# Kel Carruthers

Kelvin Carruthers, conegut com a Kel Carruthers (Sydney, 3 de gener de 1938), és un antic pilot de motociclisme i director d'equips de competició australià. Va guanyar el Campionat del Món de 250cc de 1969 amb l'equip oficial de Benelli. Un cop retirat de les competicions va esdevenir director de l'equip de curses de Yamaha, pel qual hi passaren campions del món de 500cc com ara Kenny Roberts i Eddie Lawson.
El 1985, Carruthers va ser incorporat al Sport Australia Hall of Fame i el 1999, al Saló de la Fama de la Motocicleta de l'AMA.

## Biografia

Fill del propietari d'una botiga de motocicletes, Carruthers va aprendre a treballar amb motocicletes des de ben petit, va començar a conduir-ne a deu anys i va participar en la seva primera cursa als dotze. A començaments de la dècada del 1960 havia guanyat diversos campionats d'Austràlia en les cilindrades de 125, 250, 350 i 500cc.
A començaments de 1966 es va traslladar a Europa amb la seva família per a competir a les curses britàniques de circuits curts i a les internacionals, entre elles algun Gran Premi de motociclisme, amb una Drixton Aermacchi i a començaments de la temporada de 1969, ja com a pilot de fàbrica d'Aermacchi. A mitjan temporada de 1969, Benelli li va oferir motos de fàbrica, amb les quals va guanyar la cursa de 250cc del TT de l'Illa de Man. Després d'aquesta cursa, Aermacchi el va alliberar del seu contracte i Carruthers va continuar com a pilot de fàbrica amb Benelli. Amb aquest equip va guanyar el campionat del món de 250cc aquell mateix any després d'una dura lluita amb Santiago Herrero (OSSA) i Kent Andersson (Yamaha).
Acabada la temporada de 1970, l'australià va acceptar una oferta de Yamaha per a córrer a Amèrica. Yamaha li va demanar que fes de mentor d'un jove pilot de dirt track nord-americà anomenat Kenny Roberts. El 1973, Carruthers va esdevenir director de l'equip de competició nord-americà de Yamaha. Sota la guia de Carruthers, Roberts guanyà el Campionat AMA Grand National de 1973 i 1974 per a la marca japonesa. Quan es va fer palès que Yamaha no tenia una moto capaç de competir amb l'equip de Harley-Davidson, dominador de les pistes de terra, els japonesos van decidir d'enviar Carruthers i Roberts a Europa per a competir en el campionat del món de velocitat. Mentre Carruthers li ajustava les motos i li oferia orientació, Roberts va guanyar tres campionats del món consecutius de 1978 a 1980. Carruthers també va ajudar Eddie Lawson a guanyar el títol mundial de 500cc el 1984.
Carruthers va continuar treballant per a diversos equips de Gran Premi fins a la temporada de 1995. El 1996 va treballar amb l'equip de curses de la fàbrica d'embarcacions Sea-Doo, ajudant l'empresa a guanyar diversos títols nacionals i mundials. Va tornar al motociclisme el 1998 dirigint un equip de motocròs satèl·lit de Yamaha.

