OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thuja occidentalis

La tuia del Canadà, arbre de la vida, tuia, tuia d'Occident, xiprer de ventall, ciprer de ventall o tua (Thuja occidentalis) és una espècie de conífera de la família Cupressaceae, cultivada com arbre ornamental sota el nom d′Arbor Vitae americà. És endèmic del nord-est d’Amèrica del Nord.

## Morfologia

És un arbret que fa només uns 3-6 m d'alt. L'escorça és marró-vermellosa, el fullatge es disposa de manera plana. Les pinyes són primes marrons quan maduren de 10 a 15 mm de llarg i de 4 a 5 mm d'amplada. Les branques poden arrelar si l'arbre es tomba.

## Usos

En la cultura tradicional dels amerindis Ojibwe en deien Nookomis Giizhik (“El Cedre Àvia”), i era el tema de llegendes sagrades i d'usos medicinals. Les fulles d'aquest arbret són riques en vitamina C i es creu que van guarir l’escorbut Jacques Cartier i el seu equip l'any 1535 Pel seu compost neurotòxic tuiona el seu ús perllongat pot ser perillós.
Durant el segle xix se'n va aplicar externament la tintura o ungüent contra els cucs i altres afeccions.

## Galeria

* Fulles
* Tronc
* A Wisconsin (USA)
* A Varsòvia

## Notes

* ↑ «Thuja occidentalis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Thuja occidentalis Linnaeus 1753». conifers.org. Gymnosperm Database. Arxivat de l'original el 2007-07-05. [Consulta: 10 gener 2012].
* ↑ Geniusz, Wendy Makoons (2009). Our Knowledge is not Primitive. Syracuse, NY: Syracuse University Press
* ↑ Russell M. Burns and Barbara H. Honkala (Technical Coordinators). «Thuja occidentalis L.: Northern White-Cedar». Silvics of North America (Agriculture Handbook 654), December 1990. Arxivat de l'original el 2012-09-10. [Consulta: 10 gener 2012].
* ↑ Hoffmann, David. Medical Herbalism: Principles and Practices. Healing Arts Press, 2003, p. 588.
* ↑ Grieve, M. A Modern Herbal. London: Jonathan Cape, 1931, p. 177.

## Enllaços externs

* Conifer Specialist Group (1998). Thuja occidentalis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).
* Gymnosperm Database: Thuja occidentalis
* Borealforest.org: Thuja occidentalis
# Operació Força Deliberada

L'Operació Força Deliberada fou una campanya de bombardejos duta a terme per l'OTAN per debilitar la força militar de l'Exèrcit de la República Srpska i impedir l'atac sobre les àrees segures de Bòsnia i Hercegovina designades en el context de la Guerra de Bòsnia. La campanya s'allargà entre el 30 d'agost i el 20 de setembre de 1995 i hi participaren uns 400 avions i 5000 efectius.

## Referències

* ↑ Holbrooke, Richard. To End a War. New York: Modern Library, 1999, p. 327. ISBN 0-375-75360-5. OCLC 40545454.
* ↑ [6 febrer 2010] NATO Handbook: Evolution of the Conflict. NATO.
* ↑ Bethlehem, Daniel L.; Weller, Marc. The 'Yugoslav' Crisis in International Law. 5. Cambridge University Press, 1997, p. liii. ISBN 978-0-521-46304-1.
* ↑ Carnes, Mark Christopher. American national biography. 29. Oxford University Press, 2005, p. 29.

## Vegeu també

* Matança de Srebrenica
* Setge de Sarajevo

## Enllaços externs

* Operation Deliberate Force Arxivat 2008-11-10 a Wayback Machine. al web de la NATO, 16 de desembre de 2002.
* "Operation Deliberate Force," Globalsecurity.org.
* "Aircraft Carrier USS America Replaces USS Roosevelt in Adriatic," 12 September 1995, CNN.
* "Louder Than Words," TIME magazine, September 11, 1995. Arxivat de maig 25, 2013, a Wayback Machine.
* "If U.S. Force Is Needed In Bosnia," by Michael Johns, The Christian Science Monitor, 25 February 1994.
# 168 aC

El 168 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Paulus i Cras o també any 586 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «168 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antic Egipte

* Ptolemeu VI Filomètor i Ptolemeu VIII Evergetes II envien una petició d'ajut a la Lliga Aquea contra Antíoc IV Epífanes o l'enviament de Licortes i Polibi com a assessors militars. Com que Antíoc és obligat pels romans a renunciar als seus projectes, els assessors no actuen.
* Gai Popil·li Lenat va com a ambaixador davant el rei selèucida Antíoc IV Epífanes, quan el rei avança amb el seu exèrcit contra Alexandria. L'adverteix de no fer la guerra contra Egipte i li entrega una carta del senat en aquest sentit, que el rei promet prendre en consideració. Popil·li Lenat traça un cercle entorn del rei i el commina a no travessar-lo sense prendre una decisió. Aquest gest d'audàcia espanta el rei, que ha d'acceptar immediatament la imposició romana.

