OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elisabetta Barbato

Elisabetta Barbato (Barletta, regió de la Pulla, 11 de setembre, 1921 – Roma, regió del Laci, 1 de febrer, 2014), va ser una soprano italiana. Va estudiar amb Maria Aguccini a Bolonya i Luigi Ricci a Roma, debutant el 1944 a l'Òpera de Roma com a Garsenda de Francesca da Rimini. L'abril de 1948 va cantar per primera vegada a La Scala a Un ballo in maschera i el novembre de 1949 al Metropolitan fent de Tosca. A l'estranger va assolir fama sobretot a Alemanya i Brasil. Va estar activa en l'escena fins als anys 60.

## Cronologia

* abril 1948 - "Teatro alla Scala" - Un ballo in maschera - amb Gianni Poggi, Enzo Mascherini
* 22 març 1949 - Teatro alla Scala - Il matrimonio segreto
* 20 setembre 1949 - San Francisco - Tosca - amb Jussi Björling, Lawrence Tibbett
* 28 novembre 1949 - Metropolitan Opera - Tosca - amb Jussi Bjorling, Alexander Sved
* 20 abril 1950 - "Teatro dell'Opera di Roma" - Aïda - amb Mario Filippeschi, Giulietta Simionato, Paolo Silveri, Boris Christoff
* 16 agost 1951 - Rio de Janeiro - La forza del destino - amb Beniamino Gigli, Enzo Mascherini, Giulio Neri
* 31 agost 1951 - Rio de Janeiro - Manon Lescaut - amb Beniamino Gigli
* 12 gener 1953 - Torí - Adriana Lecouvreur
* 28 juliol 1962 - Arena del Tempio Malatestiano, Rímini - Cavalleria rusticana

## Repertori parcial

* Béla Bartók
** A kékszakállú herceg vára (Judith)
* Vincenzo Bellini
** Norma (Adalgisa)
* Arrigo Boito
** Mefistofele (Margherita)
* Aleksandr Borodín
** Kniaz' Igor (Jaroslavna)
* Gustave Charpentier
** Louise (Louise)
* Francesco Cilea
** Adriana Lecouvreur (Adriana Lecouvreur)
* Umberto Giordano
** Andrea Chénier (Maddalena di Coigny)
** La cena delle beffe (Ginevra)
* Antônio Carlos Gomes
** Lo Schiavo (Ilàra)
* Charles Gounod
** Faust (Siebel)
* Pietro Mascagni
** Cavalleria rusticana (Santuzza)
** Iris (Iris)
** Il piccolo Marat (Mariella)
* Wolfgang Amadeus Mozart
** Don Giovanni (Donna Elvira)
* Francis Poulenc
** Dialogues des Carmélites (Madame Lidoine)
* Serguei Prokófiev
** Il giocatore (Polina)
* Giacomo Puccini
** Manon Lescaut (Manon Lescaut)
** Tosca (Floria Tosca)
** Madama Butterfly (Cio-Cio-San)
** La fanciulla del West (Minnie)
* Ludovico Rocca
** Il Dibuk (Gitel)
* Giuseppe Verdi
** Il trovatore (Leonora)
** Un ballo in maschera (Amelia)
** La forza del destino (Donna Leonora di Vargas)
** Don Carlo (Elisabetta di Valois)
** Aïda (Aïda)
** Otello (Desdemona)
* Riccardo Zandonai
** Conchita (Conchita)
** Francesca da Rimini (Garsenda)
** Giulietta e Romeo (Giulietta Capuleti)

## Discografia

* La força del destino (selecció), amb Beniamino Gigli, Enzo Mascherini, Giulio Neri, dir. Antonino Votto - en directe Rio de Janeiro 1951 ed. HRE/SRO
* Manon Lescaut (selecció), amb Beniamino Gigli, Silvio Vieira, dir. Antonino Votto - en directe Rio de Janeiro 1951 ed. UORC/MDP
Concerts de Martini & Rossi: Live with Boris Christoff 1953 ed. Cetra

## Referències

* ↑ musicsack.com/PersonFMTDetail, su musicsack.com. URL consultato il 18 febbraio 2008 (archiviato dall'url originale il 4 marzo 2016)
* ↑ Agenzia ANSA, Morta Elisabetta Barbato, rivale Callas - Spettacolo, su ANSA.it. URL consultato il 7 dicembre 2023.
# Carrer d'en Carabassa

El carrer d'en Carabassa va del carrer dels Escudellers fins al carrer Ample (davant de l'església de la Mercè) de Barcelona, i rep el nom o el malnom d'un terrissaire que devia tenir l'obrador per aquesta zona (altres fonts donen l'origen del nom a un antic bordell del carrer que tenia com a emblema una carabassa a la porta).

