OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cricău

Cricău (en hongarès: Boroskrakkó; en alemany: Krakau) és una comuna situada al comtat d'Alba, Transsilvània (Romania). Té una població de 2.097 habitants i es compon de tres pobles: Craiva (Királypataka), Cricău i Tibru (Tibor).

## Història
### Temps antics

Molts arqueòlegs creuen que la fortalesa dàcia situada a la part superior de Piatra Craivii és la ubicació d'Apulon. Apulon era un important centre polític, econòmic i social daci, la capital de la tribu Apuli.
Va ser mencionat per primera vegada pel geògraf grec antic Ptolemeu a la seva Geographia, amb el nom d'Apulon. També es representa a la Tabula Peutingeriana com una ciutat important anomenada Apula, a la cruïlla de dues rutes principals: una que ve de Blandiana i l'altra d'Acidava. Les dues carreteres es fusionen a Apula, amb la següent parada de la ruta a Brucla.
El nom llatí Apulum deriva d'Apulon.

## Fills il·lustres

* Nicolae Stanciu (n. 1993)

## Galeria

* Església reformada
* Festa de la ciutadella dacia
* Festa de la ciutadella dacia
* Sânzienele - Festival de la ciutadella dacia
* Mur de la fortalesa dacia Piatra Craivii exposada al Museu Nacional de la Unió, Alba Iulia
* Mur de la fortalesa dàcia Piatra Craivii
* Importeu articles del món romà trobats a l'assentament daci de Piatra Craivii,
* Vaixells i objectes de bronze de l'edat del bronze final, procedents de diversos llocs del comtat d'Alba, inclòs Piatra Craivii

## Referències

* ↑ The history of the city Arxivat 2012-02-11 a Wayback Machine. Retrieved 4 February 2012.
# Jàpet (mitologia)

Jàpet (en grec antic Ίαπετός, Iapetós) és un tità de la mitologia grega, fill d’Urà i Gea i germà de Cronos. Segons Hesíode, es va casar amb Clímene i va tenir quatre fills: Atles, Prometeu, Epimeteu i Meneci. Altres tradicions lliguen el seu nom a Àsia, Asopis o Líbia. Després de la Titanomàquia, Zeus el va confinar al Tàrtar amb els altres titans.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 303. ISBN 9788496061972.
# Diego López Pacheco y Portocarrero

Diego López Pacheco y Portocarrero (castell de Belmonte, 1456 $^{(Gregorià)}$ - Castell d'Escalona, 26 de novembre de 1529 $^{(Gregorià)}$) va ser un noble castellà, segon marquès de Villena i segon duc d'Escalona.
Diego era el primogènit de Juan Pacheco, un dels polítics més influents de l'època, i Maria de Portocarrero Enríquez. El 1468 va rebre de son pare el títol de marquès de Villena. Amb 12 anys va casar amb Juana de Luna, que també comptava amb 12 anys i era neta d'Álvaro de Luna y Jarana. Aquestes noces formaven part d'un pla familiar per a heretar una part de les possessions d'Álvaro de Luna. Juana Pimentel, àvia de Juana de Luna, va intentar evitar el casament sense èxit, degut a la intervenció del rei Enric IV de Castella. El 1474, a la mort de son pare, heretà el títol de duc d'Escalona.
En la Segona Guerra de Successió castellana (1475-1479), Diego, igual que son pare havia fet anteriorment, va fer costat a Juana la Beltraneja, que finalment va perdre la batalla pel tro. Isabel I el va perdonar i li va permetre, en principi, conservar les seues propietats. No obstant això, va evitar que fóra nomenat successor de son pare com a gran mestre de l'Orde de Sant Jaume. Tot i això, ja el 1476 moltes de les viles i ciutats del marquesat de Villena s'alçaren contra Diego, que va perdre el control de la majoria, inclosa la capital, Villena. Aquestes passaren a formar part del patrimoni reial dels Reis Catòlics després de les capitulacions de Diego el 1480, malgrat els intents de Diego per a restituir-les. Els reis, això no obstant, li van permetre seguir utilitzant el títol de marquès de Villena, que mai van afegir als seus.
Juana de Luna va morir el 1480, i el 1484 Diego va casar en segones noces amb Juana Enríquez y Velasco, germana de Fadrique Enríquez, Almirall de Castella. Amb ella va tindre almenys tres fills. Va servir com a Capità General en la guerra de Granada, on va ser ferit, i estigué present en les capitulacions per les quals s'entregava la ciutat als Reis Catòlics.
El 1519 va ser nomenat cavaller de l'Orde del Toisó d'Or.