### Il·líria

* Inici i final de la Tercera guerra il·líria. El pretor Luci Anici Gal que dirigia l'exèrcit romà, venç a Genci, rei del Regne d'Il·líria i aliat amb Perseu de Macedònia, i incorpora el territori als dominis de Roma.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Luci Emili Paulus i Gai Licini Cras.
* Licini Cras rep la província de la Gàl·lia Cisalpina, però en lloc de prendre'n possessió se'n va a Macedònia.
* Emili Paulus a la primavera, derrota els il·liris i arriba al Regne de Macedònia i el 22 de juny obté la victòria en la batalla de Pidna, que posa fi a la Tercera Guerra Macedònica. Perseu de Macedònia es rendeix, és fet presoner i portat davant Paulus que el tracta amb cortesia i amabilitat. Aquest mateix any, després de Pidna, el Regne de Macedònia passa a poder de Roma. Per aquesta victòria, Emili Paulus rep l'agnomen de Macedònic.

## Necrològiques

* Cecili Estaci, comediògraf.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Polibi. Història, XXVIII, 3
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLV, 12
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLIV, 17
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLV, 3
* ↑ Polibi. Història, XXX, 13
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLV,17
* ↑ Matyszak, Philip. The Enemies of Rome From Hannibal to Attila the Hun (en anglès). Thames and Hudson, 2004, p. 53. ISBN 050025124X.
* ↑ Suetoni. De viris illustribus: Terentius, 12
# Oratori de Sant Pau

L'oratori de Sant Pau és d'estil gòtic que data de principis del segle XV. El seu frontis forma angle amb la façana principal del palau Episcopal.
Amb el pas dels anys es va afegir un pis superior que va desfigurar completament el seu aspecte primitiu. Consta d'una arquivolta amb decoració de temàtica vegetal. Presideix el conjunt amb una imatge de Sant Pau i damunt un Santcrist amb amb relleus simbòlics. El portal exterior té una forma ogival i l'interior consta d'una nau amb enteixinats de fusta.
L'oratori de Sant Pau acull la primera sala del museu Diocesà de Mallorca, que continua per dependències veïnes del palau Episcopal. El museu consta la de nombroses obres entre les quals podem destacar el retaule de Sant Jordi, obra de Pere Niçart, diversos quadres gòtics de Joan Daurer, Pere Terrencs i Martí Tomer, i el curiós drac embalsamat identificat com el Drac de na Coca.
Al 2004 les estances del museu varen passar per unes obres i les seves instal·lacions es varen traslladar provisionalment a l'Oratori del Seminari Vell.

## Referències

* ↑ Valero Martí, Gaspar; Bonnín, Biel; Sastre, Vicenç. Itineraris pel centre històric de Palma. 3a. edició revisada. Palma: Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 978-84-87159-49-7.
# Hôtel-Dieu de Carpentràs

L'Hôtel-Dieu de Carpentras és un antic hospital a la capital de Comtat Venaissí. Tot i no ser el primer que es va construir a Carpentras, sí en fou el més gran fins que els seus serveis es transferiren a un hospital modern el 2002, quan es va tancar com a centre hospitalari i l'edifici passà a tenir altres funcions.
# Edifici del Centre Moral de Gràcia

L'Edifici del Centre Moral i Instructiu de Gràcia, situat al carrer de Ros de Olano de la Vila de Gràcia (Barcelona), està catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment, és la seu del Centre Moral i Instructiu de Gràcia i de la Colla Timbaler del Bruc de Sant Medir.

