Eggli. Haworthia springbokvlakensis (en alemany). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2001, p. 228. ISBN 3-8001-3662-7.

## Enllaços externs

* Red List of South African Plants de Haworthia springbokvlakensis
* Fotos de Haworthia springbokvlakensis
# Cal Martí (Castellcir)

Cal Martí és una casa antiga al número 34 del carrer de l'Amargura, nucli primigeni del poble de Castellcir, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Moianès.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Chiloglanis orthodontus

Chiloglanis orthodontus és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes. Els mascles poden assolir els 2,9 cm de llargària total. Es troba a Àfrica: riu Malagarasi, Tanzània.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Friel, J. P. & Vigliotta, T. R. (2011). "Three new species of African suckermouth catfishes, genus Chiloglanis (Siluriformes: Mochokidae), from the lower Malagarasi and Luiche rivers of western Tanzania". Zootaxa (Magnolia Press) 3063: 1–21. (anglès)
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera de Rellinars

La bandera oficial de Rellinars té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de porpra, amb una banda groga i una barra blanca, cadascuna de gruix 1/6 de l'alçària del drap amb la banda per sobre de la barra, i tres estrelles de sis puntes blanques, de diàmetre 1/6 de l'alçària esmentada, totes tres equidistants de la banda i de la barra, la primera a 1/12 de la vora superior, la segona a 1/18 de la de l'asta i la tercera a 1/18 de la del vol.
Va ser aprovada el 19 de maig de 2003 i publicada en el DOGC el 6 de maig del mateix any amb el número 3900.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1703/2003, de 19 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Rellinars.(Correcció d'errada en el DOGC núm. 4105, pàg. 6371, de 2.4.2004).» (pdf). DOGC num. 3900, 06-06-2003. [Consulta: 8 febrer 2010].