## Noces i descendència

Va contraure dues noces. La primera, amb María Juana de Luna, comtessa de Santisteban de Gormaz, de qui va nàixer Juan Pacheco i Luna (24 d'abril de 1472-1490), comte de Santisteban de Gormaz. En segones noces va casar amb Juana Enríquez, enllaç del qual nasqueren:
* Diego López Pacheco (1506-1556), tercer duc d'Escalona.
* Isabel Pacheco.
* Magdalena Pacheco.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Diego López Pacheco, 2. duque de Escalona» (en castellà). GeneAll.net. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ Soler García, José María. «Historia de Villena: desde la Prehistoria hasta el siglo XVIII» (pdf) p. 175. Villena: Fundación Municipal José María Soler, 2006. [Consulta: 15 desembre 2012].
* 1 2 3 «Pacheco». Maderuelo. Arxivat de l'original el 2012-08-26. [Consulta: 5 desembre 2012].
* ↑ Soler García, José María. «Historia de Villena: desde la Prehistoria hasta el siglo XVIII» (pdf) p. 176. Villena: Fundación Municipal José María Soler, 2006. [Consulta: 15 desembre 2012].
# Llista de bancs de Cap Verd

Aquesta és una llista de bancs de Cap Verd
* Banc de Cap Verd
* Banco Cabo-Verdiano de Negócios
* Banco Comercial do Atlântico
* Banco Inter-Atlântico
* Caixa Económica de Cabo Verde

## Enllaços externs

* Web del Banc de Cap Verd (portuguès)

## Referències

* ↑ «Llista parcial de Bancs a Cap Verd». Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 9 juny 2016].
# Arxipèlag Toscà

L'arxipèlag Toscà (en italià arcipelago toscano) és una cadena d'illes escampades entre el mar Lígur al nord i el mar Tirrè al sud, a l'oest de la Toscana i a l'est de Còrsega.
En formen part les set illes principals de Gorgona, Capraia, Elba (la més gran del grup, i que assenyala la separació entre els dos mars), Pianosa, Montecristo, Giglio i Giannutri, totes elles integrades al Parc Nacional de l'Arxipèlag Toscà (parc natural marítim i terrestre), i que es reparteix entre les províncies de Liorna i Grosseto (República Italiana).
La proximitat d'aquestes illes a diverses ciutats importants n'ha fet una destinació turística notable des de l'antiguitat. A més, la història i la literatura s'han encarregat de familiaritzar molta gent amb dues de les illes: respectivament, Elba com a presó de Napoleó i Montecristo com a escenari de la novel·la d'Alexandre Dumas El comte de Montecristo. D'altra banda, l'illa de Giglio ha estat notícia darrerament pel desastre del creuer Costa Concordia.
A més, hi ha diversos illots deshabitats que formen part d'aquest arxipèlag, com ara l'Scoglio d'Africa i les tres Formiche di Grosseto.
Tot el conjunt té una superfície de 295 km² i una població de 31.875 habitants (108 habitants per km²). Portoferraio n'és la localitat més gran, amb 12.020 habitants. La muntanya més alta és Monte Capanne, de 1.018 m d'altitud, a l'illa d'Elba. S'hi pot pujar en un telefèric.
| Illa | Superfície | Població |
| Elba | 224 | 30.000 |
| Giglio | 24 | 1.553 |
| Capraia | 19 | 366 |
| Montecristo | 13 | 0 |
| Pianosa | 10 | 0 |
| Gorgona | 2 | 220 |
| Giannutri | 3 | 102 |
| Total: | 295 km² | 31.875 hab. |

## Galeria d'imatges

* L'Enfola, a Elba
* Platja Scaglieri, a Elba
* Cala Giovanna, a Pianosa
* La població principal de Capraia
* L'illa de Montecristo
* La casa de Napoleó a Portoferraio
* Platja Cannelle, a Giglio
* La costa de Giannutri
* L'illa Gorgona
* Palau de la Specola, a Pianosa