## Ponts elevats

Des de la cantonada es poden veure els dos ponts que uneixen els antics casalots amb el que eren els seus respectius jardins, amb torre d'aigües inclosa, ara ja molt deteriorats pel pas del temps, però encara donen una visió del que va ésser un espai de la ciutat molt elegant. Al fons, una mica tapada pels arbres dels jardins, una bonica imatge de la cúpula de la Mercè amb la monumental Verge de perfil.

## Curiositats

Aquest carrer ha estat escenari de moltes pel·lícules i l'arquitecte Enric Miralles hi tenia el seu estudi.

## Referències

* 1 2 Dalmases, Pere. Barcelona pas a pas. 8 itineraris per Ciutat Vella. Barcelona: Col·lecció Base Històrica, núm. 89, 2012, p. 218. ISBN 9788415267669.
* ↑ Televisió Ciutat Vella Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* «Salvem el carrer Carabassa». Col·lectiu en defensa del carrer d'en Carabassa.
* Gayà, Catalina. «La transformació cap al pintoresquisme». El Periódico de Catalunya, 11-12-2014.
# Habitatge al carrer de l'Hospital, 13 (Esparreguera)

L'Habitatge al carrer de l'Hospital, 13 és una casa a la vila d'Esparreguera (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici d'habitatge estructurat en planta baixa, dos pisos i golfes. Està fet de maó després arrebossat i amb alguns ornaments de tipus vegetal de terracota. Les obertures són allindanades. Les finestres tenen ampits de pedra amb petites volutes a manera de suport i els balcons, reixes de pedra treballada amb motius geomètrics. La separació entre pisos es remarca amb una motllura de pedra. Les obertures de les golfes són petites gelosies rectangulars. El conjunt queda tancat per unes pilastres en un baix relleu a cada costat. En aquesta casa hi visqué el poeta Pere Joan Llort.

## Referències

* 1 2 3
# Plom I de La Bastida

El Plom I de La Bastida (de les Alcusses), o Bastida I, és una planxa de plom inscrita del segle iv abans de la nostra era, que es va trobar al jaciment del poblat iber de la Bastida de les Alcusses, a l'actual municipi de Moixent, al sud-oest del País Valencià, a la comarca de La Costera, Països Catalans.
És una de les mostres trobades més llargues d'escriptura ibèrica sud-oriental.

## Descripció

El plom es va trobar en unes excavacions arqueològiques del 1928; és una làmina rectangular, de 18 cm d'amplària per uns 5 cm d'alt. L'objecte està escrit per les dues cares en escriptura sud-oriental (o meridional), dual, i té 243 signes, amb 85 en una cara i 158 en l'altra, sense comptar les línies de punts verticals que separen les paraules.
La primera cara conté cinc línies gravades horitzontals que assenyalen i separen les línies de text. Hi ha dos textos, en posicions contràries. La segona cara del plom conté quatre línies de pautat.
Es desconeix el significat dels textos, però en el primer (text A), gran part dels mots acaben amb un sufix -gabe (-kabe) i -giabe (-kiabe), i això podria indicar una llista de noms.

## Transcripció

La transcripció proposada per Beltrán Villagrasa (1954) és aquesta:

### Text A

I. ganierdon-gabe.uorilder-gabe.stikel(o)-gabe.uordaker-gabe.aiduarbegi-abe. II. boerdoi-gabe.ersiku-gado.sakarbis-gabe.ersiku-gabe.aiduarbegi-abe. III. uordaker-gabe.bubalder-gabe.saldulagogi-abe.saldulagogi-ado. IV. ersiku-gabe.ardaker-gabe.(be)goldisdaoden-gabe.ersiku-gaado.be. V. saldulagogi-abe.

### Text B

I dodalaokidieku.vibellivikan. II. betar(?)kubeku.stosin dekekuka.nanbin. III. binbesar ikan.betaku. IV. orkedeikekuka.beedebaku.laki.

### Text C

I....sbeliku.oduta.bisikudarakar. II....nki.

## Vegeu també

* Plom de La Serreta d'Alcoi
* Ploms del Pico de Los Ajos
* Plom d'Ullastret
* Bronzes de Botorrita

## Bibliografia

* Bonet Rosado, Helena; Vives-Ferrándiz Sánchez. La Bastida de les Alcusses: 1928-2010. Museu de Prehistòria de València, 2011. ISBN 978-84-7795-590-0.

