OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esparver de Nova Bretanya

L'esparver de Nova Bretanya (Tachyspiza luteoschistacea; syn: Accipiter luteoschistaceus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de les muntanyes d'Umboi i Nova Bretanya, al sud de l'arxipèlag de Bismarck. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver de Nova Bretanya estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver de Nova Bretanya». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 278. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Slaty-backed Goshawk. Accipiter luteoschistaceus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Esparver de l'aigua

L'esparver de l'aigua (Oxygastra curtisii) és una espècie odonat anisòpter de la família Corduliidae. Es tracta d'una relíquia preglaciar amenaçada (EN) a Espanya.

## Distribució

Només viu en reductes del sud-oest d'Europa i nord del Magreb, encara que hi ha algunes poblacions en regions més al nord d'Europa. Per estats, es pot trobar a Bèlgica, França, Alemanya, Itàlia, Luxemburg, Marroc, Portugal, Espanya i Suïssa. Ja ha desaparegut del Regne Unit i Països Baixos. A la península Ibèrica principalment es pot trobar a Galícia (on és més comuna), Catalunya, Extremadura i Andalusia; en aquests territoris sol viure per sota els 600m.
A Catalunya és present a les muntanyes de Girona, Serralada Transversal, massís del Montseny, la serra de Montsant, Ports de Tortosa i riu Ebre.

## Descripció

Envergadura alar d'entre 47 i 54 mm. Mascles i femelles similars, tot i que els primers són lleugerament més grans. Destaca la seva coloració verda metàl·lica sobre la qual es troben franges grogues a la part dorsal dels segments abdominals. Els adults tenen les ales hialines i tenyides de groc a la base.

## Fenologia

Es poden observar els adults des de finals de maig (finals d'abril a les zones més càlides) fins a principis d'agost o fins i tot més enllà.

## Hàbitat

Prefereix trams assolellats de rius relativament grans (o de corrent lenta) amb fons fangós i riberes amb arbres o arbusts arrelats a la llera d'aquests.

## Comportament

Els mascles són territorials i patrullen els marges del riu prop de l'aigua volant, de vegades, per sobre de les copes dels arbres. Les femelles ponen els ous a les vores dels rius, entre les roques o les arrels.

## Conservació

Al llarg dels anys les poblacions s'han anat mantenint i el seu estatus global ha anat millorant fins que passant d'estar en perill (EN) fins a gairebé amenaçada (NT). A Espanya encara manté l'estatus d'EN. Les principals amenaces són la contaminació de les aigües, la desviació de les rius pel reg amb la consegüent construcció de canals i disminució del cabal del riu.

## Galeria

* Mascle
* Mascle
* Detall cap i tòrax
* Detall abdomen

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 11 novembre 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Oxygastra curtisii» (en castellà). Ministerio de Agrigultura, Alimentación y Medio Ambiente. [Consulta: 26 gener 2013].
* 1 2 3 «Oxygastra curtisii» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2013].
* ↑ Les libèl·lules de Catalunya. [Figueres, Girona]: Brau, 2016. ISBN 978-84-15885-46-7.
* 1 2 3 4 5 «Oygastra curtisii». Galanthus - Centre d'Estudi i Divulgació del Medi Ambient. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 gener 2013].

## Enllaços externs

* Oxygastra, grup d'estudi dels odonats de Catalunya Arxivat 2012-06-27 a Wayback Machine.
* Biodiversidad Virtual
# Esparver menut cama-roig

L'esparver menut cama-roig (Tachyspiza erythropus; syn: Accipiter erythropus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la selva d'Àfrica Occidental i Central, des del Senegal fins al golf de Guinea, el Gabon, República Democràtica del Congo i nord d'Angola. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver menut cama-roig estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver menut cama-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Red-legged Sparrowhawk. Accipiter erythropus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Esparver menut de flancs rogencs

