OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Èxit escolar

L'èxit escolar es defineix com la superació de l'abandonament escolar precoç. Dins la literatura científica, es fa referència a èxit escolar com a academic achievement, el qual es consolida quan s'evita aquest fet, principal causant del fracàs educatiu a nivell europeu.
Els factors que influeixen en l'assoliment de l'èxit escolar són principalment els problemes personals com per exemple situacions familiars, les dificultats d'aprenentatge o la fragilitat socioeconòmica. Tanmateix, també hi corresponen altres condicionants secundaris, com per exemple l'entorn, les relacions entre l'alumne-professorat i la disponibilitat dels recursos educatius.
No assolir l'èxit educatiu és un fet directament relacionat tant amb el present com amb el futur, ja que les repercussions que tindrà seran notables. Alguns d'aquests exemples ho són veure's en situació d'atur, d'exclusió social o cultural, la vinculació amb la pobresa i la manca de domini del llenguatge.

## Actuacions Educatives d'Èxit

Amb la finalitat d'assegurar l'assoliment de l'èxit educatiu, la Comissió Europea pretén reduir l'índex d'abandonament escolar precoç a menys del 10% a tots els països integrants de la Unió Europea de cara a l'any 2020 mitjançant la implementació d'estratègies globals preventives així com el garantir iniciatives d'intervenció. Aquestes iniciatives d'intervenció són un dels objectius principals de la Comissió Europea en relació a l'educació.
És per aquest motiu que s'apliquen i es segueix com a model d'orientació les Actuacions Educatives d'Èxit, definides com les principals responsabilitats educatives. L'aplicació d'aquestes s'exemplifica per exemple amb la European Toolkit for Schools, un mitjà que ofereix propostes i recursos per promoure l'èxit educatiu i evitar l'abandonament, com ho són les Comunitats d'Aprenentatge. Aquestes estratègies comporten un procés de transformació social tant al centre educatiu com a l'entorn geogràfic de forma inclusiva.

## Referències

* 1 2 «Early School Leaving - European Comission».
* ↑ [La importancia del entorno en el proceso de aprendizaje - enseñanza La importancia del entorno en el proceso de aprendizaje - enseñanza] (tesi) (en castellano).
* ↑ «European Comission: Early School Leaving». [Consulta: 9 maig 2019].
* ↑ «La responsabilidad. Educar en valores».
* ↑ European Toolkit for Schools (tesi).
* ↑ «Estrategias de aprendizaje para evitar el fracaso escolar».
* ↑ Flecha, A., García, R., Gómez, A., & Latorre, A. (2009). Participación en las escuelas de éxito una investigación comunicativa del proyecto Includ-ed. Cultura y educación,183-196. Retrieved from http://www.reus.cat/sites/reus/files/05_08_participacion_escuelas_de_exito_included.pdf
# École supérieure d'électricité

L'École Supérieure d'Electricité, també anomenada Supelec, és una Grande école d'enginyeria de França fundada el 1894. Està situada a Gif-sur-Yvette, Metz, Rennes, França. És un establiment públic d'ensenyament superior i recerca tècnica on es pot aconseguir el diploma d'enginyer de Supelec (Màster Ingénieur Supelec), el diploma Màster recerca i de doctorat, Mastère spécialisé i MOOC.
L'ingrés a Supelec s'efectua per concurs Centrale-Supélec (estudiants francesos), xarxa (Top Industrial Managers for Europe) o programa europeu ERASMUS (estudiants Europe). La majoria dels estudiants francesos són admesos després de dos o tres anys de classes preparatòries. Aquests dos anys equivalen als dos primers anys d'estudis universitaris, en els quals s'estudia a fons sobretot Matemàtiques i Física. Un nombre important d'estudiants prové d'universitats internacionals de la xarxa TIME (Top Industrial Managers for Europe).

## Graduats famosos

* Anatole Abragam, físic francès
* Pierre Schaeffer, enginyer, investigador, teòric, compositor i escriptor francès, creador de la música concreta i la música electroacústica
* Joachim Sudria, enginyer i professor francès, fundador i primer director de la prestigiosa École Spéciale de Mécanique et d'Electricité (1905)
* Pauline Oliveros, compositora nord-americana especialista en l'experimentació electroacústica.

