OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estornell de les Tanimbar

L'estornell de les Tanimbar (Aplonis crassa) és un ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Tanimbar.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell de les Tanimbar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 678. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Tanimbar Starling. Aplonis crassa» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Estornell llustrós

L'estornell llustrós (Aplonis metallica) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Habita boscos de les terres baixes a les Moluques, Aru, Nova Guinea, Arxipèlag Bismarck, Illes Salomó, i nord-est d'Austràlia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell llustrós». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 678. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Metallic Starling. Aplonis metallica» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Estornell porpra

L'estornell porpra o estornell metàl·lic purpuri (Lamprotornis purpureus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Habita les sabanes del nord de l'Àfrica subsahariana, des del Senegal i Gàmbia, cap a l'est, fins a Sudan del Sud, Uganda i nord-oest de Kenya. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell porpra». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Fitxa de l'estornell metàl·lic purpuri al SIOC Rev. 10/04/2013 (català)
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 676. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Purple Starling. Lamprotornis purpureus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Estratègia

L'estratègia és la ciència de projectar i dirigir les grans operacions militars. L'estratègia té com a parts executives la tàctica, en tant que s'ocupa de l'estructura dels exèrcits, del reclutament, del funcionament de l'armament i dels transports, de l'estudi del terreny, del medi humà i de les característiques de l'adversari, i la logística, en tant que s'ocupa de calcular, preparar i portar a terme tot el que fa referència a la vida, al moviment i a les necessitats de les tropes per tal d'aconseguir la màxima eficàcia en cada operació concreta.
Per extensió, el terme s'aplica als jocs on cal una planificació per guanyar, a moviments polítics i socials i a decisions d'empresa, on un pla director determina cada decisió.
Prové del grec ΣΤΡΑΤΗΓΙΚΗΣ Stratos = Exèrcit i Agein = conductor, guia. S'aplica en diferents contextos:
* Estratègia militar: conjunt d'accions que són de batalla i mesures preses per a conduir un enfrontament armat.
* Jocs d'estratègia: gènere de jocs en els quals es té en compte l'estratègia ja siga política, militar o econòmica.
* Estratègia empresarial: es refereix al disseny del pla d'acció dins d'una empresa per a l'assoliment de les seues metes i objectius. Exemples de diferents tipus d'estratègia empresarial: estratègia empresarial
* Mapa estratègic: és el procés d'elaboració d'una visió estratègica macro, proposat per Kaplan i Norton, que normalment precedeix a la implementació d'un quadre de comandament integral.
* Patró de disseny Estratègia: un important patró de disseny de l'enginyeria del programari, pertanyent a la branca de patrons de comportament.
* Estratègia: és el procés seleccionat mitjançant el qual s'espera assolir arribar a un estat futur.
En l'àmbit de l'administració d'empreses és possible referir-se a la "consistència estratègica". D'acord amb Arieu (2007), "existeix consistència estratègica quan les accions d'una organització són coherents amb les expectatives de l'Adreça, i aquestes al seu torn ho són amb el mercat i el seu entorn".
El concepte d'estratègia s'usa normalment en tres formes. Primer, per a designar els mitjans emprats en l'obtenció de certa fi, és per tant, un punt que involucra la racionalitat orientada a un objectiu. En segon lloc, és utilitzat per a designar la manera en la qual una persona actua en un cert joc d'acord amb el que ella pensa, quin serà l'acció dels altres i el que considera que els altres pensen que seria la seua acció; aquesta és la forma que un cerca tenir avantatges sobre els altres. I en tercer lloc, s'utilitza per a designar els procediments usats en una situació de confrontació amb la finalitat de privar a l'oponent dels seus mitjans de lluita i obligar-lo a abandonar el combat; és una qüestió, llavors, dels mitjans destinats a obtenir una victòria.

## Referències

* ↑ «Strategy - French Revolution, Modern Strategies | Britannica» (en anglès). [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «Estrategia - EcuRed». [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «strategìa - Treccani» (en italià). [Consulta: 25 març 2024].
Viccionari
# Estrella de Mariscal

L'estrella de mariscal (rus: Mаршальская Звезда) és una divisa (insígnia de grau) addicional dels mariscals de les Forces Armades Soviètiques i russes. Té forma d'estrella de cinc puntes, en or i platí amb diamants, i es porta penjant del coll sobre l'uniforme de gala.

## Situació

Encara que l'estrella de mariscal és un signe de distinció, de la mateixa manera que ho són les pales, aquesta és específicament atorgada en una cerimònia solemne, generalment lliurada pel President del Soviet Suprem de l'URSS. A més, el receptor rebia un diploma especial. Així, l'estrella de mariscal va ser anàloga al bastó de Mariscal. Després del traspàs del mariscal, l'Estrella havia de ser retornada a l'Estat.

## Tipus d'estrelles
### Estrella Gran

Concedida als mariscals de la Unió Soviètica (instituïda el 2 de setembre de 1940) i als almiralls de la Flota de la Unió Soviètica (instituïda el 3 de març de 1955). A les Forces Armades Russes la llueixen els mariscals de la Federació de Rússia. Consisteix en una estrella de 5 puntes d'or. El centre de l'estrella està perfilat en platí, i allà estan encastats els diamant, el central dels quals pesa 2,65 quirats. A les puntes de l'estella hi ha 5 diamants, amb un pes de 3,06 quirats. L'amplada total de l'estrella és de 44,5mm, i la de platí és de 23mm. El revers és pla. Penja del coll d'una cinta de seda de muaré de 35mm.

### Estrella Petita

Concedida als mariscals i mariscals en cap d'aviació, artilleria, tropes blindades (instituïts el 27 de febrer de 1943), Mariscals d'Enginyers i Tropes de Senyals (instituït el 20 de març de 1944), als almiralls de la flota (5 de juny de 1962) i generals d'exèrcit (1 de novembre de 1974). A les Forces Armades Russes la llueixen els generals d'exèrcit i els almiralls de la flota.
Consisteix en una estrella de 5 puntes d'or. El centre de l'estrella està perfilat en platí, i allà estan encastats els diamant, el central dels quals pesa 2,04 quirats. A les puntes de l'estrella hi ha 5 diamants, amb un pes de 0,91 quirats.
L'amplada total de l'estrella és de 42mm. Penja d'una cinta de muarè de 35mm. El color de la cinta varia en funció del tipus de tropes: daurat per a l'artilleria; blau per a l'aviació; bordeus per a les forces blindades; carmesí pel cos d'enginyers, blau pel cos de senyals i turquesa per a la marina.
* Указ Президиума Верховного Совета СССР «Об учреждении маршальского знака отличия «Маршальская Звезда» маршала артиллерии, маршала авиации, маршала бронетанковых войск» от 27 февраля 1943 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1943. — 6 марта (№ 10 (216)). — С. 1
# Estrelítzia

L'estrelítzia, de nom científic (Strelitzia reginae), és una espècie botànica de planta amb flor, herbàcia, rizomatosa originària de Sud-àfrica que creix conreada en jardins en regions tropicals i subtropicals.

## Etimologia

El terme científic d'aquesta planta reginae del Llatí = "de la reina", està dedicat a la reina Carlota de Mecklenburg-Strelitz, esposa del rei Jordi III del Regne Unit, morta en 1818 i afeccionada a la botànica.

## Descripció

Plantes herbàcia sempreverda, amb forma de mata i fulles amb llargs pecíols. Fulles alternes, pinnades i dístiques.
El seu principal atractiu són les flors en forma d'ocell, amb pètals vermells i grocs.
Les flors són hermafrodites, asimètriques, polinitzades per aus, en grups cinciniformes protegits primàriament per grans bràctees diverses laterals i amb freqüència llargament peduncles.
El periant de 3+3 tèpals, els externs iguals i lliures, els interns desiguals i generalment soldats, un de majors dimensions i plegat en forma de fletxa envoltant a l'estil. El gineceu de 3 carpels soldats, ovari ínfer, trilocular, nombrosos primordis seminals.
Fruit de càpsula valvicida per 3 valves.
Altura mitjana 15 dm i diàmetre 18 dm.

## Referències

* 1 2 «Estrelítzia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Estret Victoria

L'estret Victoria és un estret del nord del Canadà, al territori de Nunavut. Es troba entre l'illa Victòria, a l'oest, i l'illa del Rei Guillem, a l'est. Uneix el canal M'Clintock i el Larsen Sound amb el golf de la Reina Maud. Té una longitud de 160 quilòmetres i entre 80 i 129 quilòmetres d'amplada.
L'estret és ampli, sense gaires illes al seu interior, a excepció de la gran illa de la Royal Geographic Society, a prop del golf de la Reina Maud, a l'extrem sud de l'estret. La major part de l'any l'estret està cobert de important gruix de glaç. Bona part d'aquest és el gel polar que flueix pel canal M'Clintock des del Canal del Vescomte Melville.

## Història

Prop de l'entrada de l'estret Victoria és on l'HMS Terror i l'HMS Erebus van quedar atrapats durant expedició perduda de John Franklin i foren abandonats el 1848. A causa dels perills de l'estret es va utilitzar una ruta més llarga a l'hora de buscar el pas del nord-oest, tot el fent el tomb a l'illa del Rei Guillem. El 1967 va ser creuat per primera vegada per un trencaglaç.

## Referències

* ↑ "Victoria Strait". Encyclopædia Britannica. 2006.
* 1 2 Legault, Leonard H; Pharand, Donat (October 1, 1984). The Northwest Passage: Arctic Straits. Martinus Nijhoff Publishers. p. 13. ISBN 90-247-2979-3
* ↑ Griffiths, Franklyn (December 31, 1987). Politics of the Northwest Passage. McGill-Queen's Press. p. 31. ISBN 0-7735-0613-6
# Estret de Canso

L'estret de Canso (francès: Détroit de Canso; anglès: Strait of Canso, o Gut of Canso o Canso Strait), és un estret de mar localitzat a la costa atlàntica del Canadà, entre la península de Nova Escòcia i l'illa del Cap Bretó. És una de les tres sortides que comuniquen el golf de Sant Llorenç amb l'oceà Atlàntic, essent les altres dues l'estret de Belle Isle l'estret de Cabot.
És un canal llarg i estret d'aproximadament 27 km de longitud i d'uns 3 km d'amplada mitjana (1 km a la seua part més estreta). L'estret connecta la badia Chedabuct, amb l'oceà Atlàntic, amb la badía de St. George, a l'estret de Northumberland, una subconca del golf de Sant Llorenç. L'estret és bastant profund (més de 60 m) amb dues comunitats principals, ambdues amb port, situades a riberes enfrontades, Port Hawkesbury, al costat oriental, i Mulgrave, a la banda occidental. L'estret està creuat per la carretera de Canso pel trànsit de vehicles i ferrocarril, inaugurada l'any 1955. El canal de Canso permet als bucs passar a través de la carretera, i admet qualsevol vaixell capaç de transitar per la via marítima del Sant Llorenç i la via navegable dels Grans Llacs.

## Referències

* ↑ Vegeu en: Geographical Names Board of Canada - Strait of Canso Arxivat 2011-08-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Strait of Canso - Economic Development Studies Arxivat 2010-04-02 a Wayback Machine. (online collection of studies of the Strait of Canso area)
# Estret de Kellett

L'estret de Kellett és un cos d'aigua que es troba a la part central de l'arxipèlag àrtic canadenc als Territoris del Nord-oest, el Canadà. Separa l'illa Eglinton, a l'oest, de l'illa de Melville, a l'est. S'obre a l'estret de McClure, al sud, i a l'estret de Fitzwilliam, al nord. Rep el seu nom en honor de l'explorador Henry Kellett, capità de l'HMS Resolute durant l'expedició d'Edward Belcher.

## Referències

* ↑ «Kellett Strait: Canada - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ Government of Canada, Natural Resources Canada. «Place names - Kellett Strait». [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «NWT Place Names Database» (en anglès canadenc). Arxivat de l'original el 2022-08-14. [Consulta: 27 desembre 2020].
# Estret de Nares

L'estret de Nares (en danès Nares Strædet; 80° N, 070° O﻿ / ﻿80°N,70°O﻿ / 80; -70﻿ (Nares Strait)) es troba entre l'illa Ellesmere (la part més al nord de Nunavut, Canadà) i Groenlàndia. Enllaça la badia de Baffin amb el Mar de Lincoln a l'oceà Àrtic.
El 1964, el seu nom, provinent de l'oficial de la Marina anglesa George Strong Nares, va ser acceptat pels danesos i canadencs.
L'estret i les aigües que l'envolten són de difícil navegació i només l'agost és normalment transitat per vaixells trencagels. Abans de 1948 només cinc vaixells hi havien navegat amb èxit al nord de la Conca Kane, però el 2009 el vaixell Arctic Sunrise va fer-ne la primera travessia al juny cap a l'oceà Àrtic.
L'illa de Hans, de petita superfície, és reclamada tant per danesos (com a part de Groenlàndia) com pel Canadà.

## Notes i referències

Missing 'Ice Arches' Contributed to 2007 Arctic Ice Loss Arxivat 2011-10-17 a Wayback Machine.
* ↑ «The Sermilik fjord in Greenland: a chilling view of a warming world» (en anglès), 31-08-2009. [Consulta: 5 gener 2021].

## Bibliografia

* Dawes, Peter R., and J. William Kerr. Nares Strait and the Drift of Greenland A Conflict in Plate Tectonics. Meddelelser om Grønland, 8. Copenhagen: [s.n.], 1982.
* Münchow, Andreas, Humfrey Melling, and Kelly K. Falkner. 2006. "An Observational Estimate of Volume and Freshwater Flux Leaving the Arctic Ocean Through Nares Strait". Journal of Physical Oceanography. 36, no. 11: 2025-2041.
* Sadler, H. E. 1976. Water, Heat and Salt Transports Through Nares Strait, Ellesmere Island. "Journal of the Fisheries Research Board of Canada", 33, 2286-2295..
* Zreda, M, J England, F Phillips, D Elmore, and P Sharma. 1999. "Unblocking of the Nares Strait by Greenland and Ellesmere Ice-Sheet Retreat 10,000 Years Ago". Nature. 398, no. 6723: 139.
# Estret de Simpson

L'estret de Simpson és un estret que separa l'illa del Rei Guillem, al nord, de la península d'Adelaida, a Nunavut, al sud. L'estret és un braç de l'oceà Àrtic, i connecta el golf de la Reina Maud amb la conca de Rasmussen. L'estret fa uns 64 quilòmetres de llargada per entre 2 i 10 d'amplada, i conté nombroses illes al seu interior: Albert, Beaver, Boulder, Castor, Chens, Club, Comb, Denille, Dolphin, Eta, Hook, Kilwinning, Pollux, Ristvedt, Saatuq, Sarvaq i Taupe.

## Història

George Back va arribar a l'estret de Simpson el 1834, però no el va nomenar.
El 1836 la Companyia de la Badia de Hudson va potenciar el descobriment i cartografia de les terres més septentrionals d'Amèrica, per la qual cosa van enviar una expedició amb Thomas Simpson i Peter Warren Dease a la zona. Simpson i Dease arribaren a l'estret de Simpson el 1839 i el van nomenar en honor de Simpson.
Roald Amundsen el va creuar el 1903 durant el primer viatge amb èxit a través del pas del Nord-oest.

## Referències

* ↑ «Simpson Strait». The Columbia Gazetteer of North America, 2000. Arxivat de l'original el 2005-01-31. [Consulta: 2 juny 2008].
* ↑ «Group Name: Nunavut (Kitikmeot Region) East Centre group». rsgbiota.org, 30-06-2007. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 2 juny 2008].
* 1 2 3 Greely, A. W.. Handbook of Polar Discoveries. ISBN 1-4067-6645-3.
* ↑ «Northwest Passagevia Simpson Strait». quarkexpeditions.com. Arxivat de l'original el 2008-03-17. [Consulta: 2 juny 2008].
# Estricció

L'estricció o estirament, (terme anglès necking) és un fenomen que es manifesta en assaigs de tracció de provetes cilíndriques o mostres prismàtiques de materials dúctils, sent un mode de deformació elàstica, on quantitats relativament grans d'esforços es troben de manera desproporcionada en una petita regió del material. Aquest fenomen comporta una reducció de la secció de l'exemplar estudiat abans del seu col·lapse real (el "coll"). Com que les deformacions locals al coll són grans, l'estirament sovint s'associa amb la fluència, una forma de deformació plàstica associada amb materials, sovint metalls o polímers.
Un cop començat el procés d'estricció, el coll es converteix en el lloc exclusiu de deformació del material, ja que la secció reduïda proporciona al coll la major tensió local. La conseqüència directa d'aquesta reducció és un nou augment de la tensió a la part afectada i després un ràpid col·lapse de la mostra.
En general, l'estirament és una qüestió que s'ha d'indicar en els certificats d'assaig de tracció, i s'indica mesurant el percentatge de variació de diàmetre (assaigs cilíndrics) o el costat llarg (provetes prismàtiques de secció rectangular). El valor de la resistència a la ruptura, però, es calcula normalment assumint que la secció no està deformada (aconseguint així valors de tensió inferiors als reals).

## Formació

El coll resulta d'una inestabilitat durant la deformació per tracció quan l'àrea de la secció transversal de la mostra disminueix en una proporció més gran que la tensió del material endurida. Armand Considère va publicar el criteri bàsic per a l'estricció 1885, en el context de l'estabilitat d'estructures a gran escala com els ponts. Tres conceptes proporcionen el marc per entendre la formació del coll.
* Abans de la deformació, tots els materials reals tenen heterogeneïtats com ara defectes o variacions locals de dimensions o composició que provoquen fluctuacions locals de tensions i deformacions. Per determinar la ubicació del coll incipient, aquestes fluctuacions només han de ser de magnitud infinitesimal.
* Durant la deformació plàstica per tracció, el material disminueix en l'àrea de la secció transversal a causa de la incompressibilitat del flux plàstic. (No a causa de l'efecte Poisson, que està relacionat amb el comportament elàstic.)
* Durant la deformació plàstica per tracció, la tensió del material augmenta. L'increment varia proporcionalment amb l'extensió de la deformació.
Els dos últims efectes determinen l'estabilitat mentre que el primer efecte determina la ubicació del coll.

## Referències

* ↑ P.W. Bridgman, Large Plastic Flow and Fracture, McGraw-Hill, (1952)
* ↑ A.J. Kinloch and R.J. Young, Fracture Behaviour of Polymers, Chapman & Hall (1995) p108
* ↑ Considère, Armand Annales des Ponts et Chaussées, vol. 9, 1885, pàg. 574.
# Estrilda blava galta-roja

L'estrilda blava galta-roja (Uraeginthus bengalus) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, sabanes i estepes d'Àfrica subsahariana, des del sud de Mauritània, Senegal, i Gàmbia, a través del Sahel africà fins al sud del Sudan, Etiòpia, Eritrea i Somàlia i cap al sud fins a la República Democràtica del Congo, Angola, Zàmbia i sud de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Estrilda blava galta-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Estrilda monja

L'estrilda monja (Estrilda nonnula) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, praderies, terres de conreu i boscos a Burkina Faso, sud-est de Nigèria, Camerun, l'illa de Bioko, Guinea Equatorial, el Gabon, nord de la República Democràtica del Congo, República Centreafricana, Sudan del Sud, nord-est i est de la República Democràtica del Congo, Uganda, Ruanda, Burundi, oest de Kenya i nord-oest de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Estrilda monja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Estriol

L'estriol en anglès oestriol és un dels tres principals estrogens produïts pel cos humà.

## Síntesi

L'estriol (E3) només es produeix en quantitats significatives durant l'embaràs i es fa en la placenta del sulfat de 16-hidroxidehidroepiandrosterona (16-OH DHEAS), un esteroide androgen fet en el fetge del fetus i les glàndules adrenals.
La placenta humana produeix pregnenolona i progesterona del colesterol circulant. La placenta converteix el 16-OH DHEAS a estriol, i és el lloc predominant de la sintesi de l'estriol.

## Ús terapèutic

En dones embarassades amb esclerosi múltiple l'estriol en redueix molt els símptomes, according to researchers at UCLA's Geffen Medical School.
L'estriol pot ser un estrogen fort o feble depenent de la forma de la seva administració en combinació amb l'estradiol. L'estriol pot tenir un paper en el desenvolupament del càncer de pit. No s'ha confirmat el seu ús com a estrogen terapèutic.
En l'orina i sang materna es fa servir com indicador de la salut del fetus. .

## Referències

* ↑ Raju U, Bradlow HL, Levitz M «Estriol-3-sulfate in human breast cyst fluid. Concentrations, possible origin, and physiologic implications». Ann. N. Y. Acad. Sci., 586, 1990, pàg. 83–7. PMID: 2141460.
* ↑ Sicotte NL, Liva SM, Klutch R, Pfeiffer P, Bouvier S, Odesa S, Wu TC, Voskuhl RR «Treatment of multiple sclerosis with the pregnancy hormone estriol». Ann. Neurol., 52, 4, October 2002, pàg. 421–8. DOI: 10.1002/ana.10301. PMID: 12325070.
* ↑ Melamed M, Castaño E, Notides AC, Sasson S «Molecular and kinetic basis for the mixed agonist/antagonist activity of estriol». Mol. Endocrinol., 11, 12, November 1997, pàg. 1868–78. DOI: 10.1210/me.11.12.1868. PMID: 9369454.
* ↑ Lappano R, Rosano C, De Marco P, De Francesco EM, Pezzi V, Maggiolini M «Estriol acts as a GPR30 antagonist in estrogen receptor-negative breast cancer cells». Mol. Cell. Endocrinol., 320, 1-2, maig 2010, pàg. 162–70. DOI: 10.1016/j.mce.2010.02.006. PMID: 20138962.
* ↑ Sites CK «Bioidentical hormones for menopausal therapy». Women's Health (Lond Engl), 4, 2, març 2008, pàg. 163–71. DOI: 10.2217/17455057.4.2.163. PMID: 19072518. (free subscription required)
* ↑ Derzko, C «Bioidentical Hormone Therapy at Menopause» (pdf). Endocrinology Rounds, 9, 6, 2009, pàg. 1–6. Arxivat de l'original el 2011-07-16 [Consulta: 18 agost 2011]. Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
* ↑ Pagana TJ, Pagana KD. Mosby's Manual of Diagnostic and Laboratory Tests. St. Louis: Mosby, 2009, p. 240. ISBN 0-323-05747-0.