## Resultats al Mundial de motociclisme

Font:
Barem de puntuació de 1950 a 1968:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| Punts | 8 | 6 | 4 | 3 | 2 | 1 |
Barem de puntuació de 1969 a 1987:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| Punts | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
(Ids. Grans Premis | Llegenda) (Curses en negreta indiquen pole; curses en itàlica indiquen volta ràpida)
| Any | Categoria | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Punts | Posició | Victòries |
| 1966 | 125cc | Honda | ESP - | GER - | | NED - | | DDR - | CZE - | FIN 8 | ULS 8 | IOM 12 | NAT 7 | JPN - | | 0 | – | 0 |
| 1966 | 350cc | Norton | | GER - | FRA - | NED - | | DDR - | CZE - | FIN 4 | ULS - | IOM NC | NAT - | JPN - | | 3 | 18è | 0 |
| 1966 | 500cc | Norton | | GER - | | NED - | BEL - | DDR - | CZE - | FIN - | ULS - | IOM 11 | NAT - | | | 0 | – | 0 |
| 1967 | 125cc | Honda | ESP - | GER - | FRA - | IOM 5 | NED - | | DDR - | CZE - | FIN 5 | ULS 4 | NAT 7 | CAN - | JPN - | 7 | 8è | 0 |
| 1967 | 250cc | Suzuki | ESP - | GER - | FRA - | IOM 12 | NED - | BEL - | DDR - | CZE - | FIN - | ULS - | NAT - | CAN - | JPN - | 0 | – | 0 |
| 1967 | 350cc | Aermacchi | | GER 5 | | IOM 10 | NED 6 | | DDR 4 | CZE - | | ULS 4 | NAT - | | JPN - | 9 | 7è | 0 |
| 1967 | 500cc | Norton | | GER - | | IOM NC | NED - | | DDR - | CZE - | | ULS - | NAT - | | JPN - | 0 | – | 0 |
| 1968 | 125cc | Honda | GER 6 | ESP - | IOM 3 | NED - | | DDR - | CZE - | FIN - | ULS 6 | NAT - | | | | 6 | 10è | 0 |
| 1968 | 250cc | Aermacchi | GER - | ESP - | IOM NC | NED - | BEL - | DDR - | CZE - | FIN - | ULS - | NAT - | | | | 0 | – | 0 |
| 1968 | 350cc | Aermacchi | GER 3 | | IOM NC | NED - | | DDR 3 | CZE 4 | | ULS 2 | NAT - | | | | 17 | 3r | 0 |
| 1968 | 500cc | Norton | GER - | ESP - | IOM 6 | NED 5 | BEL 5 | DDR - | CZE - | FIN - | ULS 6 | NAT 6 | | | | 7 | 11è | 0 |
| 1969 | 125cc | Aermacchi | ESP 6 | GER 10 | FRA - | IOM 2 | NED - | BEL - | DDR - | CZE 9 | FIN - | | NAT - | YUG - | | 20 | 10è | 0 |
| 1969 | 250cc | Benelli | ESP - | GER - | FRA - | IOM 1 | NED 2 | BEL 3 | DDR 5 | CZE 3 | FIN 4 | ULS 1 | NAT 2 | YUG 1 | | 89 | 1r | 3 |
| 1969 | 350cc | Aermacchi | ESP 2 | GER 6 | | IOM NC | NED 7 | | DDR 7 | CZE 7 | FIN - | ULS - | NAT - | YUG - | | 29 | 7è | 0 |
| 1969 | 500cc | Aermacchi | ESP - | GER 8 | FRA - | IOM NC | NED - | BEL - | DDR - | CZE - | FIN - | ULS - | NAT - | YUG - | | 3 | 44è | 0 |
| 1970 | 250cc | Yamaha | GER 1 | FRA NC | YUG - | IOM 1 | NED - | BEL 2 | DDR - | CZE 1 | FIN - | ULS 1 | NAT 2 | ESP - | | 84 | 2n | 4 |
| 1970 | 350cc | Yamaha | GER 2 | | YUG 2 | IOM NC | NED 4 | | DDR 3 | CZE 4 | FIN 4 | ULS - | NAT - | ESP - | | 28 | 2n | 0 |

## Referències

* 1 2 3 «Kel Carruthers» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 2020-04-09. [Consulta: 15 març 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «Kel Carruthers at the Motorcycle Hall of Fame» (en anglès). motorcyclemuseum.org. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ «Kel Carruthers» (en anglès). Sport Australia Hall of Fame. [Consulta: 27 setembre 2020].
* ↑ «Still on form» (en anglès). Motor Cycle, 13-12-1964, pàg. 45 [Consulta: 24 maig 2014]. «As a final warm-up for his forthcoming European race debut, Australian star Kelvin Carruthers won four races on his two-fifty Honda four at the Victorian Grand Prix»
* ↑ (en anglès) Motor Cyclist Illustrated, 5-1968, pàg. 10, 12 [Consulta: 24 maig 2014].
* ↑ (en anglès) American Motorcyclist. American Motorcyclist Association, 3-1979, pàg. 30. ISSN: 0277-9358.
* ↑ «Kel Carruthers Isle of Man TT results» (en anglès). Iomtt.com. [Consulta: 14 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Entrevista a Kel Carruthers a Superbikeplanet.com de 1996 (anglès)
Campions del Món de motociclisme de 250cc i Moto2$^1$ :
1949 - Ruffo
1950 - Ambrosini
1951 - Ruffo
1952 - Lorenzetti
1953 - Haas
1954 - Haas
1955 - Müller
1956 - Ubbiali
1957 - Sandford
1958 - Provini
1959 - Ubbiali
1960 - Ubbiali
1961 - Hailwood
1962 - Redman
1963 - Redman
1964 - Read
1965 - Read
1966 - Hailwood
1967 - Hailwood
1968 - Read
1969 - Carruthers
1970 - Gould
1971 - Read
1972 - Saarinen
1973 - Braun
1974 - Villa
1975 - Villa
1976 - Villa
1977 - Lega
1978 - Ballington
1979 - Ballington
1980 - Mang
1981 - Mang
1982 - Tournadre
1983 - Lavado
1984 - Sarron
1985 - Spencer
1986 - Lavado
1987 - Mang
1988 - Pons
1989 - Pons
1990 - Kocinski
1991 - Cadalora
1992 - Cadalora
1993 - Harada
1994 - Biaggi
1995 - Biaggi
1996 - Biaggi
1997 - Biaggi
1998 - Capirossi
1999 - Rossi
2000 - Jacque
2001 - Kato
2002 - Melandri
2003 - Poggiali
2004 - Pedrosa
2005 - Pedrosa
2006 - Lorenzo
2007 - Lorenzo
2008 - Simoncelli
2009 - Aoyama
2010 - Elías
2011 - Bradl
2012 - M. Márquez
2013 - Espargaró
2014 - Rabat
2015 - Zarco
2016 - Zarco
2017 - Morbidelli
2018 - Bagnaia
2019 - À. Márquez
2020 - Bastianini
2021 - Gardner
2022 - Fernández
2023 - Acosta
2024 - Ogura :
$^1$El campionat de 250cc se substituí pel nou de Moto2 la temporada de 2010. :