## Descripció

Consta de planta baixa i dos pisos, i és de planta en forma de «L». Disposa d'un llarg passadís que comunica amb les estances de la dreta i del fons de la parcel·la, on hi ha un petit teatre (vegeu Teatre del Centre Moral i Instructiu de Gràcia).
La façana té una composició d'obertures de tres eixos verticals, sent el central el protagonista al disposar del balcó i l'obertura més gran. Té una planta baixa amb obertures molt verticals emmarcades amb maó vist com la major part de la façana. Apareixen arcs escarsers sobre les finestres i arc carpanell sobre el portal d'accés.
Al pis hi ha un balcó central amb llosana ovalada formada per cinc filades de maó vist en voladís una sobre l'altre. Aquest balcó es completa amb barana de ferro forjat i obertura descarregada mitjançant un arc de llibret de totxo, solució emprada també en altres obertures menors, com la sèrie que conforma la galeria del segon pis.
La teulada és plana amb terrat del qual surt un àtic a línia de façana. El remat perimetral de la façana és un mur també de maó vist que fa de barana i està força ornat amb elements de maó semblant merlets.
Artísticament cal destacar el treball de maó, que amb una tècnica molt acurada soluciona tots els elements de la façana: arcs, emmarcaments, trencaaigües i remats. També són notables les complexes baranes de ferro forjat dels balcons i els suports de ferro de les banderes i llums de la façana. L'edifici es considera modernista pel tipus d'estil de les decoracions i el domini en la utilització del maó i el ferro. Dins de l'estil modernista, el tipus de composició de façana té influència medievalista pel domini del ple sobre el buit i el remat amb merlets.

## Història

Va ser projectat el 1904 per Francesc Berenguer, que en aquella època era el vicepresident de l'entitat, tot i que els plànols foren signats per Miquel Pascual, ja que Berenguer no tenia el títol d'arquitecte.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Centre Moral de Gràcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Centre Moral de Gràcia». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Centre Moral de Gràcia». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Illa Baró de Viver

L'Illa Baró de Viver és una obra postmodernista de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Illa Baró de Viver es troba al Passeig de Santa Coloma. L'edifici existents és part d'un projecte més extens que volia substituir el barri de cases barates construït amb motiu de l'Exposició Universal de 1929, i re allotjar els habitants de les barraques que encara quedaven per Montjuïc.
La renovació del barri implicava la construcció d'una gran sala tancada per dos elements còncaus més un espai transversal situat en un punt intermedi. L'objectiu era resoldre parcialment l'aïllament urbà del barri a partir d'una gran illa de cases que creés el seu propi espai públic, autònom i indiferents envers la versatilitat morfològica de la resta de la ciutat.
D'aquesta manera, els habitatges conformen tres unitats per replà i així s'eviten els patis interiors permetent que els edificis donin a la sala central. Una plataforma acaba amb el desnivell entre el passeig de Santa Coloma i el carrer inferior. Sota seu hi ha els espais d'aparcament i els comerços.
Del conjunt és destacable la contundència formal, que podria assimilar-se amb el neoclassicisme, i que reforça la idea de crear un espai urbà. El resultat, però, potser va se contraproduent aïllant als seus habitants encara més: la zona recollia habitants d'escassos recursos així que va suposar un nucli de pobresa.
Tot i així, és indubtable el seu caràcter unitari i la seva entitat pel que fa al seu ús com habitatge públic municipal.

## Història

El Patronato de la Habitación de Barcelona, a través del Foment de l'Habitatge Popular, va comprar a la Marquesa de Castellvell, Maria Dolors d'Amat-Càrcer i de Ros, 52218,52 m2 l'any 1928. L'espai es trobava a la riba del riu Besòs i van ser construïts al 1929 rebent el nom de Baró de Viver.
L'any 1932 es va declarar la suspensió de pagaments, quelcom que va quedar en punt mort per la Guerra Civil. Al 1941 l'Ajuntament va dissoldre el Patronat i va quedar-se'n el patrimoni. Quatre anys més tard es va crear l'Institut Municipal de l'Habitatge, que se'n va fer carrer l'any 1956.
L'espai rebia el nom de Baró de Viver perquè era 'alcalde de la ciutat durant la dictadura de Primo de Rivera. Tot i que durant la República va canviar el nom pel de Pi i Margall, el General Franco va imposar els antics noms.
Amb l'arribada de població emigrant al 1958-59, es van construir nous blocs. Al 1985 es va dur a terme una reforma per l'aprovació del PERI (Pla Especial de Reforma Interior). Quatre anys més tard, el Patronat Municipal de l'Habitatge va construir un grup d'habitatges dits Gran Salón, obra de Donato.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9
# Anomoeotes nuda

Anomoeotes nuda és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
Es pot trobar a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ «Funet - Anomoeotes». [Consulta: 2 març 2025].
# Oratori dels Dolors

L'Oratori dels Dolors és una obra de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat a l'oest del nucli urbà de la població, al marge esquerre de la riera de Sant Vicenç. S'hi arriba per la carretera GI-614. Un cop passat el quilòmetre 15, a uns 10 metres al marge esquerre de la via, s'agafa un vell camí delimitat per unes altes parets de pedra seca, que baixa fins l'oratori. També s'hi pot accedir per l'antic camí de l'Aigua, el qual s'agafa des del desviament del mas de la Perafita, del terme de Roses.
Es tracta d'un petit oratori de planta semicircular, amb coberta a dues vessants, bastit amb pedra de diverses mides lligada amb morter de calç. Es troba fonamentat en un terreny en pendent força abrupte. A la part superior hi ha la fornícula, coberta per un arc de mig punt, que havia contingut la imatge. Resten impromptes de la reixa de ferro que protegia l'ídol a la repisa de la fornícula, bastida amb una llosa de pissarra. Tant exteriorment com interior, el parament conserva restes del revestiment arrebossat.

## Història

Aquests tipus d'oratoris es trobaven situats als camins que unien les diferents poblacions i llocs de culte, per tal que els caminants i pelegrins fessin parada en el viatge i resessin.
Per paral·lels amb altres oratoris documentats a la zona del cap de Creus i rodalia, la seva construcció ha estat datada entre els segles XVII i XVIII.

## Referències

* 1 2 3 4
# IBA Penya-segats costaners entre Porto Mosquito i Baia do Inferno

L'IBA Penya-segats costaners entre Porto Mosquito i Baia do Inferno es troba a l'illa de Santiago a l'arxipèlag de Cap Verd davant de la costa s'Àfrica del nord-oest al Oceà Atlàntic. Com a complement de l'Àrea Important per a les Aus terrestre (IBA) hi ha una IBA marina associada que proporciona un hàbitat d'alimentació per a la reproducció de les seves aus marines.

## Descripció

El lloc té unes 160 hectàrees que comprenen un tram de 8 km de penya-segats al llarg de la costa sud-oest de l'illa, des de Baia do Inferno fins a la vila de Porto Mosquito cap a l'est. Tot i que l'alçada mitjana del penya-segat és de 30 m, a Baia do Inferno arriben a 200 metres i són molt escarpades. El lloc ha estat identificat com IBA per BirdLife International perquè els penya-segats donen suport 25-30 parelles reproductores de cuajonc bec-roigs.
L'IBA marina limita amb la línia de costa i cobreix 13 km² d'aigües marines, amb una profunditat màxima de 244 m. Proporciona aliment d'hàbiat durant l'estacií de reproducció a 75–90 parelles de cuajonc bec-roigs.

## Referències

* ↑ «Coastal cliffs between Porto Mosquito and Baia do Inferno». Important Bird Areas factsheet. BirdLife International, 2013. [Consulta: 8 agost 2013].
* ↑ «Coastal cliffs between Porto Mosquito and Baia do Inferno - Marine». Important Bird Areas factsheet. BirdLife International, 2013. [Consulta: 8 agost 2013].
# Ajuntament de Sant Cugat del Vallès

L'antic edifici de l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès va ser la seu de l'ajuntament de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) des de 1932 fins al 2007. És un edifici civil que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, de planta rectangular format per planta baixa i dos pisos d'alçada. L'element més significatiu és la seva façana. En ella hi ha elements del repertori clàssic i del romàntic. Dominen els volums plans i la decoració es concentra en els balcons i portals. Hi ha elements clàssics: pilastres, columnes, cornises, frontó….però també elements de romanticisme neomedieval com pot ser la utilització en algunes finestres i la porta d'entrada de l'arc de mig punt. Les balustrades decoren els balcons i el coronament de la façana. La plaça de Barcelona va ser urbanitzada el 1860 en un pla on hi havia hagut una bòbila. La plaça primer es va anomenar Plaça de Isabel II. L'edifici de l'Ajuntament fou un Restaurant- Cafetí anomenat Rin, i la façana fou construïda per aquest objecte.
Actualment, l'edifici de l'ajuntament és a la Plaça de la Vila, 1. Va ser inaugurat per el president de la Generalitat de Catalunya, José Montilla el 3 de juliol de 2007.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Sant Cugat del Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Adrià (escriptor)

Adrià (Adrianus, Ἀδριανός) fou un escriptor grec que va florir vers l'any 433. Un resum en grec de la seva obra Isagoge Sacrarum Literarum, és recomanada per Foci.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Adria'nus». A: A dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Londres: John Murray, 1873 [Consulta: 4 gener 2009].
Viccionari
# Illa Christmas

L'illa Christmas (en anglès, Christmas Island) és una dependència d'Austràlia, localitzada a l'oceà Índic, a 2.360 km al nord-oest de Perth (Austràlia occidental) i a 500 km al sud de Jakarta, Indonèsia.
Els primers navegants europeus hi van passar el 1615, però només va rebre el seu nom pel capità anglès William Mynors, per la data de la nova descoberta, el 25 de desembre de 1643. La colonització britànica va començar el 1888, per explotar les mines de fosfats. Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per l'Imperi del Japó per aprofitar les seves mines de fosfats. Després de la guerra va passar a la Colònia de Singapur i finalment l'1 d'octubre de 1958 passa a Austràlia. L'únic ferrocarril de 18 km entre Flying Fish Cove i South Point va ser tancat el 1987.
La composició ètnica és de 70% xinesos, 20% europeus i 10% malais. Les principals religions són el 18,3% budistes, 19,4% musulmans, 18,5% cristians, i 6% d'altres. L'anglès n'és l'idioma oficial, però també s'hi parlen el xinès i el malai.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «0017679.xml Illa Christmas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Andrews, Charles William. British Museum (Natural History). A monograph of Christmas Island (Indian Ocean) : (en anglès). Londres: British Museum, 1900. DOI 10.5962/bhl.title.52551.
* 1 2 3 «Christmas Island». The World Factbook. CIA. [Consulta: 26 gener 2021].

## Bibliografia

* Andrews, Charles. W. «A Description of Christmas Island (Indian Ocean)» (en anglès). Geographical Journal, 13, 1, 1899.
* National Library of Australia. The Indian Ocean : a select bibliography of resources for study in the National Library of Australia. (en anglès). Canberra: National Library of Australia, 1979. ISBN 0-642-99150-2.
* Wharton, W. J. L. «Account of Christmas Island, Indian Ocean» (en anglès). Proceedings of the Royal Geographical Society and Monthly Record of Geography, 10, 10, 1888, pàg. 613-624.
# Ajust fi (física)

En física teòrica, l'ajust fi es refereix a les circumstàncies sota les quals els paràmetres d'un model teòric donat han de ser ajustats molt precisament per tal d'estar d'acord amb les observacions experimentals. Les teories que requereixen ajust-fi són considerades problemàtiques en absència d'un mecanisme conegut per a explicar per què els paràmetres han de tenir precisament els valors requerits. La regla heurística que indica que els paràmetres d'una teoria física fonamental no haurien de ser massa ajustats rep el nom de naturalitat. Les explicacions sovint invocades per a resoldre els problemes d'ajust fi inclouen (i) mecanismes naturals pels quals els valors dels paràmetres poden ser constrets als seus valors observats, i (ii) el principi antròpic.
La necessitat d'ajusts fins porta a diversos problemes que no mostren que les teories són incorrectes en si, en el sentit de ser falsables per les observacions, però que suggereixen que tenen alguns elements mancants. Per exemple, el problema de la petitesa de la constant cosmològica; el problema de la jerarquia en física de partícules; el problema CP fort, entre d'altres.
Un exemple d'un problema d'ajust fi considerat per la comunitat científica per tenir una solució "natural" versemblant és el problema de la planitud del cosmos, el qual és solucionat si la teoria inflacionista és correcta: la inflació força l'univers a esdevenir molt pla, resolent el problema de perquè l'univers és pla en un grau tan alt.

## Referències

* ↑ Grinbaum, Alexei «Which Fine-Tuning Arguments Are Fine?». Foundations of Physics, 42, 5, 01-02-2012, pàg. 615–631. DOI: 10.1007/s10701-012-9629-9.
* ↑ «Naturally Speaking: The Naturalness Criterion and Physics at the LHC».
# Albatros reial meridional

L'albatros reial meridional (Diomedea epomophora) és un gran ocell marí de la família dels diomedeids (Diomedeidae). Antany s'incloïa l'Albatros reial septentrional com una subespècie de l'Albatros reial, però estudis genètics de principis del segle xxi han conduït al reconeixement d'ambdós taxons com espècies de ple dret: Diomedea epomophora (sensu stricto) i Diomedea sanfordi. Aquesta divisió és gairebé universalment acceptada, i consta en la classificació de BirdLife International i de l'IOC (versió 2.8, 2011).
És un ocell d'hàbits pelàgics que cria majoritàriament a les Illes Campbell i altres de la zona de Nova Zelanda. Pel mar es dispersa a tot l'ample dels oceans meridionals, entre 30º - 55° sud.

## Referències

* ↑ Classificació dels Procel·lariformes a l'IOC Arxivat 2013-12-05 a Wayback Machine. Rev. 26-04-2011