OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Imparcial Reusense

El Imparcial Reusense: diario de noticias: eco de la opinión y de la prensa, va ser un diari reusenc de tendència independent que sortí l'1 de maig de 1883 i desaparegué el 15 de juliol del mateix any

## Història

Fundat per Francesc Bartrina, i dirigit per ell i per Salvador Bofarull, fan constar a l'editorial del primer número que volen defensar els interessos morals i materials de la ciutat. Seran imparcials i faran públiques totes les il·legalitats que es produeixin, "denunciando todo abuso venga de donde viniera". Reus es mereix un lloc destacat entre les ciutats de Catalunya per la seva importància social, comercial i industrial, però que "desde un tiempo á esta parte ha visto frustrados sus deseos siempre que se ha propuesto llevar á cabo alguna mejora, ante la inmensa oposición que por desgracia ofrece la lucha intestinal que nos devora y privado su desarrollo (...)".
Gras i Elies diu: "ostentaba el modesto lema: eco de la opinión de la prensa". En efecte, recollia informació d'altres diaris per a argumentar les denúncies que llençava contra el consistori o contra determinades personalitats econòmiques. No era radical en les seves postures. Disposava de corresponsals i donava també informació general d'altres ciutats de Catalunya.
L'últim número que ha estat possible consultar és del dia 15 de juliol de 1883.
Pere Anguera a Siluetes vuitcentistes: 20 impulsors del Reus del segle XIX. Reus: La Creu Blanca, 1982, a les pàgines 77-79, quan parla d'Antoni Sedó Pàmies, diu que el 1866 aquest industrial havia fundat un periòdic a Reus amb el nom de El Imparcial Reusense, que imprimia "la Imprenta del Imparcial Reusense a cargo de José Macip". No se'n coneixen exemplars.

## Aspectes tècnics

Es publica cada dia excepte els dies següents als festius, en format gran foli, quatre pàgines a quatre columnes. S'imprimeix a la Imprenta del Centro, d'Esteve Pàmies, i té la redacció al local de la impremta, raval Baix de Jesús, núm. 4
* Col·laboradors: Esteve Forest i Siscar, P. Ballon, i d'altres
* Corresponsal a Barcelona: Josep M. Cases d'Aixemús

## Localització

* Col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós. Reus

## Referències

* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reu desde el año 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 37.
* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya. Barcelona: Arxiu Històric de Barcelona, 1995, p. 205.
* ↑ «El Imparcial Reusense».

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Viorel Dinu Moldovan

Viorel Dinu Moldovan (Bistrița, 8 de juliol de 1972) és un antic futbolista romanès de la dècada de 1990 i entrenador de futbol.
Destacà com a futbolista a Neuchâtel Xamax i Grasshoppers a Suïssa, Fenerbahçe i Nantes. A Anglaterra jugà al club Coventry City.
Fou 70 cops internacional amb Romania i participà en l'Eurocopa 1996 i la del 2000 i als Mundials de 1994 i 1998.
Ha estat entrenador de FC Vaslui, i FC Brașov.

## Palmarès
### Grasshoppers

* Lliga suïssa de futbol: 1997-98

### FC Nantes

* Ligue 1: 2000-01
* Trophée des Champions: 2001

### Rapid București

* Copa romanesa de futbol: 2005-06, 2006-07

### Individual

* Màxim golejador de la lliga suïssa de futbol: 1995-96, 1996-97
* Futbolista estranger de l'any a Suïssa: 1995-96, 1996-97

## Referències

* ↑ «Dinu Viorel Moldovan - Goals in International Matches». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ Shaw, Phil «Moldovan the destroyer of myths». The Independent [London], 14-02-1998 [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ Callow, Nick «Coppell deep in the doldrums». The Independent [Londres], 28-02-1998 [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ Porumboiu: "Despărţirea de Viorel Moldovan s-a făcut pe cale amiabilă"
* ↑ FC Braşov: Napoli înlocuit de Viorel Moldovan în scaunul de antrenor Arxivat 30 July 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
Viorel Dinu Moldovan amb la selecció romanesa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Romania – Copa del Món de futbol 1994
1 Prunea •
2 Petrescu •
3 Prodan •
4 Belodedici •
5 Lupescu •
6 Popescu •
7 Munteanu •
8 Chiriță •
9 Răducioiu •
10 Hagi •
11 Dumitrescu •
12 Stelea •
13 Selymes •
14 Mihali •
15 Panduru •
16 Vlădoiu •
17 Moldovan •
18 Gâlcă •
19 Papură •
20 Stîngă •
21 Ivan •
22 Preda •
Seleccionador: Iordănescu
Selecció de futbol de Romania – Copa del Món de futbol 1998
1 Stângaciu •
2 Petrescu •
3 Dulca •
4 Doboș •
5 Gâlcă •
6 Gheorghe Popescu •
7 Lăcătuș •
8 Munteanu •
9 Moldovan •
10 Hagi •
11 Ilie •
12 Stelea •
13 Ciobotariu •
14 Niculescu •
15 Marinescu •
16 Gabriel Popescu •
17 Dumitrescu •
18 Filipescu •
19 Stîngă •
20 Selymes •
21 Craioveanu •
22 Prunea •
Seleccionador: Iordănescu
Selecció de futbol de Romania – Eurocopa 2000
1 Lobonţ •
2 Petrescu •
3 Ciobotariu •
4 Filipescu •
5 Gâlcă •
6 Popescu •
7 Mutu •
8 Munteanu •
9 Moldovan •
10 Hagi •
11 Ilie •
12 Stelea •
13 Chivu •
14 Petre •
15 Lupescu •
16 Roşu •
17 Belodedici •
18 Ganea •
19 Lincar •
20 Hîldan •
21 Prunea •
22 Contra •
Seleccionador: Jenei :
# Castiglion Fiorentino

Castiglion Fiorentino és un municipi italià, situat a la regió de Toscana i a la província d'Arezzo. L'any 2008 tenia 13.140 habitants.
La soprano Adelaide Cortesi (1825-1889), va passar els últims anys de la seva vida.

## Evolució demogràfica

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 1048. (ISBN 84-239-4515-4)
# Oficina Europea de Selecció de Personal

L'Oficina Europea de Selecció de Personal (OESP) és una institució de la Unió Europea (UE) encarregada de la contractació de funcionaris per a les diferents institucions i organismes de la Unió.
Aquesta Oficina, creada el 26 de juliol de 2002 i que entrà en funcionament l'1 de gener de 2003, s'encarrega d'organitzar els concursos generals per a la selecció de personal mitjançant la realització d'un seguit de proves que poden arribar a durar uns 12 mesos. Per poder accedir a aquestes proves és necessari acreditar una titulació universitària i dominar dues llengües oficials de la UE a més de la llengua materna.
L'OESP rep una mitjana d'entre 60.000 i 70.000 candidatures a l'any i contracta entre 1.500 i 2.000 treballadors.

## Referències

* ↑ «Treballar per a les institucions de la UE». Representació de la Comissió Europea a Barcelona. [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ BBC. «European Union Jobs – Sitting the test to be a civil servant» (en anglès). Informe de BBC Politics sobre l'OESP, 14 març 2014.

## Vegeu també

* Institucions de la Unió Europea
* (EN/DE/FR) European Career Portal Online support for EU concours and open competitions
# Noviodúnum (Mèsia)

Noviodúnum fou una fortalesa romana d'origen celta a la baixa Mèsia una mica més amunt del punt on el Danubi es divideix en braços.
La ciutat fou la seu de l'armada fluvial Classis Flavia Moesica, i fou el quarter de la Legió V Macedònica (106-167), Legió I Italica (167-) i la Legió I Iovia. A final de l'Imperi la ciutat i les fortificacions havien estat destruïdes i fou restaurada més tard per Justinià I. Prop de la ciutat l'emperador Valent va construir el 369, durant la Guerra gòtica un pont sobre el Danubi per la seva expedició contra els greutungs i els teruings d'Atanaric, per enfrontar-se als gots a la batalla de Noviodúnum on els romans els van produir fortes baixes. El tractat de Noviodúnum, que cloure la guerra, va marcar en gran manera les relacions entre gots i romans, incloent el lliure comerç i l'intercanvi de tropes com a tribut, i Valent sentiria la pèrdua de guerrers en els anys següents.
Jordannes esmenta una Civitas Nova que probablement és aquesta ciutat.
La ciutat correspon a la moderna Isaccea.

## Referències

* ↑ (anglès) Paul Stephenson, Byzantium's Balkan frontier: a political study of the Northern Balkans, 900-1204
* ↑ (anglès) J. J. Wilkes, "The Roman Danube: An Archaeological Survey", The Journal of Roman Studies, ISSN 0075-4358, Vol. 95, 2005, p.217
* ↑ (anglès) Tony Jaques, Dictionary of Battles and Sieges
# El Llantiol

El Llantiol és un emblemàtic cafè-teatre d'estètica modernista situat al barri del Raval de Barcelona. El 1982 la sala va ser guardonada amb el Premi FAD Sebastià Gasch d'Arts Parateatrals.