## Referències

* ↑ (francès)Rapport d'évaluation de Supélec Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ (francès)« Avec Centrale-Supélec, nous ne voulons pas seulement mélanger deux cultures mais créer une nouvelle école » Arxivat 2016-02-08 a Wayback Machine.
* ↑ (francès)Hommage à Anatole Abragam (1914-2011)
* ↑ (francès)Biographie Arxivat 2020-05-10 a Wayback Machine.
* ↑ (francès)Joachim Sudria. "Les Unités électriques, exposé critique à l'usage des élèves des écoles techniques et des candidats", 1949
# École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris

Fundada en 1882, l'École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris (Escola Superior de Física i de Química Industrials de París), també anomenada ESPCI, és una Grande école d'enginyeria de França. Està situada a París, França: Campus PSL Research University.
L'ESPCI ParisTech és un establiment públic d'ensenyament superior i recerca tècnica. L'Escola lliura
* el diploma d'enginyer d'ESPCI (Màster Ingénieur ESPCI)
* 6 diploma Màster recerca i de doctorat
* MOOC.

## Laboratoris d'investigació

* Física,
* Química,
* Biologia,
* Biotecnologia

## Graduats famosos

* Marie Curie, física i química polonesa
* Philippe Dreyfus, pioner de la informàtica a França
* Hélène Langevin-Joliot, física nuclear francesa
* Georges Urbain, químic francès
* Éliane Montel, física i química francesa.

## Mestre famós

* Paul Langevin, físic francès

## Referències

* ↑ (anglès)ESPCI Paris Arxivat 2017-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ (francès)L'école des Prix Nobel se métamorphose
* ↑ (francès)Paris : l'école des prix Nobel s'offre un méga lifting

## Enllaços externs

* École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris - Lloc web oficial
# Élan Club de Mitsoudjé

L'Élan Club de Mitsoudjé és un club de futbol de la ciutat de Mitsoudjé, Comores. Vesteix de groc i vermell.

## Palmarès

* Lliga de Comores de futbol:
       1994-95, 1995-96, 2003-04, 2010
* Copa de Comores de futbol:
       2004-05
* Supercopa de Comores de futbol:
       2011

## Referències

* ↑ «Foto de l'equip». dinisamir.centerblog.net. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Comoros - List of Cup Winners». RSSSF.
# Íbex d'Etiòpia

L'íbex d'Etiòpia (Capra walie) és una espècie del gènere Capra. Anteriorment se'l considerava una subespècie de la cabra dels Alps, però actualment se'l considera sovint una espècie pròpia.
És l'únic caprí de l'Àfrica subsahariana, on s'ha pogut mantenir gràcies al clima temperat de les muntanyes i altiplans etíops. Tanmateix, es troba amenaçat d'extinció, amb una població que no supera els 500 exemplars, pressionat per la caça furtiva i l'agriculturització del seu hàbitat.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Índex R-word

L'Índex R-word és un índex que The Economist ha anat calculant durant anys i que mesura la probabilitat d'una recessió relacionant-la amb el nombre de vegades que aquesta paraula apareix al Washington Post i al New York Times en un trimestre.

## Referències

* The Economist (US): The Recession index
# Estadi HaYud-Alef

L'Estadi HaYud-Alef, (en hebreu: אצטדיון הי"א באשדוד), és un estadi multipropòsit que es troba en la ciutat de Asdod, a Israel. Deu el seu nom a Els 11 atletes, Qui van ser assassinats per terroristes Durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972. Actualment l'estadi és utilitzat per tres equips de futbol de asdod: el Moadon Sport Ashdod, el Maccabi Ironi Asdod, i el Hapoel Asdod. Avui l'estadi té una capacitat de 7.800 seients.
La seva construcció va començar en 1961. En el moment de la inauguració, en 1966, només hi havia una superfície herbosa i una paret al seu voltant. El 1972 es van construir seients de formigó, al costat oest. El 1990, es van afegir escons als costats del nord i del sud.