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Parc Nacional de l'Arxipèlag Toscà (italià)
# Arxiu General de l'Administració

L'Arxiu General de l'Administració (sigles: AGA) és un arxiu espanyol, situat a la ciutat d'Alcalá de Henares (Comunitat de Madrid). És un dels sis arxius nacionals d'Espanya, i té la funció d'arxiu intermedi de l'administració estatal espanyola. És el tercer arxiu del món quant a volum (per darrere dels Arxius Federals de Washington DC i la Cité des Archives de Fontainebleau). La documentació que alberga data sobretot dels segles XIX i XX.
Va ser creat el 8 de maig de 1969 com a successor de l'Arxiu General del Regne, fundat al segle xix i situat en el Palau Arquebisbal d'Alcalá fins que va ser arrasat per un incendi el 1939. El projecte de l'edifici va ser dissenyat de l'arquitecte Juan Segura de Lago. Les obres es van iniciar a la fi de 1969 i van finalitzar en la primavera de 1973. L'edifici, de planta triangular, s'aixeca sobre un solar de 16.416 m². La superfície total construïda és de 42.269 m² distribuïts en nou plantes. La seva capacitat total és d'aproximadament 200 km de prestatgeria no compacta per a la instal·lació de documents. Inclou també l'Arxiu Central d'Educació i el Centre d'Informació Documental d'Arxius (CIDA). |}

## Referències

* ↑ «Página oficial». Arxivat de l'original el 2015-02-06. [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ https://www.boe.es/diario_boe/txt.php?id=BOE-A-1969-643
* ↑ Archivo General de la Administración
* ↑ Decreto 914/1969, de 8 de mayo, de creación del Archivo General de la Administración Civil
* ↑ Archivo General de la Administración

## Enllaços externs

* Web oficial de Arxiu General de l'Administració
# Arxiu Històric dels Moviments Socials a Espanya

L'Arxiu Històric dels Moviments Socials a Espanya és un arxiu creat el 12 d'octubre de 2021 amb la missió de "reunir, conservar, organitzar, descriure i difondre" documents amb una antiguitat "superior als quaranta anys" sobre moviments socials de protesta, ja siguin feministes, per la diversitat sexual, ecologistes o representatius de diferents col·lectius. L'arxiu tingué la seu a Alcalá de Henares i havia de convidar representats feministes a les reunions de les seves comissions de treball. L'anunci de la creació de l'arxiu anà a càrrec del Ministre de Cultura i Esport, José Manuel Rodríguez Uribes, que abraçaria un àmbit cronològic des del segle xix fins a l'actualitat. El disseny que encara es troba en fase de disseny "molt inicial" aniria vinculat a la Universitat d'Alcalá de Henares i es destinaria tant a la investigació universitària com a les exposicions, i l'any 2021 encara no tenia una data de posada en marxa.

## Referències

* ↑ «El BOE publica la creación de un Archivo Histórico de los Movimientos Sociales en España». Servimedia, 12-10-2021 [Consulta: 14 novembre 2021].
* ↑ «Cultura creará un Archivo Nacional de Movimientos Sociales». EL MUNDO, 18-02-2021 [Consulta: 14 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Real Decreto 880/2021, de 11 de octubre, por el que se crea el Archivo Histórico de los Movimientos Sociales al BOE
* Nota de prensa en relación a la publicación del RD de creación del Archivo Histórico de Movimientos Sociales d'AEFP
# Arxiu Maravilla

L'Arxiu Maravilla, amb el subtítol Quant encara s'anava a peu, és un llibre publicat el 1991 per l'editorial Envalira que recull 100 fotografies històriques de la Seu d'Urgell entre els anys 1910 i 1935, obra del fotògraf Francesc Portella i Moles (Tírvia, 1888 - La Seu d'Urgell, 1975).
El llibre anava acompanyat de diverses presentacions, entre elles la que feia l'aleshores alcalde de la Seu d'Urgell, Joan Ganyet:
| « | Els homes i les dones de muntanya viuen en un medi físic que els embolcalla; les valls són un bressol que les generacions van modelant amb el cisell de les activitats econòmiques i els tràfecs de la urbanització, a l'escalf d'una cultura que es renova cada jorn. Bellíssins retalls de la Seu de començament de segle, de la gent, dels carrers i botigues, dels revolts de la carretera, dels arbres... | » |
| — Joan Ganyet i Solé |||

## Referències

* ↑ Ajuntament de la Seu d'Urgell. Arxiu Maravilla. Impremta Envalira, SL, Març, 1991. ISBN 8487900003.