## Referències

* ↑ «Làmina de plom escrita. La Bastida de les Alcusses (Moixent, València). Segle Iv ae». [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ Beltrán Villagrasa, Pío. El plom escrit de la Bastida de les Alcusses. València: Servei d'Investigació Prehistòrica, Diputació Provincial de València, 1954.
* ↑ «El plom ibèric de Moixent (València)». [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ Lámina de plomo escrita. La Bastida de les Alcusses (Moixent, Valencia). Siglo IV a.C. - Museu de Prehistòria de València
* ↑ El plomo escrito de la Bastida de les Alcuses, Pío Beltrán Villagrasa, 1954, 1962
# Agènor (fill de Posidó)

Segons la mitologia grega, Agènor (en grec Ἀγήνωρ, en llatí Ăgēnōr) va ser un rei de Fenícia, fill de Posidó i de Líbia. A través del seu avi, Èpaf, i la seva besàvia, Io, descendia directament de Zeus. Tenia un germà bessó, Belos. Mentre Belos regnava a Egipte, Agènor ho feia a Síria, on regnava sobre Tir i Sidó.
Era casat amb Telefaassa, i amb ella va tenir tres nois, Cadme, Fènix i Cílix, i una noia, Europa. Després del rapte d'Europa per Zeus, envià els seus fills a trobar-la i els prohibí que tornessin sense ella. Els nois es posaren en marxa, però a mesura que la recerca anava resultant infructuosa, van anar fundant ciutats, en les quals es van establir, a Cilícia, a Tebes, i a Tasos. Fènix s'establí a Fenícia.
Les tradicions diuen coses diferents sobre els fills d'Agènor. Eurípides parla de Cílix, Fènix i Tasos. Pausànias només esmenta Tasos, i Heròdot parla de colònies fenícies establertes a l'illa de Tasos i d'una colònia fundada a l'illa de Tera per Cadme. Diodor de Sicília parla d'una altra colònia fundada per Cadme a l'illa de Rodes. Aquestes llegendes són tradicions locals que recordaven els establiments fenicis en aquells territoris.
De vegades, l'esposa d'Agènor no és Telefaassa, sinó Argíope. I de vegades ho és la seva neboda Antíope, filla de Belos.

## Referències

* ↑ Tant si el nom s'adapta al català a partir del cas recte com de l'acusatiu, el resultat ha d'ésser un nom amb accentuació plana, no pas aguda, atès que els acusatius en grec i llatí, respectivament, són Ἀγήνορα i Ăgēnŏrem.
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. «Agènor». A: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 11-12 (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1.
* ↑ «Agènor (fill de Posidó)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 17. ISBN 9788496061972.
# Antoni Soggiu

Antoni Soggiu és un metge alguerès, impulsor de la revista Verd Alguer i membre destacat d'Òmnium Cultural de l'Alguer. Ha estat el fundador de Radio Sigma, l'única emissora que ha emès en alguerès a Sardenya. Per aquest motiu el 1997 fou guardonat amb un dels Premis d'Actuació Cívica atorgats per la Fundació Lluís Carulla.

## Referències

* ↑ «Llengua i cultura a l'Alguer. Una perspectiva concreta». Revista de Llengua i Dret, núm. 33, 9-2000.
# Darabani

Darabani (pronunciat en romanès: [daraˈbanʲ]) és una ciutat del comtat de Botoșani, a l'oest de Moldàvia, Romania, i és la ciutat més septentrional de Romania. Administra tres pobles: Bajura, Eșanca i Lișmănița. Té una població de 9893 habitants el 2011.
La ciutat està situada a la part nòrdica de la Plana Moldava travessada dels rius Prut i Podriga. El punt més alt mesura 260 metres sobre el nivell de la mar-turó Teioasa.
Darabani està situat a 70 km nord de la capçalera del districte-Botoşani i 35 km nord-est de la ciutat de Dorohoi.
La ciutat gaudeix d'una clima temperat-continental. A través de l'observacions registrades de l'estació meteorològica de Darabani s'observa que el clima local està determinat per les masses d'aire d'origen nord-oest d'origen marítim, fresques i humides a la primavera, calents-tropicals a l'estiu i fredes-polars a l'hivern. La temperatura mitjana anual és de 8,4° C, les precipitacions mitjanes anuals són de 500mm i la mitjana dels dies amb neu són de 37,7 a l'any.
La zona és un escenari de la sèrie de televisió Amazon Studios de 2019 que es diu Hanna i té un paper important en el desenvolupament del personatge principal d’aquesta sèrie.