## Vegeu també

* Estadis de futbol a Israel
# Eufònia gorjagroga

L'eufònia gorjagroga (Euphonia hirundinacea) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Fringillidae. Es localitza des de Mèxic fins a Panamà. Com totes les espècies del seu gènere, es debat sobre la seva possible pertinença a la família Thraupidae.

## Referències

* ↑ «Eufònia gorjagroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Opistosoma

L'opistosoma (opisthosoma) és la part posterior del cos d'alguns artròpodes darrere del prosoma (cefalotòrax). És una característica distintiva del subfílum Chelicerata, al qual pertanyen els aràcnids i els xifosurs, entre d'altres. Malgrat que és similar en molts aspectes a un abdomen (i sovint se li dona aquest nom), l'opistosoma es diferencia per la seva inclusió dels òrgans del sistema respiratori i el cor.

## Segments

El nombre de segments i apèndixs de l'opistosoma varia. Els escorpins en tenen tretze. Hi ha aràcnids que en tenen menys, com els opilions, que només en tenen deu. En general, a l'opistosoma els apèndixs són absents o estan reduïts. A les aranyes, s'hi troben les fileres, que són uns apèndixs per on segreguen la seda; sovint n'hi ha tres parells.

## Referències

* ↑ Peter Ax. «Chelicerata». A: Multicellular Animals. Springer, p. 83–85. ISBN 9783540674061.
* ↑ Jeffrey W. Shultz & Ricardo Pinto-da-Rocha. «Morphology and functional anatomy». A: Harvestmen: the Biology of Opiliones. Harvard University Press, 2007, p. 14–61. ISBN 9780674023437.
* ↑ Melic, Antonio; Barrientos, José Antonio; Morano, Eduardo; Urones, Carmen «Clase Arachnida - Orden Araneae» (pdf) (en castellà). Revista IDE@-SEA, 11, 30-06-2015, pàg. 1-13. ISSN: 2386-7183.
# (34) Circe

(34) Circe és l'asteroide núm. 34 de la sèrie, descobert per en Jean Chacornac (1823-73) a París el 6 d'abril del 1855.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 16. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ JPL Small-Body Database Browser
# Vicente María Vera de Aragón y Enríquez

Vicente María Vera de Aragón y Enríquez (Mèrida, 2 de juliol de 1731 - Madrid, 5 d'abril de 1813) va ser un aristòcrata i militar espanyol, comte i després duc de La Roca i marquès de Peñafuerte. Era fill del mariscal de camp Vicente Javier Félix de Vera de Aragón y Ladrón de Guevara, comte de La Roca, i de María Josefa Enríquez de Navarra y Dávalos, marquesa de Peñafuerte.

## Biografia

En 1739 ingressà com a cadet al Regiment de Dragons d'Extremadura, on el 1741 va ascendir a tinent. En 1747 es va casar amb la comtessa de Requena i en 1750 fou nomenat capità del Regiment de Milícies de Badajoz, del que en fou nomenat coronel en 1753. En 1765 va rebre el grau de coronel d'infanteria i en 1767 fou nomenat cap del Regiment Fix d'Infanteria de Badajoz. En 1773 fou ascendit a brigadier, el 1779 a mariscal de camp i el 1789 a tinent general. El rei Carles III d'Espanya li va concedir l'Orde del Toisó d'Or el 4 d'abril de 1794 i poc abans el va fer duc de la Roca i Gran d'Espanya. En 1763 fou admès com a acadèmic a la Reial Acadèmia Espanyola de la Llengua.
Entre 1791 i 1793 fou capità general suplent d'Estremadura, fins que l'11 de gener de 1793 fou nomenat capità general de València. El seu mandat va coincidir amb la Guerra Gran i va prendre la mesura polèmica d'expulsar de València als residents francesos, cosa que el va enfrontar a l'arquebisbe. El 26 de febrer de 1795 deixà el càrrec i fou nomenat membre del Consell d'Estat. De 1795 a 1798 va ser president de la Reial Acadèmia de la Història. També fou acadèmic de mèrit de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, membre de l'Acadèmia de Sant Carles de València i de l'Academia de Buenas Letras de Sevilla.
El 12 de febrer de 1802 fou nomenat majordom major i gentilhome de cambra del príncep Ferran (futur Ferran VII), i el 20 de febrer de 1808 fou ascendit a capità general dels Reials Exèrcits. Va morir a Madrid durant la guerra del Francès, en la qual no va participar per mor de la seva avançada edat.