L'esparver menut de flancs rogencs (Tachyspiza virgata; syn: Accipiter virgatus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de muntanya d'Àsia meridional i l'Arxipèlag Malai, des de l'Himàlaia al nord de l'Índia, els Ghats Occidentals i Orientals, Sri Lanka, centre i sud de la Xina, Taiwan, les illes Andaman i Nicobar, i el Sud-est Asiàtic fins a Sumatra, nord de Borneo, Java, Bali, Flores i Filipines. En hivern baixa a menors elevacions. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver menut de flancs rogencs estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver menut de flancs rogencs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Besra. Accipiter virgatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Esparver ventreblanc

L'esparver ventreblanc (Accipiter chionogaster; syn: Accipiter striatus chionogaster) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos de les terres altes d'Amèrica Central, des de l'est d'Oaxaca i Chiapas cap al sud, per Guatemala, El Salvador i Hondures fins al nord de Nicaragua.
És sovint considerat una subespècie d'Accipiter striatus.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie de l'esparver americà (Accipiter striatus chionogaster).

## Referències

* ↑ «Esparver ventreblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 280. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Espasa de Sant Martí

L'Espasa de Sant Martí del segle xiii i pertanyent als comtes de Barcelona és l'única de les espases de virtut catalanes que se sap segur com és, atès que es troba al Musée de l'Armée de París.

## Història

És citada en el testament de Pere el Cerimoniós del 1370 juntament amb Tisó. Ens diu que eren a l'Armeria Reial. A partir d'aquest fragment, s'ha arribat a la conclusió que l'espasa de Sant Martí i l'Espasa de Vilardell són la mateixa, però Martí de Riquer afirma que són diferents.
| « | ... et quinque enses quorum unus vocatur Sancti Martini alius de Vilardello alius Tison... | » |
Malgrat que hi ha algunes versions que diuen que la va dur el rei Martí l'Humà el dia de la seva coronació a Saragossa, és dubtós, ja que són moltes més les cròniques que diuen que l'espasa emprada provenia en realitat de Palerm i era la de Constantí. A la mort de Martí l'Humà, l'espasa va restar a mans de Margarida de Prades, la seva vídua, i, en morir, els seus béns van ser subhastats. L'espasa va ser adquirida per Bernart Savila, que la va lliurar a la confraria de cotoners de Barcelona. Va ser descrita en un breu article el 1889 per F. Barado, essent el primer que va afirmar que la va dur el rei Martí l'Humà en la seva coronació. El 1899 va a passar a França.
L’historiador i arxiver reial, Pere Carbonell, explica a les seves cròniques (1495) que aquesta espasa vingué de Ramon Berenguer III el Gran, nascut a Occitània el 1082, i que passà de mà en mà per tots els seus successors fins a Martí l’Humà. Segons la tradició, amb aquesta espasa Ramon Berenguer III va lliurar un combat singular en favor de l'emperadriu d'Alemanya falsament acusada d'adulteri.
És possiblement del segle xiii, del tipus XII de la tipologia de R. E. Oakeshott (emprada entre el 1180 i el 1320). Abans duia una beina de seda verda de la qual només en queda el Bocalan d'argent daurat i amb un relleu de Sant Martí partint la seva capa en una cara i amb el senyal reial de les quatre barres a l'altra.

## Vegeu també

* Cronologia de l'espasa
* Espasa de Vilardell

## Referències

* ↑ Martín de Riquer (conde de Casa Dávalos). L'arnès del cavaller: armes i armadures catalanes medievals. Edicions Ariel, 1968 [Consulta: 18 desembre 2012].
* ↑ Martín de Riquer (conde de Casa Dávalos): "... Al susdit testament, signat el 14 de maig del 1370, el rei fa esment de cinc espases, tres de les quals porten nom: "quinque enses quorum unus vocatur Sancti Martini alius de Vilardello alius Tison, et istum habet jam noster ...". L'arnès del cavaller: armes i armadures catalanes medievals. Edicions Ariel, 1968 [Consulta: 18 desembre 2012].
# Especiació peripàtrica