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Institutul Național de Statistică din România, iulie 2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 5 agost 2013].
# Carrer d'Àgueda Mompel

El carrer d'Àgueda Mompel és una via urbana de la ciutat de Badalona, al barri de Sant Crist de Can Cabanyes.
El nom fa referència a Àgueda Mompel i Juan (Badalona, ca. 1864—1937), mare de l'indià Ramon Rodó, enriquit a Cuba, promotor el 1925 de la urbanització de dos terrenys que posseïa a l'actual barri de Sant Crist, sent les planes de la Batllòria on hi ha el dedicat a aquesta dona. Anomenat inicialment com carrer A, es desconeix qui va atorgar-li el seu nom actual, si el promotor o els veïns, però el seu ús es va popularitzar. El 1937 el regidor de Governació s'adreçà al de Cultura a fi d'estudiar l'aprovació d'aquest i altres noms amb l'objectiu de donar-los caràcter oficial. En plena Guerra Civil, el tema no va arribar al Ple amb el consistori preocupat en altres assumptes. Malgrat tot, el nom es va perpetuar i ha arribat fins a l'actualitat sense modificacions.
El projecte d'urbanització, revisat per Josep Fradera, tingué diverses imposicions des del consistori. D'una banda aquest carrer i la resta de la urbanització a les planes s'havien d'adaptar a la continuació que tindria el carrer de Coll i Pujol, de l'altra el carrer A i B de les planes van haver de ser construïts amb 12 metres d'amplada. El carrer va ser enderrocat parcialment i dividit en dues parts amb la construcció de l'autopista A-19 (actual C-31), quedant un petit reducte, que fou rebatejat el 1974 com a carrer de Terol, i assignat l'any 1979 al barri de Coll i Pujol, que s'amplià amb part de terrenys del barri de Sant Crist que havien quedat a l'altra banda de l'autopista.

## Referències

* 1 2 Abras Pou, Carreras García i Nieto Sabater, 2003, p. 66-77.
* 1 2 Palacio Serra, 2018, p. 35-36.
* ↑ Palacio Serra, 2018, p. 81.
* ↑ Abras Pou, Carreras García i Nieto Sabater, 2003, p. 237-238.
* ↑ Abras Pou, Carreras García i Nieto Sabater, 2000, p. 76-77.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida; Carreras García, Montserrat; Nieto Sabater, M. Dolors «Badalona, segle xx. Els barris». Carrer dels Arbres, 3a època, núm. 11, 2000.
* Abras Pou, Margarida; Carreras García, Montserrat; Nieto Sabater, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003.
* Palacio Serra, Francesc. Sant Crist de Can Cabanyes, història d'un barri. Badalona: Associació de Veïns de Sant Crist de Can Cabanyes, 2018.
# Habitatge al carrer de la Creu, 35 (Santa Maria de Palautordera)

L'Habitatge al carrer de la Creu, 35 és una obra de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb coberta a dues vessants de teula àrab, carener paral·lel a la façana i ràfec motllurat i teula canalera. Consta de planta baixa i pis. El portal d'accés és d'arc rebaixat amb una porta de fusta. Al primer pis hi ha una finestra petita d'obertura rectangular amb els muntants pintats en origen. També hi ha un finestral d'obertura senzilla amb barana de ferro i muntants pintats.
# Francesc Enrich Sellarès

Francesc Enrich Sellarès (Sant Salvador de Guardiola, 5 de desembre de 1904 - El Camp de la Bota, 18 de maig de 1939) fou un pagès i sindicalista català, alcalde de Sant Salvador de Guardiola en temps de la 2a República, que va ser afusellat pel franquisme.

## Biografia

D'origen rabassaire, va integrar-se a Unió Republicana i va participar en els fets del 6 d'octubre de 1934, per la qual cosa va ser empresonat. A l'esclat de la Guerra Civil va presidir el Comitè Antifeixista del poble, on també s'integraren altres rabassaires i membres de la CNT.
Un cop entrades les tropes franquistes a Catalunya, fou jutjat per un tribunal militar i afusellat al Camp de la Bota el 18 de maig de 1939.
El setembre de 2022 es va fer una jornada en record seu a Sant Salvador de Guardiola durant la qual s'instal·là una placa commemorativa a l'Ajuntament.