## Referències

* ↑ Vicente María Vera de Aragón y Enríquez de Navarra, 1. duque de la Roca, geneallnet.
* ↑ Adolfo Barredo de Valenzuela Nobiliario de Extremadura, Volum 4
* ↑ Vicente María Vera de Aragón y Enríquez. Duque (I) y conde (VII) de la Roca, marqués de Peñafuerte (V), Reial Acaèmia de la Història
# Índex Schmidt de dolor per picada

L'Índex Schmidt de dolor per picada és una escala de dolor que gradua en forma relativa el dolor causat per diferents picades d'himenòpters. Va ser desenvolupat per Justin O. Schmidt (n. 1947), un entomòleg del Centre de Recerca d'Abelles Carl Hayden d'Arizona, Estats Units. Schmidt ha publicat diversos treballs sobre el tema i indica que ha estat picat per la majoria dels Hymenoptera que piquen.
El seu treball original data de 1983, quan va intentar sistematitzar i comparar les propietats hemolítiques dels verins dels insectes. L'índex que presentava en el seu treball començava en 0 per a picades que no produeixen cap tipus d'efecte sobre els éssers humans, assignava un valor de 2 al dolor produït per la picada d'una abella comuna o una vespa i el nivell 4 a les picades més doloroses. Synoeca septentrionalis, juntament amb altres vespes del gènere Synoeca, les formigues bela i les vespes caça taràntules van ser les úniques espècies que va identificar amb el nivell 4. A més va incloure en el seu treball una descripció dels exemples de picades més doloroses, per exemple: "les picades de Paraponera clavata generen un dolor immediat extremadament alt i insensibilitat enfront de la pressió aplicada amb la punta d'un llapis afilat, un tremolor i un desig incontrolable de sacsejar la zona afectada."
Schmidt ha perfeccionat repetidament la seva escala, inclòs un article publicat el 1990, que classifica les picades de 78 espècies i 41 gèneres d'himenòpters, i que culmina amb un llibre publicat el 2016.
Una entrada a The Straight Dope va informar que "xifres increïblement exactes" que no apareixen en cap dels articles científics publicats de Schmidt van ser "extrets d'ell" per la revista Outside per un article que va publicar el 1996.
El setembre de 2015, Schmidt va rebre el premi Ig Nobel de fisiologia i entomologia amb Michael Smith per la seva investigació sobre himenòpters.

## Referències

* ↑ Schmidt, Justin O.; Blum, Murray S.; Overal, William L. «Hemolytic activities of stinging insect venoms». Archives of Insect Biochemistry and Physiology, 1, 2, 1983, pàg. 155–160. DOI: 10.1002/arch.940010205.
* ↑ Schmidt, Justin O. «Hymenoptera Venoms: Striving Toward the Ultimate Defense Against Vertebrates». A: Insect Defenses: Adaptive Mechanisms and Strategies of Prey and Predators. Albany (Nova York): State University of New York Press, 1990, p. 387–419. ISBN 0-88706-896-0.
* ↑ Schmidt, Justin. The Sting of the Wild. Baltimore, Maryland: Johns Hopkins University Press, 2016. ISBN 978-1-4214-1929-9.

## Bibliografia

* Conniff, Richard. "The King of Sting", in Outside, v. 21 n. 4 (Abril 1996), pàg. 82–84, 147.
* Conniff, Richard. "Stung: How tiny little insects get us to do exactly as they wish", Discover, June 2003.
* Evans, David L. Insect Defenses: Adaptive Mechanisms and Strategies of Prey and Predators, Table 14.1, 1990. ISBN 0-88706-896-0
* Berenbaum, Maig "A Stinging Commentary Arxivat 2010-12-16 a Wayback Machine.", in American Entomologist, (Summer 2003).

## Enllaços externs

* La composició química dels verís dels insectes - Inclou una representació gràfica de l'índex
* Índex Schmidt de dolor per picada
# Orquestra de la Societat Gironina de Concerts

L'Orquestra de la Societat Gironina de Concerts va ser fundada l'any 1916. Va ser un projecte de la Societat Athenea, que va ser una entitat per al foment de l'art i la cultura que un grup d'intel·lectuals gironins van crear a començaments de 1913.

## Història

La Societat Athenea fou una entitat per al foment de l'art i la cultura que un grup d'intel·lectuals gironins, encapçalats per R. Masó i Xavier Montsalvatge van fundar a començaments de 1913. Entre aquests intel·lectuals hi trobem també Miquel de Palol, Carles Rahola, Joaquim Pla i Laureà Dalmau. La majoria de les seves activitats tenien lloc en una antiga nau industrial rehabilitada, amb una sala amb petit escenari, pensada per a exposicions, concerts, lectures i conferències.
L'Orquestra de la Societat Gironina de Concerts va ser la primera orquestra simfònica que es va crear formalment a la ciutat de Girona, el 1916, sota la direcció del mestre Antoni Juncà, i la formaven uns 40 components:
* Violí concertino: Joaquim Vidal.
* Primers violins: T. Mollera, E. Figueras, J. Rué, Rafael Serra, P. Romaguera, J. M. Carbonell i J. Baró.
* Segons violins: J. Juanola, J. M. Jaumeandreu, R. Pujol, N. Clà, P. Carbonell, J. Pla i Ferran Prunell.
* Violes: J. Serra Oliva, J. Saló i J. Clà.
* Violoncels: Tomàs Sobrequés, J. M. Serra i Sants Sagrera.
* Contrabaixos: Pau Orri, S. Saló i Joan Roig.
* Flautí: Sebastià Orri.
* Flautes: Enric Oliva i P. Veiga.
* Oboè: Marià Massalleras (de Portbou).
* Clarinets: Lluís Cuadros i J. Baró.
* Trompes: J. Gibert i P. Costey.
* Trompetes: C. Ayala, J. Garcia i Jaume Saló.
* Trombons: J. March i T. Caballé.
* Fiscorn: J. March Pla.
* Tuba: J. Garrido.
* Tímpani: J. Mainou.
* Percussió: F. Marcelino.

## Referències

* ↑ BRUGUÉS, Lluís. La Música a la ciutat de Girona, p. 130 a 133.
* ↑ BRUGUÉS, Lluís. La música a la ciutat de Girona (tesi). Universitat de Girona, UdG, p. 134.
# Orquestrina La Vallessana

L'Orquestrina La Vallessana (volgudament amb doble essa) va ser una formació musical sabadellenca que interpretava balls de saló entre 1978 i 1988. La van formar tres persones que vivien juntes: el filòleg Joan Torroella (percussió), l'arquitecte Toni Sorolla (contrabaix) i el músic Joan Alavedra (acordió). Ben aviat s'hi va afegir l'actor i doblador Jordi Boixaderas com a vocalista. Hi van passar també el músic Pau Tarruell (saxo), Carles Pineda (saxo), Joan Prat (bateria) i, encara més endavant, el traductor Joan Sellent, l'actriu Mont Plans i el músic Manel Tortajada (bateria). El 1988 el conjunt es va professionalitzar, convertit en el Quartet Lisboa. L'any 2014, alguns dels membres van fer dos concerts a la Cava Urpí de Sabadell, per recordar els vells temps.

## Referències

* ↑ Prat Fernàndez, Cesc «Jordi Boixaderas. Una veu vallesana coneguda, avui abocada al doblatge». Vallesos, 23, 2022, pàg. 30-31. ISSN: 2014-1882.
* 1 2 Colomer, Víctor «Cava Urpí ressuscita l'Orquestrina Vallesana i la nostàlgia de la nostàlgia». Diari de Sabadell, 27-12-2014, pàg. 27.
* ↑ «“Mai no diria prou a pujar dalt de l'escenari”», 06-11-2008. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «Diari de Sabadell: Ball amb l’Orquestrina La Vallesana | Mitjans | U i U Promotors». [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «Sabadellencs, torna la Vallessana!». [Consulta: 23 abril 2022].
# Estadi Municipal de Vilatenim

L'Estadi Municipal de Vilatenim és l'estadi on l'equip de la Unió Esportiva Figueres disputa els seus partits de futbol. Està ubicat a la sortida est de la ciutat de Figueres, a Vilatenim. Té una capacitat de 9.472 espectadors.

## Història

A mitjans de la dècada dels 1980, i davant l'imminent ascens del club a la Segona Divisió A, la junta directiva que presidia Emili Bach havia emprès la construcció d'un nou terreny de joc. L'Ajuntament de Figueres adquirí uns terrenys al barri de Vilatenim per construir-hi un estadi que substituís l'antic i insuficient camp del carrer d'El Far. El 28 de desembre de 1985, adjudicà les obres del nou estadi de propietat municipal, segons el projecte de l'arquitecte local Enric Fita i amb un pressupost inicial de 139.704.632 pessetes, que incloïa un terreny de joc de 105 x 70 metres, amb aparcaments per a vehicles i accessos. La capacitat inicial fou de 4.927 espectadors. La il·luminació constava de quatre torres de 30 metres d'alçada. El pressupost es cobriria amb 90 milions de pessetes de l'Ajuntament, 25 milions de la Diputació de Girona i 25 més de la Generalitat de Catalunya. A criteri del club, s'amplià la capacitat fins als 9.472 espectadors, dels quals 2.023 sota cobert en tribuna, per la qual cosa el pressupost final s'enfilà per sobre dels 200 milions de pessetes. D'aquest augment, la U.E. Figueres n'aportà 45 milions. El 19 de gener de 1986 es col·locà la primera pedra i el 25 d'agost s'inaugurà oficialment. El partit d'inauguració, el 25 d'agost de 1986, es va disputar contra el FC Barcelona.
Aquella nit, el Barça de Venables (i amb jugadors de renom com Urruti, Julio Alberto, Amor, Archibald i Lineker) caigué inesperadament amb una derrota contundent: 3 gols a 1. El camp estava ple de gom a gom i segons les cròniques es van recaptar 14 milions de pessetes. Al minut 48 de partit, El Figueres ja guanyava 3-0, amb gols de Cuevas (heroi de la nit segons la premsa esportiva), Valor (p.) i Valdo. El gol de l'honor barcelonista el va fer Nayim al minut 86.

## Referències

* 1 2 3 «Estadi Municipal de Figueres». Web oficial de la Unió Esportiva Figueres. Arxivat de l'original el 25 de desembre 2019. [Consulta: 22 maig 2013].
* 1 2 «Unió Esportiva Figueres S.A.D.» (en castellà). La Futbolteca, 2012. [Consulta: 22 maig 2013].
* ↑ Digital, La Vanguardia. «Edición del martes, 26 agosto 1986, página 33 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). [Consulta: 31 març 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial de la UE Figueres
# European Bioinformatics Institute

L'European Bioinformatics Institute (Institut Europeu de Bioinformàtica, en català) és un centre de recerca de bioinformàtica que forma part del European Molecular Biology Laboratory (Laboratori europeu de biologia molecular, en català) i que està ubicat a Hinxton, Anglaterra. La institució combina una intensa activitat de recerca amb el desenvolupament i manteniment d'un conjunt d'eines, serveis i bases de dades de bioinformàtica.

## Serveis i eines bioinformàtiques disponibles al European Bioinformatics Institute

* Índex de les bases de dades de la institució
* Índex de les eines bioinformàtiques ofertes per la institució
* Índex dels serveis oferts per la institució

## Vegeu també

* European Molecular Biology Laboratory
* National Center for Biotechnology Information

## Referències

* ↑ Wright VA, Vaughan BW, Laurent T, Lopez R, Brooksbank C, Schneider MV. «Bioinformatics training: selecting an appropriate learning content management system--an example from the European Bioinformatics Institute.». Brief Bioinform, 11, 6, 2010. DOI: 10.1093/bib/bbq023.

## Enllaços externs

* Pàgina web del European Bioinformatics Institute