## Enllaços externs

* Cessió de més de 8.000 fotografies de l'Arxiu Maravilla Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine. RàdioSeu.
# Arxiu Municipal del Districte de Sant Martí

L'Arxiu Municipal del Districte de Sant Martí de la ciutat de Barcelona és un arxiu de l'administració local constituït com l'organisme encarregat d'ingressar gestionar, custodiar i difondre els documents generats per l'administració municipal del districte; així com els derivats de les transferències de competències a favor del districte, els fons històrics de l'antic municipi de Sants i qualsevol fons que es consideri d'interès per la història del districte. Assumeix les funcions d'Arxiu Administratiu i Arxiu històric del districte de Sant Martí.

## Història

L'any 1979, el Ple del Districte de Sant Martí aprovà l'organització de l'arxiu de l'antic Ajuntament del poble de Sant Martí de Provençals, ratificant la voluntat dels veïns de recuperar l'arxiu històric, el qual s'obrí al públic el novembre de 1982, en una dependència de la casa consistorial de Ca la Vila. Reconegut com un servei municipal, l'any 1988 va passar a custodiar la documentació de les oficines del Consell Municipal i es va constituir com un arxiu unitari amb fons documentals municipals i privats. Des de l'any 1995 es troba a l'avinguda Bogatell.

## Referències

* ↑ DDAA. Enciclopèdia, El Poblenou en 135 veus. Arxiu Històric del Poblenou, 2005, p. 8
# Arxiu d'imatge i so de Menorca

L'Arxiu d'imatge i so de Menorca (AISM) és un arxiu especialitzat en la recuperació del patrimoni fotogràfic, sonor i audiovisual en relació a l'illa de Menorca. Es va obrir al públic l'any 2006. Als inicis l'Associació Aladern, va ser l'encarregada de la gestió de l'arxiu i va signar signat donacions o cessions amb 105 particulars i entitats de films, documents sonors i fotografies. Actualment el fons de l'arxiu supera les 450.000 fotografies digitals, 1000 films i 3000 documents sonors.

## Vegeu també

Arxiu del So i de la Imatge de Mallorca

## Referències

* ↑ Menorca la dia, 101.000 euros por gestionar durante dos años l'Arxiu d'Imatge i So de Menorca
* ↑ Àmbit. Revista de Cultura, número 43. Gener-Març 2017, Departament de Cultura i Educació del Consell Insular de Menorca, Onze anys a Can Victori. Arxiu d'Imatge i So

## Bibliografia

* Aguiló i Ribas, Catalina; Mulet i Gutiérrez, Maria Josep «Arxius cinematogràfics de les Balears (1840-1967). Conclusions i perspectives» (pdf). Imatge i Recerca : Jornades Antoni Varés, 2006, pàg. 6.

## Enllaços externs

* Arxiu d'imatge i so de Menorca Arxivat 2018-10-29 a Wayback Machine.
* Patrimoni audiovisual a l'Arxiu
# Arxiu del So i de la Imatge de Mallorca

L'Arxiu del So i de la Imatge de Mallorca (ASIM) és un arxiu especialitzat en patrimoni audiovisual: cinema, fotografia, música, vídeo, història oral, en relació a l'illa de Mallorca. És de lliure accés per a tota la ciutadania. Es va estrenar l'11 de maig del 1999. Depèn de la Secció d'Arxius i Patrimoni Documental de la Vicepresidència de Cultura, Patrimoni i Esports del Consell de Mallorca.
L'Arxiu del So i de la Imatge va néixer amb l'objectiu de localitzar, recuperar, conservar i difondre el patrimoni fotogràfic, audiovisual i fonogràfic produït a Mallorca o relacionat amb l'illa, de qualsevol època, temàtica, format o suport. Ofereix serveis d'accés i de consulta; serveix de reprografia, d'acord amb la normativa del Departament de Cultura, una biblioteca auxiliar i hemeroteca especialitzades en fotografia, música i cinema. A més organitza activitats culturals i educatives: exposicions, convocatòries, visites concertades per a grups escolars i per a públic especialitzat.

## Bibliografia

* Aguiló i Ribas, Catalina; Mulet, Maria Josep. Guia d'arxius, col·leccions i fons fotogràfics i cinematogràfics de les Balears (1840-1967). Palma Sa Nostra: Caixa de Balears, 2004.
* Arxiu del So i de la Imatge;. Palma: Consell de Mallorca, Vicepresidència de Cultura, Patrimoni i Esports, 2012.
* Aguiló i Ribas, Catalina; Mulet i Gutiérrez, Maria Josep «Arxius cinematogràfics de les Balears (1840-1967). Conclusions i perspectives» (pdf). Imatge i Recerca : Jornades Antoni Varés, 2006, 2006, pàg. 6.

## Referències

* ↑ Aguiló & Mulet, 2004, p. 60-62.
* ↑ «Arxius, publicacions i museus etnològics». Generalitat de Catalunya, s.d.. [Consulta: 2 maig 2015]. «Pel que fa a arxius, destaquen l'Arxiu del So i de la Imatge del Consell de Mallorca, que compta amb l'Arxiu d'Història Oral Joan Miralles i el conegut com a Tonades de Feina. Els Arxius d'Imatge i So de Menorca i d'Eivissa tenen, ambdós, fons sonors, gràfics i audiovisuals interessants. Del de Menorca destaquen els sis fons de la Secció Filmoteca, que documenten diferents activitats econòmiques en desús.»

## Enllaços externs

* Arxius del Consell de Mallorca
* Arxius en línia
# Aseïtat

L'aseïtat (del llatí ā "de" i sē "mateix", més -itat "qualitat de") és la propietat per la qual un ésser existeix per i des de si mateix. Es refereix a la creença cristiana que Déu no depèn de cap altra causa que no sigui ell mateix per a la seva existència, realització o fi, i té dins de si la seva pròpia raó d'existència. Això representa Déu com a absolutament independent i autoexistent per naturalesa. Molts teòlegs jueus i musulmans també ho han cregut que, d'aquesta manera, Déu és independent. Aquesta qualitat d'independència i autoexistència ha estat afirmada sota diversos noms per teòlegs que es remunten a l'antiguitat, encara que l'ús de la paraula "asècia" va començar només a l'edat mitjana.

## Referències

* 1 2 3 Sauvage, George. «Aseity». Catholic Encyclopedia, New Advent, 1907. [Consulta: 15 juliol 2012].
# Asiaceratop

L'asiaceratop (Asiaceratops, "cara banyuda asiàtica") és un gènere de dinosaure ceratop que va viure al Cretaci superior. Les seves restes fòssils s'han trobat a la Xina, Mongòlia i l'Uzbekistan. L'espècie tipus, A. salsopaludalis, va ser formalment descrita per Nesov i Kaznyshkina l'any 1989. S'ha assignat una segona espècie a aquest gènere, A. sulcidens.

## Referències

* Asiaceratops Arxivat 2009-09-22 a Wayback Machine. a "Dinosaur Encyclopedia"
# Asisita

L'asisita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de la granja Asis, que és on es troba la mina Kombat, on ha sigut trobada aquesta espècie mineral.

## Característiques

L'asisita és un halur de color groc a groc verdós, taronja o vermell, amb fórmula química Pb₇SiO$_9$Cl₂. Cristal·litza en el sistema tetragonal en forma de làmines d'uns 0,5 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3,5 i la seva ratlla groc clar a blanca.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'asisita pertany a «03.DB: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb, Cu, etc.» juntament amb els següents minerals: rickturnerita, diaboleïta, pseudoboleïta, boleïta, cumengeïta, bideauxita, cloroxifita, hematofanita, parkinsonita, murdochita i yedlinita.

## Formació i jaciments

Es troba a les lents de silicat de manganès a prop de minerals sulfurs. Sol trobar-se associada a altres minerals com hematofanita, barita, jacobsita, hematita, coure, molibdofil·lita i clorites. Se n'ha trobat únicament a la mina Kombat, a Kombat (districte de Grootfontein, Otjozondjupa, Namíbia), una mina que va començar a ser explotada al voltant del 1900, i que va tancar l'any 2008 a causa de problemes amb les inundacions.

## Referències

* ↑ «Asisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ «Asisite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ «Kombat Mine (Klein Otavi; Asis), Kombat, Grootfontein District, Otjozondjupa Region, Namibia» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Asiti ventregroc

L'asiti ventregroc(Neodrepanis hypoxantha) és una espècie d'ocell de la família dels filepítidss (Philepittidae) que habita els boscos de les terres baixes de l'est de Madagascar.

## Referències

* ↑ «Asiti ventregroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Asociación de Empresas Galegas do Audiovisual

L'Asociación de Empresas Galegas do Audiovisual (AEGA) és una associació, creada el juliol del 2001 per 9 empreses del sector audiovisual gallec, que té com a objectius principals fomentar la relació entre els seus membres, garantir els seus interessos en els fòrums pertinents i promoure i promoure el desenvolupament i la internacionalització d'un sector estratègic com és el sector audiovisual. Fou nomenada gerent Teresa Porto.
Actualment, AEGA té vuit empreses associades, que cobreixen totes les àrees del sector audiovisual i estan presents tant a Galícia com en altres mercats. Les empreses d'AEGA compten amb 11 conjunts d'entre 200 i 1.100 m² equipats amb els equipaments més moderns, dels quals van sortir pel·lícules per a cinema i televisió, documentals, sèries i formats i programes per televisió.

## Empreses associades

* Adivina Producciones Web Adivina
* CTV S.A. Web CTV
* La Región TV S.A. Datos en AVG Datos en AEGA
* Lugopress S.L. Datos en AVG Datos en AEGA
* Productora Faro S.A. Web Faro Arxivat 2012-05-10 a Wayback Machine.
* Telecable Compostela S.A. Datos en AVG Datos en AEGA
* TV Siete Producciones Audiovisuales S.L. Web TV 7
* Voz Audiovisual S.A. Web Voz Audiovisual

## Referències

* ↑ Nueve productoras crean la Asociación de Empresarios Galegos do Audiovisual, La voz de Galicia
* ↑ Nombramiento de Teresa Porto en AEGA, interactivadigital.com, 20 de desembre de 2001
* ↑ La asociaciones gallegas denuncian la paralización de la inversión de la Xunta en audiovisual, panoramaaudiovisual.com, 2 d'agost de 2010
* ↑ Ramón Domínguez: "El audiovisual debe regirse por un único organismo", El Correo Gallego, 28 de març de 2009
# Aspiració (medicina)

L'aspiració ocorre quan un aliment sòlid o líquid passa a les vies respiratòries accidentalment. També pot ocórrer quan el contingut gàstric torna a la boca (en cas de regurgitació o vòmit) i aquest queda atrapat a les vies respiratòries en respirar. A vegades es denomina broncoaspiració per indicar que el contingut ha arribat almenys a bronquis. L'aspiració també pot donar-se en persones inconscients o nadons.
És un fenomen que freqüentment ocorre en les persones amb problemes per empassar (amb disfàgia), com ocorre entre el col·lectiu ancià o amb algun problema de demència, entre d'altres.
Els signes d'una broncoaspiració són la tos insistent, dificultat o soroll en respirar, el canvi de veu (per dipositar un cos estrany sobre les cordes bucals). Quan és greu (en produir una insuficiència respiratòria) la pell es torna morada, i fins i tot pot provocar una pèrdua del coneixement.
Per a l'extracció del cos estrany el més indicat és practicar maniobres de primers auxilis, i per això és de gran utilitat conèixer aquesta pràctica en cas d'estar al càrrec d'una persona amb risc d'aspiració. En cas que això no sigui possible o que no doni resultat, s'ha d'acudir als serveis d'emergència o trucar a un metge ràpidament per poder seguir les instruccions que aquest ens dicti.
Viccionari