Peripàtrica i peripatria són termes de la biogeografia, que fa referència als organismes on les àrees són molt pròximes però no se superposen, no es produeix cap mena de contacte físic d'aquests organismes - per exemple, un riu ample o una serralada. Generalment, aquests organismes estan estretament relacionats (per exemple, espècies germanes), la seva distribució és el resultat de l'especiació peripàtrica.
L'especiació peripàtrica és una forma d'especiació, la formació de noves espècies a través de l'evolució. En aquesta forma, es formen noves espècies en poblacions perifèriques aïllades, el que és similar a l'especiació al·lopàtrica en què les poblacions s'aïllen i s'impedeix l'intercanvi de gens. No obstant això, l'especiació peripàtrica, a diferència de l'especiació al·lopàtrica, proposa que una de les poblacions és molt més petita que l'altra. Una possible conseqüència de l'especiació peripàtrica és que una espècie ancestral extensió geogràfica es converteix parafilètic, convertint-se així en una paraespècie. El concepte d'una paraespècie tant, és una conseqüència lògica del Concepte Evolutiu d'Espècie, mitjançant el qual una espècie dona lloc a una espècie filla. L'evolució de l'os polar de l'os bru és un exemple ben documentat d'una espècie vivent que va donar origen a una altra espècie viva, per l'evolució d'una població ubicada al marge de distribució de l'espècie ancestral.
Especiació peripàtrica va ser proposat originalment per Ernst Mayr, i es relaciona amb l'efecte fundador, ja que les poblacions petites de vida poden patir colls d'ampolla de selecció. La deriva genètica sovint es proposa tenir un paper important en l'especiació peripàtrica.

## Referències

* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 36.
* ↑ Termcat: És un terme d'autor (Haffer) encunyat amb la finalitat d'establir una revisió del concepte d'espècie i els límits entre les espècies en ornitologia.
* ↑ http://en.wikinews.org/wiki/Polar_bears_related_to_extinct_Irish_bears,_DNA_study_shows
* ↑ http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0960982211006452
* ↑ Provine WB «Ernst Mayr: Genetics and speciation». Genetics, 167, 3, 01-07-2004, pàg. 1041–6. PMC: 1470966. PMID: 15280221.
* ↑ Templeton AR «The theory of speciation via the founder principle». Genetics, 94, 4, 01-04-1980, pàg. 1011–38. PMC: 1214177. PMID: 6777243.

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Espelta petita

L'espelta petita (Triticum monococcum) és una planta amb flor de la família de les poàcies (Poaceae).

## Particularitats

És una espècie del gènere triticum, el mateix del blat. Pertany als diploides a causa de la seva conformació per set cromosomes.
L'espelta petita, juntament amb el blat bojal fou una de les primeres espècies de cereals domesticada per l'home, vers el 7500 aC, al Pròxim Orient. Deriva de la domesticació de l'espècie silvestre Triticum boeoticum. L'espelta petita, com l'espelta, té una pallofa forta (gluma) que cobreix el gra o, més concretament, la cariòpside.

## L'espelta petita silvestre

Es diferencia l'espècie silvestre (T.boeoticum) de la cultivada (T. monococcum) essencialment només per la biologia de la dispersió de les llavors, que en la cultivada, per efecte de la selecció humana, no cauen espontàniament.
Triticum boeoticum ocupa una àrea de l'oest d'Àsia fins al sud dels balcans, amb el centre de diversitat a Àsia Menor, i arriba a l'Iran. Creix en alzinars oberts i estepes com a mala herba segetal i al voltant de carreteres. El seu àmbit està des de nivell de mar (a Turquia) fins als 2000 m d'altitud (a l'Iran).

## Descripció

L'espelta petita cultivada fa fins a 150 cm d'alt. Les espiguetes contenen generalment un sol gra (d'on prové el nom alemany i anglès d'Einkorn). Està adaptada a sols pobres i àrids, on té millor rendiment que el blat normal. El seu cicle de vegetació és molt llarg, gairebé d'un any complet.

## Gastronomia i salut

En l'antiguitat el conreu de l'espelta petita i l'espelta gran va ser molt important a Europa, però es va anar abandonant i actualment solament es preserven cultius d'aquesta espècie en algunes zones muntanyenques. A l'intestí d'Ötzi (home del 3100 aC trobat als Alps italians) es van trobar restes d'aquest tipus de llavor.
Hi ha moviments gastronòmics que afirmen que menjar aquest tipus de cereals és millor per la salut humana que consumir els blats corrents.

## Ús

Segons Aristòtil aquest gra es feia servir com a pinso per a porcs. Galè, Teofrast i Dioscòrides també el mencionen.
Comparat amb el blat té menys gluten (7%), però és panificable. Té nivells més alts de proteïna, greixos minerals i carotè.
Se'n fa pa, sopes, amanides i bulgur a Turquia.

## Notes

* ↑ Mazoyer et Roudart (2002), p. 105
* ↑ Espelta petita de l'Alta Provença
* ↑ El sabor de pa torna a la ciutat
* ↑ Nikolai Ivànovitx Vavílov, Vladimir Filimonovich Dorofeev Origin and geography of cultivated plants
* ↑ Peter Ucko,G. Dimbleby The Domestication and Exploitation of Plants and Animals

## Bibliografia

* Marcel Mazoyer i Laurence Roudart, Histoire des agricultures du monde, Éditions du Seuil, coll. «Points Histoire», 2002. Première édition en 1997.
* Bernard Duplessy, Alain Gabert et Jean-Pierre Valabrègue, Le Livre de l'épeautre, Édisud. Première édition en 1996.

## Enllaços externs

* http://www.petitepeautre.com
* http://www.aupetitepeautre.com
# Espiner emplomallat

L'espiner emplomallat (Coryphistera alaudina) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) i única espècie del gènere Coryphistera (Burmeister, 1860) que habita zones obertes de matoll del sud-est de Bolívia, oest del Paraguai, oest d'Uruguai, sud-est del Brasil i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Espiner emplomallat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Espiner rovellat

L'espiner rovellat (Phacellodomus ferrugineigula) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita als boscos de les terres baixes costaneres del sud-est del Brasil, nord d'Uruguai i nord-est de l'Argentina.
Considerada coespecífica de l'espiner gorja-roig (P. erythrophthalmus), avui es consideren espècies diferents.

## Referències

* ↑ «Espiner rovellat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
* ↑ JE Simon, JF Pacheco, BM Whitney, GT Mattos et RL Gagliardi. 2008. Phacellodomus ferrugineigula (Pelzeln, 1858) (Aves: Furnariidae) é uma espécie válida. Revista Brasileira de Ornitologia 16: 107–124.
# Espineta bicolor

L'espineta bicolor (Aethomyias nigrorufus) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) que habita el sotabosc de la selva humida a mitjana alçària als districtes centrals i sud-orientals de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Espineta bicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Espineta de Gould

L'espineta de Gould (Gerygone magnirostris) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zonesd amb arbres a prop d'aiguamolls i manglars, a les terres baixes de les illes Aru i les Raja Ampat de Waigeo, Batanta, Salawati i Kofiau, Nova Guinea, incloent Biak, Yapen, Karkar i Manam. Arxipèlags D'Entrecasteaux i Louisiade. Costa nord d'Austràlia Occidental, cap a l'est, a través del nord del Territori del Nord fins al nord de Queensland.

## Referències

* ↑ «Espineta de Gould». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 04/03/2023(català)
# Espineta desconcertant

L'espineta desconcertant (Sericornis virgatus) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial de Nova Guinea, al nord de la zona central i el nord-oest de l'illa.

## Taxonomia

Considerat un grup de subespècies de Sericornis nouhuysi, passa a ser considerat pel Congrés Ornitològic Internacional, versió 13.1, una espècie de ple dret arran Gregory 2007, amb el nom en anglès de Perplexing Scrubwren (espineta desconcertant).

## Referències

* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1.
* ↑ PA Gregory. 2007. Family Acanthizidae (thornbills). Pp. 544–611 in: Handbook of the Birds of the World, Volume 12. Picathartes to Tits and Chickadees. J del Hoyo, A Elliott & DA Christie (Eds). Lynx Edicions, Barcelona.
# Espineta encaputxada

L'espineta encaputxada (Origma murina) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial a les illes Aru i oest de les illes Raja Ampat de Waigeo, Batanta, Salawati i Misool i a Nova Guinea, incloent l'illa Yapen

## Referències

* ↑ «Espineta encaputxada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 04/03/2023(català)