## Referències

* ↑ Guardiola, Ajuntament de Sant Salvador de. «Sant Salvador de Guardiola ret homenatge a Francesc Enrich, alcalde afusellat pel franquisme». [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ Guardiola, Ajuntament de Sant Salvador de. «Sant Salvador fa justícia a la memòria del seu exalcalde Enrich i a totes les víctimes de la Guerra Civil». [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ admin. «Sant Salvador de Guardiola – Guardiola de Bages – Bages 1931-1939». [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ «La repressió contra els alcaldes republicans», 12-11-2019. [Consulta: 1r març 2025].
# Aiguader

Un aiguader era una persona l'ofici de la qual era tenir cura de l'aigua de les séquies.
També rebia aquest nom aquell que es dedicava a traginar i vendre aigua a les ciutats.
Trobem, per exemple, documentat aquest ofici a Lleida, al segle xv.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 20.
Viccionari
# Carrer de Baix (la Granada)

El carrer de Baix, actualment carrer Poeta Cabanyes, és un carrer adossat longitudinalment al nucli antic de la Granada (Alt Penedès) conformat per un conjunt d'habitatges a l'interior del nucli urbà, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un carrer estret i irregular, amb edificis entre mitgeres a ambdues bandes i dues petites places amb jardins privats. Les cases conserven interessants elements arquitectònics i històrics, arcs adovellats d'entrada a les cases, contraforts, llindes, ampits i brancals de pedra de portes i finestres, i escuts.
El carrer de Baix es va formar a partir de la muralla del nucli antic de la Granada. Així, les cases d'una de les seves bandes estarien adossades a la muralla o en formarien la part externa. En aquesta part del poble se celebrava el mercat, un dels més antics de Catalunya. Diverses inscripcions a les façanes fan possible la datació dels edificis, tant pel que fa a la construcció com a successives reformes (núm. 2, 1601, 1617, 1623, 1704. núm. 4, 1775, 1940. núm. 9, 1852. núm. 15, 1737. núm. 17, 1916).

## Notes

* 1 2 «Carrer de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Berdeniella stavniensis

Berdeniella stavniensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa, incloent-hi França i Txèquia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jan Jezek, 2006.Psychodidae (Diptera) of the Jeseníky Protected Landscape Area and its environs with descriptions of two new Berdeniella species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 46, pp. 151-192. ISSN 0374-1036. «PDF».
* ↑ Jan Jezek i Josef Hájek, 2007. Psychodidae (Diptera) of the Orlické hory Protected Landscape Area and neighbouring areas with descriptions of two new species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 47, pp. 237-285. ISSN 0374-1036. «PDF».
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Bibliografia

* Rüdiger Wagner, 1980. New synonymies within Berdeniella (Diptera, Psychodidae). Aquatic Insects. Vol. 2, núm. 3. «Enllaç».
# Habitatge al carrer de la Font, 1 (Suterranya)

L'Habitatge al carrer de la Font, 1 és un edifici de Tremp (Pallars Jussà) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici construït a dos vents de planta baixa i pis, a excepció d'una crugia en la que hi ha unes golfes. La finca incorpora una dependència situada sobre el passatges que comunica el carrer de la Font amb el carrer Major. Destaquen les façanes de pedra del país amb restes d'arrebossat. Les obertures són de formes diverses, des d'espitlleres de tipus medieval fins a balcons amb llindes de fusta col·locades sota riostres de pedra. Les baranes dels balcons i el terrat han estat renovades.
# Ailuropoda melanoleuca qinlingensis

Ailuropoda melanoleuca qinlingensis és una subespècie de panda gegant descrita el 2005. Es tracta de la primera subespècie de pandes gegants reconeguda. En xinès és anomenat 秦岭大熊猫, literalment 'gran gat-os de Qinling'.

## Distribució

Aquesta subespècie és endèmica dels monts Qinling, a Shaanxi (centre de la Xina), a altituds de 1.300 a 3.000 msnm.

## Població

Es calcula que n'hi ha aproximadament 200–300 individus en estat salvatge.

## Descripció

A. m. qinlingensis es diferencia de les varietats de pandes més conegudes pel pelatge ventral marró, el crani més petit i les molars més amples.
Segons alguns científics, A. m. qinlingensis s'hauria separat de les altres poblacions de pandes fa aproximadament 10.000 anys i hauria evolucionat de manera aïllada fins a desenvolupar certes particularitats.

## Referències

* ↑ Wan, Wu i Fang, 2005.

## Bibliografia

* Wan, Wu i Fang 2005: «A new subspecies of giant panda (Ailuropoda melanoleuca) from Shaanxi, China». Journal of Mammalogy, vol. 86, núm. 2, pàg. 397-402.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :