OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Argilet

L'Argilet (en llatí Argiletum) era un carrer de l'antiga Roma que unia el Fòrum Romà amb el barri de Subura, on hi havia les àrees residencials. Antigament, al carrer de l'Argilet hi havia el temple de Janus Quirí i, més avall, en direcció cap al fòrum, hi trobàvem el fòrum d'August per una banda, i per l'altra el temple de la Pau, tots dos part dels anomenats Fòrums Imperials.
El curs de la Claveguera Màxima començava a l'Argilet, on recollia les aigües de l'Esquilí, del Viminal i del Quirinal.

## Localització actual

El carrer de l'Argilet seria la Via Madonna dei Monti, ja que en una banda tenim el ja esmentat fòrum d'August i en l'altra el temple de la Pau.
Tot i així, el carrer de l'Argilet no era del tot recte quan s'unia amb el fòrum, és per això que una part petita de la Via Cavour formaria part també d'aquest antic carrer de Roma.
En tot cas, després de passar per la Via Madonna dei Monti, el carrer continuaria tirant cap al Viminal, passant per la Via Leonina, on acabaria.

## Referències

* ↑ L. Richardson, jr. A New Topographical Dictionary of Ancient Rome. JHU Press, 1 octubre 1992, p. 39–. ISBN 978-0-8018-4300-6.
* ↑ Ovid; Thomas Keightley Ovid's Fasti; with introduction, notes, and excursus. By T. Keightley. Second edition ... considerably improved. Whittaker and Company, 1848, p. 226–.
# Argot juvenil català no interferit

L'argot català juvenil no interferit per la llengua dominant es fa servir en comarques amb una força lingüística important. Algunes institucions, com l'Institut d'Estudis Catalans i la Direcció General de Política Lingüística, accepten l'entrada de nous mots i expressions, encara que siguin d'altres llengües, mentre que altres, com el Cercle Vallcorba, només ho fan si hi ha documentació històrica. L'Optimot, per exemple, proposa com variant col·loquials o d'argot, principalment adaptacions d'expressions d'argot castellanes o angleses o bé argot dialectal ja documentat en diccionaris antics.
Hom cita sovint "el català que ara es parla" o "el català del carrer" per a defensar la modernització de la nostra llengua, la qual, com totes les llengües vives, evoluciona. En el nostre cas, com que tenim una llengua subordinada a l'espanyol a Andorra, la Franja de Ponent, Eivissa, Formentera, Mallorca, Menorca, el País Valencià i el Principat, i al francès a la Catalunya Nord, sovint les evolucions imiten la llengua dominant. És per aquest motiu que alguns lingüistes i acadèmics s'hi oposen, com serien els casos del professor Gabriel Bibiloni o el Cercle Vallcorba. Així doncs, no donen com a vàlid un mot si no en troben documentació històrica. D'altra banda, institucions com l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, l'Institut d'Estudis Catalans, la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (a través de l'ésAdir) o la Direcció General de Política Lingüística (amb l'Optimot), entre d'altres, accepten l'entrada de nous mots i expressions, malgrat que siguin vinguts de llengües imposades i imperials com el castellà, el francès i l'anglès. Cada institució, evidentment, ho fa amb un parer propi i amb més o menys permissivitat. L'Optimot, a tall d'exemple, proposa tot sovint variant col·loquials o d'argot. Això és, maneres de dir conceptes, objectes i expressions que no siguin adequades en registres cultes. El parlar col·loquial del carrer. Totes les variants col·loquials que proposa, per això, son o variants o adaptacions d'expressions d'argot castellanes o angleses o bé argot dialectal ja documentat en diccionaris més antics. Per tant, només para esment, sembla ser, en el parlar juvenil dels carrers on el català no és tan viu. Perquè hi ha tot un argot juvenil forjat en comarques en què la llengua encara és prou forta que és ignorat tant pels defensors del "català genuí" com pels defensors del "català light" o el "català que ara es parla".

## Referències

* ↑ Kailuweit, Rolf. Català heavy – català light: una problemàtica de la "lingüística de profans". Alber-Ludwigs-Universität, Freiburg, 2002.
* ↑ «CERCLE VALLCORBA». [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «ésAdir». [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». [Consulta: 2 gener 2020].
# Argument de l'apocalipsi

L'argument de l'apocalipsi és una estimació del temps que li queda de vida a la humanitat, basat en un càlcul probabilista.
Sigui N el nombre total d'individus de l'espècie humana al llarg de tota la seva història, és a dir, des de la seva aparició fins a la seva extinció i n el nombre d'individus de l'espècie humana que han viscut fins a l'actualitat. Direm que n és la posició actual (en termes absoluts) de l'espècie humana.
El principi de Copèrnic suggereix que la probabilitat que l'espècie humana es troba en una certa posició n d'entre les N possibles és la mateixa per tot n. Per tant, sense conèixer encara el valor de n, podem assumir que la posició relativa n/N es distribueix uniformement en l'interval (0,1].
Fins i tot després de conèixer la posició absoluta n, podem continuar suposant que la nostra posició relativa n/N es distribueix uniformement en l'interval (0,1], ja que partim de la hipòtesi que ignorem el valor de N (que recordem, és el nombre total d'humans que han viscut i viuran).
Si es pren ara una confiança arbitrària, per exemple del 90%, podem dir (amb aquesta confiança) que la nostra posició relativa n/N està en l'interval (0.1,1]. Dit d'una altra manera, podem admetre que estem "un 90% segurs" que estem entre l'últim 90% d'humans que naixeran. Donada la nostra posició absoluta n, això implica que hi ha una cota superior probable per a N: aïllant N de la relació n/N > 0.1, arribem al fet que N < 10 n amb una confiança del 90%.
Si suposem que fins a la data han nascut 60.000 milions d'humans podem afirmar amb un 90% de confiança que el nombre total d'humans serà menor que 10 x 60.000 milions = 600.000 milions.
Suposant que la població mundial s'estabilitzi en arribar als 10.000 milions, i que s'arribi a una esperança de vida de 80 anys, es pot calcular quant temps tardaran els restants 540.000 milions d'humans en néixer. L'argument prediu, amb una confiança del 90%, que la humanitat desapareixerà en 4560 anys. Depenent de l'estimació que fem de l'evolució de la població mundial en els següents segles, el resultat pot variar, però el centre de l'argument és que l'espècie humana pot extingir-se.
No només l'argument en ell mateix descansa sobre la hipòtesi d'una quantitat total (finita) d'individus (per tant d'una fi de la humanitat), sinó que el càlcul pròpiament dit no és vàlid més que suposant un creixement regular de la població, el que és encara més discutible.

## Bibliografia

* Introduction à la philosophie analytique, Éditions Le Manuscrit, p. 79-84 ISBN 2748157710
# Ariane 3

L'Ariane 3 era un sistema de llançament espacial dissenyat i produït per l'Agència Espacial Europea dins del programa Ariane i comercialitzat per la seva subsidiària, Arianespace.

## Característiques

L'Ariane 3 és el successor de l'Ariane 2, amb el qual té moltes similituds. La principal diferència són els coets que té a cada costat en la primera etapa, dos en total, que milloren la potència, permetent a l'Ariane 3 transportar dos satèl·lits de fins a 1100 kg cadascun.
Els coets de combustible sòlid de l'Ariane 3 mesuren 9,31 m d'alçada i poden transportar 7,35 tones de combustible, de les quals el 71% és perclorat d'amoni, el 16% és alumini i el 13% és polibutadiè) que empenyen el coet amb una potència de 68 tones durant 28 segons.
Per a transportar els dos satèl·lits es va desenvolupar l'estructura SYLDA (System Lancement Double Ariane).

## Història operativa

El primer vol de l'Ariane 3 va ser el 4 d'agost de 1984, en el que va posar en òrbita geoestacionària a dos satèl·lits: ECS-2 i Telecom 1A. En total es van realitzar 11 llançament de l'Ariane 3 entre 1984 i 1989, tots amb èxit.

## Referències

* ↑ «First Ariane 3 Launch». ESA/CNES. [Consulta: 4 novembre 2020].
# Ark

L'Ark és el programari de compressió de dades de l'entorn d'escriptori KDE, inclòs a la col·lecció de programari KDE Gear.

## Característiques

L'Ark no entén intrínsecament cap format d'arxiu, però actua com a frontal dels arxivadors de línia d'ordres. Pot treballar amb diferents programes en segon pla d'execució, com 7z, tar, rar, zip, gzip, bzip2, xz, rpm, cab, deb, xar i AppImage.
L'Ark es pot integrar al Konqueror, a través de la tecnologia KParts, si es té instal·lat el connector adequat del paquet kdeaddons. Un cop instal·lat, els arxius es poden afegir o treure a través dels menús contextuals del Konqueror.
Suporta l'edició de fitxers arxivats amb programes externs. També es poden esborrar fitxers de l'arxiu.

## Referències

* ↑ «Ark». KDE. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ Larabel, Michael. «KDE Gear - KDE Applications - 22.08 Released». Phoronix.. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ «Chapter 1. Introduction». The Ark Handbook. [Consulta: 13 octubre 2022].

## Enllaços externs

* KDE Utilities / Ark (anglès)
* The Ark Handbook (anglès)
# Armada de la República de Corea

L'Armada de la República de Corea (en coreà, 대한민국 해군; hanja: 大韓民國 海軍; romanització revisada: Daehanminguk Haegun), és el component naval de les Forces Armades de Corea del Sud, responsable de la realització de les operacions navals i de desembarcament amfibi. També inclou la Infanteria de Marina de la República de Corea, que és una organització gairebé autònoma. L'Armada és la branca més antiga de les forces armades de Corea del Sud, i va celebrar el seu 65è aniversari l'any 2010.
Des de la Guerra de Corea, la Marina de Corea del Sud ha concentrat els seus esforços a construir les forces navals per contrarestar a l'Armada de Corea del Nord, que té capacitats navals de litoral. Com l'economia de Corea del Sud va créixer, la Marina va ser capaç de construir flotes més grans i millor equipades per "dissuadir l'agressió, per protegir els drets marítims nacionals i donar suport a la política exterior de la nació". Com a part de la seva missió, s'ha compromès en diverses operacions de pau des del començament del segle xxi.
L'Armada de Corea del Sud té prop de 68,000 efectius, incloent 27,000 marines (a partir de 2010). A més té al voltant de 170 bucs actius (amb un desplaçament total de prop de 181.000 tones ), entre ells uns 20 destructors i fragates, 12 submarins, 100 corbetes i naus d'atac ràpid. La força d'aviació naval es compon d'al voltant de 70 aeronaus d'ala fixa i d'ala giratòria. El Cos de Marines compta amb uns 400 vehicles d'erugues, incloent artilleria autopropulsada.
La Marina de Corea del Sud vol esdevenir una Armada amb capacitat per navegar en alta abans de l'any 2020.

## Referències

* ↑ «Duty of the ROK Navy"». Republic of Korea Navy Official Website. [Consulta: 10 març 2007].
* ↑ «해병대 조직». Republic of Korea Marine Corps Official Website. Arxivat de l'original el 26 de novembre de 2015. [Consulta: 26 març 2007].
* ↑ "해군의 역할".
* ↑ "해군작전사령부 창설 54주년.
* ↑ "Defense of Japan 2011" Arxivat 2013-01-21 a Wayback Machine.
* ↑ «국방백서 2010». 30 de desembre de 2010.
* ↑ "해군의 미래".
* ↑ "South Korea’s Blue-water Ambitions".
# Armadillo de musell llarg de Yepes

L'armadillo de musell llarg de Yepes (Dasypus yepesi) és una espècie d'armadillo de la subfamília dels dasipodins. És endèmic de l'extrem septentrional de l'Argentina (províncies de Salta i Jujuy), on viu a altituds d'entre 450 i 1.800 msnm. Ocupa una gran varietat d'hàbitats, que abasten des de les zones xèriques fins als boscos montans humits. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg argentí José Yepes.

## Referències

* ↑ Abba, A. M.; Vizcaíno, S. Dasypus yepesi. UICN 2014. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2014, consultada el 22 juliol 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 455. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Armadillo de musell llarg septentrional

L'armadillo de musell llarg septentrional (Dasypus sabanicola) és una espècie d'armadillo de Sud-amèrica. És endèmic de Colòmbia i Veneçuela. Aquesta espècie és molt propera a l'armadillo de nou bandes i l'armadillo de musell llarg de Kappler. Té molt poc pèl i pot pesar fins a deu quilograms, amb una llargària d'uns 60 cm. Viu en vegetació densa i a prop de llims. Com la majoria d'armadillos, s'alimenta de formigues.

## Referències

* ↑ Armadillo Online!. «Genus Dasypus». [Consulta: 30 març 2008].
Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Arna oriental del préssec

L'arna oriental del préssec (Cydia molesta) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels tortrícids (Tortricidae) originari d'Àsia oriental, que és una plaga de fruiters com l'albercoquer i el presseguer entre d'altres. De de la seva zona d'origen s'ha difós a Amèrica, Austràlia i Europa occidental.

## Característiques

Els adults són una arna de dimensió de mitjana a petita, de color gris marronós. La larva té una llargada de 10-15 mm i provoca danys en els borrons i els fruits. El fruit atacat presenta una gomosi i sovint queda atacat per fongs.
Cydia molesta hiverna com larva madura i l'insecte té de 4 a 5 generacions cada any.

## Lluita

Es fa el sistema de lluita guiada i lluita integrada amb monitorització dels insectes mitjançant trampes sexuals i control del grau d'atac dels fruits. Els productes químics que es fan servir inclouen el metil-azinfos, etil-clorpirifos, carbaril, etc. Per inhibir la quitina de l'insecte es fan servir productes com el teflubenzuron. També, en lluita ecològica o no, es fa servir preparats amb Bacillus thuringiensis, ssp. kurstaki.

## Referències

* ↑ IUCN (anglès)

## Vegeu també

* Clepsis melaleucana, espècie d'arna de la família Tortricidae

## Enllaços externs

* Foto de l'arna oriental del préssec Arxivat 2008-08-12 a Wayback Machine.
# Arpella pàl·lida americana

L'arpella pàl·lida americana (Circus hudsonius) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita zones humides d'Amèrica del Nord i Central, i les Antilles. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Ha estat considerat coespecífic de l'arpella pàl·lida comuna.

## Referències

* ↑ «Arpella pàl·lida americana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 276. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. 2016. Circus hudsonius. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22727740A94959659 Rev. 14 October 2017
* ↑ BirdLife International. «Northern Harrier. Circus hudsonius» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Arpella pàl·lida russa

L'arpella pàl·lida russa (Circus macrourus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). És una espècie migratòria, que cria en el sud d'Europa Oriental i l'Àsia central, i passa els hiverns principalment a l'Índia i al sud d'Àsia. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.
És semblant a les arpelles pàl·lida i cendrosa i arriba als Països Catalans de manera ocasional.

## Morfologia

* Rapinyaire amb una llargària de 40 – 50 cm, una envergadura de 100 – 120 cm i un pes de 250 – 550 grams, amb les femelles una mica més grans que els mascles.
* Els mascles són de color general gris clar per sobre i blancs per sota. A la punta de les ales un rombe negre.
* Femella color general marró grisenc més clar per les parts inferiors, amb barres fosques per sota i també a les ales, on es difuminen a prop del cos
* Joves rogencs amb un collar groguenc complet al coll i un incomplet negre junt el començament de les ales.

## Hàbitat i distribució

Habita zones de pastura, estepa, aiguamolls i terres de conreu. Amb hàbits migradors, cria a Euràsia Central, des de Romania, per Ucraïna, cap a l'est, a través del centre i sud de Rússia (cap al sud fins al Caucas i el nord de l'Iran) fins al sud-oest de Sibèria i oest de la Xina. En hivern al sud d'Europa i d'Àsia, Àfrica subsahariana, Sri Lanka, Myanmar i sud-est de la Xina.

## Referències

* ↑ «Arpella pàl·lida russa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 276. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pallid Harrier. Circus macrourus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Cita d'albirament d'arpella pàl·lida russa al País Valencià Arxivat 2014-04-15 a Wayback Machine. Rev. 30/10/2011
* ↑ L'arpella pàl·lida russa a BIRDLIFE Arxivat 2012-10-23 a Wayback Machine. Rev. 30/10/2011
# Xiphocolaptes

Xiphocolaptes és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae) que agrupa espècies natives de l'Amèrica tropical (Neotròpic), on es distribueixen des del sud de Mèxic a través d'Amèrica Central i del Sud fins al centre nord d'Argentina.

## Descripció

El present és un grup de grimpa-soques molt grossos que mesuren entre 28 i 31,5 cm de longitud, i principalment es troben en boscos humits i montans, a excepció del grimpa-soques bec d'argent (X. major) que prefereix boscos caducifolis; així com amb els del gènere Hylexetastes, totes les espècies són al·lopàtriques. El bec és robust, llarg i una mica corbat. Són arborícoles i usen la llarga cua com a suport per pujar troncs i branques, com els picots.

## Taxonomia i etimologia

El taxó Xiphocolaptes carajaensis va ser recentment descrit i no és reconegut per la majoria de les classificacions, que ho consideren la subespècie (X. p. carajaensis), a excepció del Comitè Brasiler de Registres Ornitològics (CBRO) que ho reconeix com a espècie plena des de 2014.
El nom genèric Xiphocolaptes es compon de les paraules del grec antic «ξιφος xiphos» que significa “espasa” i «κολαπτης kolaptēs», “picotejador”, en referència al gènere Colaptes.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 4 espècies:
* grimpa-soques becgròs - (Xiphocolaptes promeropirhynchus).
* grimpa-soques bigotut - (Xiphocolaptes falcirostris).
* grimpa-soques gorjablanc - (Xiphocolaptes albicollis).
* grimpa-soques bec d'argent - (Xiphocolaptes major).

## Referències

* 1 2 «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 27 febrer 2025].
* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. Field guide to the songbirds of South America: the passerines. 1a. ed.. Austin, TX: Univ. of Texas Press, 2009, p. 323–324, làmines 17(8–10), 18(1). ISBN 978-0-292-71748-0.
* ↑ Cardoso da Silva, J.M; Novaes, F.C.; Oren, D.C. «Differentiation of Xiphocolaptes (Dendrocolaptidae) across the River Xingu, Brazilian Amazonia: recognition of a new phylogenetic species and biogeographic implications» (PDF) (en anglès). vol. 122(3) p. 185-194. Bulletin of the British Ornithologists Club, 01-01-2002. Arxivat de l'original el 2023-06-03. [Consulta: 27 febrer 2025].
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Ovenbirds, woodcreepers – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 27 febrer 2025].
* ↑ Piacentini, Vítor de Q.; Aleixo, Alexandre; Agne, Carlos Eduardo; Maurício, Giovanni Nachtigall; Pacheco, José Fernando «Annotated checklist of the birds of Brazil by the Brazilian Ornithological Records Committee / Lista comentada das aves do Brasil pelo Comitê Brasileiro de Registros Ornitológicos». Revista Brasileira de Ornitologia - Brazilian Journal of Ornithology, 23, 2, 31-12-2015, pàg. 90–298. ISSN: 2178-7875.
* ↑ «The Key to Scientific Names: Xiphocolaptes» (en anglès). Birds of the World. [Consulta: 27 febrer 2025].
# Lluís Fortuny i Guarro

Lluís Fortuny i Guarro (barri de Sants, Barcelona 30 de gener de 1960) és un músic català, membre de la Companyia Elèctrica Dharma. El seu pare, Joan Fortuny, regentava una gestoria a Barcelona i la seva mare, Núria Guarro, la gran de deu germans, cantava a l'Orfeó de Sants i s'enorgullí d'haver contribuït a desvetllar les inquietuds musicals dels seus fills. El matrimoni va tenir set fills: en Josep (1952-2013), l'Esteve (1954-1986), en Joan (1955), en Jordi (1958-1979), en Lluís (1960), en Jaume (1961) i la Maria (1967).

## Trajectòria musical

Abans de viure de la música va cursar quatre cursos al conservatori i també es va dedicar a fer de fuster i de monitor d'escola.
Als 14 anys va tocar en altres grups de música com Herba, un grup de folk creat conjuntament amb el seu germà Jaume i dos amics de l'escola, on tocava la guitarra i l'harmònica. En veure que volien un so més elèctric varen decidir crear un altre grup que es diria General Sonora, conjuntament amb els seus germans Jordi i Jaume i altres amics del barri d'Horta. En aquella situació va decidir de canviar d'instruments i passar-se a la trompeta. El grup va estar funcionant durant dos d'anys fins que es va dissoldre.
Als 18 anys va decidir crear un grup anomenat Encants d'on més endavant va sorgir l'Orquestra Encantada per poder guanyar els seus primers diners en el món de la música. Al juny del 1979, el germà mitjà dels germans Fortuny, en Jordi, va morir a l'edat de 21 anys trencant tota possibilitat de crear nous projectes musicals.
El 1979, un any més tard de la marxa de Jordi Soley del grup, els membres de l'Elèctrica Dharma, desorientats en ser només quatre components, varen decidir agafar un jove teclista de Tudela anomenat Pedrín. La seva estada va ser tan fugaç que varen decidir que tot quedés en família.
A finals del 1979 els membres de l'Elèctrica Dharma, després d'una actuació al Teatre Grec i sopant en un restaurant dels voltants, varen decidir proposar a Lluís Fortuny que entrés a formar part del grup com a pianista i trompetista. La seva primera feina va ser gravar una sintonia d'un programa que feien a TVE de Catalunya anomenat Quitxalla. Des d'aleshores la vida del Lluís ha estat lligada a la història del grup.

## Referències

* ↑ «Mor Josep Fortuny, el poeta de la Dharma». Enderrock. [Consulta: 1r octubre 2013].

## Vegeu també

* Esteve Fortuny i Guarro
* Josep Fortuny i Guarro
* Companyia Elèctrica Dharma

## Enllaços externs

* Biografia de Lluís Fortuny Arxivat 2011-09-04 a Wayback Machine.
# Arqueopitec

L'arqueopitec (Archaeopithecus rogeri) és una espècie extinta de mamífer notoungulat de la família dels arqueopitècids que visqué a Sud-amèrica durant l'Eocè, fa entre 38 i 56 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Chubut. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Archaeopithecus. Era un tipoteri menut i dotat de dents postcanines de tipus moderadament hipsodont, és a dir, amb les corones relativament altes. El nom genèric Archaeopithecus significa ‘simi antic’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Archaeopithecus rogeri» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ Rose, 2006, p. 232.
* ↑ Palmer, 1904, p. 115.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.