## Història

Fou inaugurat el 25 de juliol de 1980 per Ferran Rodríguez i Lluís Fortuny, que transformaren l'antiga impremta que hi havia al carrer de la Riereta, núm. 7, en un club per exhibir-hi espectacles de màgia de prop. Amb el temps, el local aniria ampliant el seu repertori i actualment ofereix espectacles variats de petit format, principalment monòlegs.
Alguns dels mags de reconegut prestigi que hi han actuat són: Li-Chang, el Màgic Andreu, Pepe Carrol, Juan Tamariz, Enric Magoo, Víctor Martí i la seva companyia Abracadabra o el Mag Lari.
Altres artistes que han actuat en més d'una ocasió en aquest espai mític de Barcelona són el gran Eugenio, Ángel Pavlovsky, Hertha Frankel, Alfred Lucchetti, Arnau Vilardebò, Eduard Fernández, Carlo Mô, Godoy, Cesc Queralt, la companyia Vol-Ras, Amparo Moreno i Manel Barceló, entre d'altres.
Cal destacar que El Tricicle va fer el seu debut a Barcelona en aquest petit teatre el 1980, any de la seva inauguració. Els primers gags i esquetxos de la companyia, com el cèlebre número amb la cançó de Julio Iglesias "Soy un truhán, soy un señor", foren creats i provats en aquest espai abans de fer el seu salt a La Villarroel, el 1982, amb l'espectacle Manicomic. Una altra coneguda companyia que va debutar a El Llantiol fou The Chanclettes el 1995.
El local té un aforament de 100 persones, disposa de tauletes i d'una barra per poder-hi demanar la beguda abans de l'inici de les funcions. El Llantiol, ha estat i continua sent, 40 anys després, punt de trobada d'artistes i espectadors curiosos.

## Enllaços externs

* Pàgina web del cafè-teatre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Tierz, Carme; Muniesa, Xavier. Barcelona ciutat de teatres : A-Z : 1597-2013. Barcelona: Ajuntament de Barcelona: Viena, 2013, p. 208-209. ISBN 978-84-8330-750-2.
* ↑ Tierz Grafià, Carme. «El Llantiol». Institut del Teatre. Enciclopèdia de les Arts Escèniques. [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ «El Tricicle celebren 35 anys als escenaris: 10 espectacles que han fet història», 01-11-2014. [Consulta: 8 octubre 2020].
* ↑ «The Chanclettes: 20 anys trencant tabús», 02-08-2014. [Consulta: 8 octubre 2020].
# Zsófia Torma

Zsófia Torma (Cristeștii Ciceului, 27 de setembre de 1832 - Orăștie, 14 de novembre de 1899) va ser una arqueóloga, antropóloga i paleontóloga hongaresa.
Va néixer a Csicsókeresztúr, al comtat de Beszterce-Naszód, d'Àustria-Hongria (avui Cristeștii Ciceului, Comtat de Bistrițun-Năsăud, a Romania). La seva educació va ser majoritàriament autodidacta.
El 1875, en unes excavacions al comtat de Hunyad, va trobar uns objectes d'argila amb inscripcions i lletres desconegudes que van esdevenir un gran descobriment arqueològic. També va trobar artefactes d'entre 6.000 i 7.000 anys d'antiguitat a Turda, Transsilvània, pertanyents a la Cultura de Vinča, alguns d'ells recoberts d'escriptura Vinča.
El seu treball més conegut, l'Ethnographische Analogien, va ser publicat a Jena l'any 1894.
Va tenir un paper important en la fundació del Museu Nacional d'Història de Transsilvània de Kolozsvár (actualment Cluj-Napoca), al qual va deixar la seva col·lecció arqueològica en el seu testament. El 24 de maig de 1899 va ser la primera dona en esdevenir doctora honoris causa de la Universitat Ferencz József Tudomány Egyetem Bölcsészeti de Kolozsvári, actualment la Universitat Babeş-Bolyai.
Va morir a Szászváros (actualment Orăştie) l'any 1899.

## Referències

* Lozny. Comparative Archaeologies A Sociological View of the Science of the Past. 1., neue Ausg.. Nova York, NY: Springer New York, 2011, p. 285, 305. ISBN 9781441982254.
* «Zsófia Torma» (en romanès). Pagina Municipiului Orăștie. Secui Adrian-Iulian. [Consulta: 17 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Coltofean, Laura. 2017. Zsófia Torma: A pioneer of prehistoric archaeology in nineteenth-century Transylvania. A: Cs. Szabó, V. Rusu-Bolindeț, G. T. Rustoiu, M. Gligor (eds.): Adalbert Cserni and His Contemporaries. The Pioneers of Alba Iulia and Beyond. Mega Publishing House, Cluj-Napoca, 2017: pàgines 327-354.
* Coltofean, Laura. 2015. Object Photography in 19th Century Archaeology. The Photographs of Zsófia Torma's Archaeological Collection. Brukenthal. Acta musei X.1: pàgines 35-48
* Coltofean, Laura. 2015. Importanța ediției a opta a Congrès international dꞌanthropologie et dꞌarchéologie préhistoriques în dezvoltarea arheologiei preistorice în Transilvania secolului al XIX-lea / The Importance of CIAAP 1876 in the Development of Prehistoric Archaeology in 19th Century Transylvania. A: ArheoVest, Nr. III: In Memoriam Florin Medeleț (1943-2005), Interdisciplinaritate în Arheologie [Interdisciplinarity in Archaeology], Timişoara, 28 noiembrie 2015 / 28 novembre 2015, Vol. 2: Metode Interdisciplinare și Istorie [Interdisciplinary Methods and History pàgines 1035-1055. ISBN 978-963-315-264-5
* Coltofean, Laura. 2014. Unveiling Zsófia Torma. The Diary of a Woman, an Archaeologist and a Visionary. A: Marler, Joan (ed.), Fifty Years of Tărtăria Excavations. Festschrift in Honor of Gheorghe Lazarovici on the occasion of his 73rd Birthday, 2014, Sebastopol: pàgines 258-273.
* Coltofean, Laura. 2012. When Passion is Stronger than Death... Zsófia Torma's Reflections. Brukenthalia. Romanian Cultural History Review vol.2: pàgines 67-77.
# Búnquer d'Abella de la Conca II

El Búnquer d'Abella de la Conca II és una obra d'Abella de la Conca (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció defensiva, feta amb ciment armat. Es tracta d'una estructura de planta circular, blindada, i amb una sola espitllera. Actualment no es pot accedir al seu interior.

## Història

Informació proporcionada pel Cos d'Agents Rurals: Fitxa model F30 núm. 1747 (Abril 2013)
Construït durant el temps que va estar en actiu el Frot de Pallars (Abril - Desembre 1938).

## Referències

* 1 2 3 «Búnquer d'Abella de la Conca II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Cryptocentrus caeruleomaculatus

Cryptocentrus caeruleomaculatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les Illes Mariannes i el sud del Japó.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. and T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Australia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Herre, A. W. C. T. 1933. Twelve new Philippine fishes. Copeia 1933 (núm. 1): 17-25.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Lieske, E. i R. Myers 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Oficina Integrada de les Nacions Unides a Burundi

L'Oficina Integrada de les Nacions Unides a Burundi (BINUB) va ser creada pel Consell de Seguretat de les Nacions Unides per donar suport al govern de Burundi en els seus esforços cap a la pau i l'estabilitat a llarg termini i per reemplaçar el treball de l'Operació de les Nacions Unides a Burundi (ONUB). El seu mandat estava previst que comencés l'1 de gener de 2007 durant un primer període de 12 mesos, i la seva creació i missió va ser fruit de les recomanacions d'un informe del Secretari General.
L'anterior missió de l'ONU a Burundi, l'ONUB, es va crear per facilitar la implementació dels acords de pau signats entre el govern anterior i el grup rebel del CNDD-FDD. El líder del CNDD-FDD, Pierre Nkurunziza, va guanyar les eleccions de Burundi en 2005, i el seu partit controla de manera efectiva el govern de Burundi.
Els motius per establir una segona missió a Burundi, seguint directament les missions de l'ONUB, van ser l'acord d'alto el foc aconseguit entre el nou govern del CNDD-FDD i l'últim grup rebel Palipehutu-FNL. Aquest acord d'alto el foc es va signar el 7 de setembre de 2006 a Dar es Salaam (Tanzània), després de la mediació de Sud-àfrica en les converses que van començar al maig. Entre els punts clau de l'acord hi havia la cessació total de les hostilitats, la immunitat temporal dels combatents de la FNL i la desmobilització d'aquestes tropes i la seva posterior integració a les forces armades de Burundi, d'acord amb acords de pau anteriors en aquest conflicte, compartir arranjaments en el sector de la seguretat.
La missió BINUB es va crear per facilitar l'aplicació d'aquest acord d'alto el foc, amb el punt més important del mandat el suport de l'aplicació de les modalitats de l'acord, l'assistència en la reforma del sector de la seguretat i el suport a la reintegració dels ex -combatents . El govern de Burundi també va demanar a la BINUB que ajudés a establir l'estat de dret, la bona governança, la llibertat de premsa i els mitjans de comunicació.
El mandat de la BINUB s'estén actualment fins a finals de 2010.
Va ser substituïda per l'Oficina de les Nacions Unides a Burundi (BNUB) l'1 de gener de 2011.

## Referències

* ↑ United Nations Security Council Resolution 1719 S-RES-1719(2006) on 25 octubre 2006 (retrieved 2008-08-28)
* ↑ United Nations Security Council Document 429 Seventh report of the Secretary-General on the United Nations Operation in Burundi on 21 juny 2006
* ↑ United Nations Security Council Document 429-Add.1 Seventh report of the Secretary-General on the United Nations Operation in Burundi - Addendum on 14 agost 2006
* ↑ United Nations Security Council Resolution 1791 S-RES-1791(2007) on 19 desembre 2007 (retrieved 2008-08-28)
* ↑ http://bnub.unmissions.org/Default.aspx?tabid=2963&language=en-US Arxivat 2011-07-28 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Web de la BINUB Arxivat 2010-02-21 a Wayback Machine.
* Arxius ONUB de l'ONU
* Històric de notícies Arxivat 2018-01-22 a Wayback Machine.
# Careproctus aculeolatus

Careproctus aculeolatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* La femella fa 11,4 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 48.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 540 i 700 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de l'Argentina fins al sud-est de les illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1991. New species of liparidid fishes of the genus Careproctus (Scorpaeniformes, Liparididae) from Patagonia. Second Report. Voprosy Ikhtiologii v. 31 (núm. 5): 707-116.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.
* ↑ Andriyashev, A. P., 1992. New species of Patagonian Liparidid fishes of the genus Careproctus (Scorpaeniformes, Liparididae). Report 2. J. Ichthyol. 32(1):38-49.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa Emili Juncadella

La Casa Emili Juncadella era un edifici situat a la Rambla de Catalunya, 26 cantonada amb el carrer de la Diputació de Barcelona, actualment desaparegut. En el seu emplaçament s'aixeca el Gran Hotel Calderón.

## Història

Va ser projectada el 1899 per l'arquitecte Enric Sagnier per a l'industrial tèxtil Emili Juncadella i Oliva, fill del també industrial Jeroni Juncadella i Casanovas, i el 1902 va guanyar el Concurs anual d'edificis artístics de l'Ajuntament de Barcelona. El mobiliari i la fusteria van realitzats per Joan Busquets i Jané i la serraleria per Carles Torrebadell.
El palau va heretat pel seu fill Emili Juncadella i Vidal (1884-1936), afeccionat a la cacera i l'excursionisme. El 1932, durant la Segona República Espanyola, l'Estat va confiscar els béns de la Companyia de Jesús, incloent el Col·legi dels Jesuïtes de Casp. Aleshores es va crear l'Associació Mútua de Cultura sota la presidència de Ferran Valls i Taberner, que va acollir als seus alumnes a l'Acadèmia Torres i Bages, instal·lada al palau.
Durant la Guerra Civil espanyola, el palau patí un incendi i va ser malmès pels bombardejos, el que va motivar que fos enderrocat a la dècada del 1940 i s'hi construïssin tres nous edificis: La Bodega del Teatre Calderon a la Rambla de Catalunya (posteriorment convertida en el Teatre Candilejas), el Teatre Calderon al xamfrà, i el Cine Cristina al carrer de la Diputació. El 1967 van ser enderrocats per a construir-hi un hotel.

## Descripció

Era un edifici de semisoterrani, planta baixa i tres pisos, amb façana de pedra. Tenia tres obertures per planta a la Rambla de Catalunya i sis a la que donava al jardí, que ocupava el xamfrà amb el carrer de la Diputació. La unió entre ambdues es feia mitjançant un cos en forma de torre, amb una galeria al tercer pis i un quart pis amb finestres bífores. El coronament tenia merlets arrodonits.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Fraiz Ordóñez, Jesús «El palacete de la Rambla de Catalunya reconvertido en teatro, cine y hotel». La Vanguardia. La mirada del lector, 11-01-2022.
* ↑ «Emilio Juncadella. Rambla de Catalunya (26). Construir una casa». Q127 Eixample 7502/1899. AMCB.

## Vegeu també

* Casa Rodolf Juncadella
* Casa Jeroni Juncadella
* Casa-fàbrica Juncadella
* Castell de Montesquiu

## Enllaços externs

* «Casa Emili Juncadella Oliva». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse.
* «CASA EMILI JUNCADELLA. Rambla Catalunya 26. (1899-1942)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 30-11-2012.