OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa d'Isabel II

L'illa d'Isabel II és un illot de la mar mediterrània situat al costat de la costa nord-africana, part de l'arxipèlag de les Chafarinas. Pertany igual que la resta de l'arxipèlag a Espanya. L'illot és conegut com a roca Kebdana pels rifenys.
Localitzades al mar d'Alborán, les illes es troben a poc més de 3 quilòmetres de la costa marroquina, davant el cap Ras al Maa, no lluny tampoc de la frontera entre el Marroc i Algèria. L'illa de Isabel II, que té un relleu suau i un perímetre més regular que les altres dues illes de l'arxipèlag, és l'única illa habitada de les Chafarinas. D'origen volcànic, està composta d'andesites. Aconsegueix una elevació màxima sobre el nivell de la mar de 35 metres. Considerat l'arxipèlag com a terra nullius (les illes van estar deshabitades a causa de la falta d'aigua potable) tot i ser conegut des de l'antiguitat, Espanya va prendre possessió d'aquest el 6 de gener de 1848.
Al començament de segle XX es va arribar a construir un dic que comunicava l'illot amb les illa del Rey; però, aquest va quedar destruït el 1914. La seva població al llarg d'aquest segle va arribar a superar els 1000 habitants. Al segle xxi, alberga una petita guarnició militar i una estació biològica.

## Referències

* ↑ Barrera i Pineda, 2006, p. 14.
* ↑ Barrera i Pineda, 2006, p. 14-15.
* ↑ Escámez Pastrana, 1989, p. 46-47.
* ↑ Barrera i Pineda, 2006, p. 21; 28.
* 1 2 Barrera i Pineda, 2006, p. 28.
* ↑ Escámez Pastrana, 1989, p. 46.
* 1 2 Barrera i Pineda, 2006, p. 19.

## Bibliografia

* Barrera, José Luis; Pinate, Antonio «Islas Chafarinas. La geología de un archipiélago deseado por todos». Tierra y tecnología: revista de información geológica, 30, 2006, pàg. 13–30. ISSN: 1131-5016.
* Escámez Pastrana, Antonio Manuel «Las Islas Chafarinas y su problemática medio ambiental» (en castellà). Aldaba, 0, 13, 1989, pàg. 45–70. Arxivat de l'original el 2019-12-08. DOI: 10.5944/aldaba.13.1989.20153. ISSN: 2603-9265 [Consulta: 8 desembre 2019].
# Illa d'Àmsterdam (Noruega)

L'illa d'Àmsterdam (en noruec: Amsterdamøya) és una petita illa situada davant la costa nord-oest de l'illa de Spitsbergen. Està separada de l'illa Danesa per l'estret de Danskegattet. La seva superfície és de 18,8 km².
L'illa d'Àmsterdam va ser albirada per primera vegada per Willem Barents el 1596. Els holandesos primer la van ocupar el 1614, i li donaren el nom de la capital del seu país. Hi van construir una estació balenera temporal al sud-est de l'illa. El 1619 es va construir una estació de semi-permanent. L'assentament va ser anomenat Smeerenburg (en neerlandès "el poble de greix de balena"). L'assentament va entrar en declivi en la dècada del 1640, i va ser abandonat en algun moment abans del 1660.

## Referències

* Conway, W. M. 1906. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press.
* Institut Polar Noruec Place Names of Svalbard Database Arxivat 2007-06-23 a Wayback Machine.
# Illa de Gigha

L'illa de Gigha (Giogha (pronuncieu [kʲi.ə]) en gaèlic) és una illa de les Hèbrides Interiors, situada al nord-oest d'Escòcia. Es troba enfront de la costa oest de Kintyre. El nom de l'illa procedeix de Gudey (en nòrdic antic 'illa bona' o 'illa de Déu'). Gigha fa 9,5 km de llarg, amb una amplada màxima de 2,5 km, i ocupa una superfície d'1,8 km².
L'illa va arribar al seu màxim de població al segle xviii, situant-se per sobre dels 700 habitants; tanmateix, el seu nombre va disminuir dràsticament durant els anys 60 del segle xx arribant a les xifres actuals.

## Gaèlic

Històricament Gigha ha estat un lloc on el gaèlic sempre ha tingut una forta presència. Tant en el cens del 1901 com en el del 1921, el 75% de la població afirmava parlar aquesta llengua. Tanmateix, el 1971 aquest percentatge ja havia caigut fins al 25-49,9%. En el cens del 2001, el percentatge de parlants gaèlics era del 14%.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'illa de Gigha (anglès).

## Referències

* ↑ Murray, W.H. (1977) The Companion Guide to the West Highlands of Scotland. London. Collins.
* ↑ Ross, J. (13-10-2006) Island of opportunity welcomes a population explosion. Edinburgh. The Scotsman newspaper
* ↑ Mac an Tàilleir, Iain (2004) 1901-2001 Gaelic in the Census Arxivat 2010-12-07 a Wayback Machine. (PowerPoint) Linguae Celticae. Retrieved 1 June 2008.
# Illa de Graham

L'illa de Graham (en anglès Graham Island) és l'illa més gran de l'arxipèlag Haida Gwaii, antigament conegut com a illes Queen Charlotte. L'illa es troba a la costa de la província de la Colúmbia Britànica, al Canadà, i es troba separada per un estret canal de l'altra illa principal del grup, l'Illa de Moresby, Gwaii Haanas en haida. Amb una superfície de 6.361 km² és l'illa 101è més gran del món i la 22a del Canadà. La seva població era de 4.475 habitants segons el cens canadencs del 2001.
A la part septentrional de l'illa hi ha el Pac provincial Naikoon, així com un profund fiord, el Masset Inlet, que dona accés a un llac interior on es troben els assentaments de Port Clements i Juskatla. A la costa occidental, la que s'obre al Pacífic, hi ha la badia de Beresford i, més al sud, el Rennell Sound.
L'illa de Graham va ser batejada el 1853 per James Charles Prevost, comandant del HMS Virago, en record a Sir James Graham, 2n Baronet, que fou Primer Lord de l'Almirallat del Regne Unit en aquell temps.

## Referències

* ↑ Graham Island
* ↑ Middleton, Lynn. Place Names of the Pacific Northwest Coast. Victoria: Elldee Publishing, 1969, p. 92. OCLC 16729415.
* Sea islands, Natural Resources Canada Atlas of Canada Arxivat 2013-01-22 a Wayback Machine.
# Illa de Hofmann

L'illa de Hofmann (en rus: Остров Гофмана; Ostrov Gofmana) és una illa de la Terra de Francesc Josep, Rússia.
Fa 13 quilòmetres de llargada per 5 quilòmetres d'amplada màxima i té una superfície d'uns 49 km². Es troba 8,6 quilòmetres a l'est de l'illa de Rainer i està totalment coberta de gel. A 45 quilòmetres al nord-est hi ha Belaya Zemlya.
L'illa va ser descoberta per Julius von Payer i Karl Weyprecht. Es diu que l'illa va rebre el nom de Freiherr Leopold von Hoffmann, membre de la Societat Austrohongaresa del Pol Nord, tot i que hi ha que atribueix el nom al geòleg rus Ernst Reinhold von Hofmann.

## Referències

* ↑ Günther Hamann (1975): "Das Zeitalter Kaiser Franz Josefs im Spiegel der Topographie des Franz-Josefs-Landes". Publikationen aus dem Archiv der Universität Graz 4, pp. 139–151, (p. 146, german)
* ↑ «ГОФМАН ЭРНСТ КАРЛОВИЧ. НАСЛЕДИЕ КАРТОГРАФОВ УРАЛА» (en rus). Russian Geographical Society. [Consulta: 16 novembre 2020].
# Illa de Las Palomas

L'illa de las Palomas o illa de Tarifa, actualment unida a terra mitjançant una carretera, és l'illa existent enfront de la ciutat de Tarifa i l'extrem sud de la qual, la punta de Tarifa, representa el punt més meridional de la península ibèrica i de l'Europa continental.
A la zona nord-oriental de l'illa són visibles les restes d'almenys cinc hipogeus funeraris fenici-púnics datats entre els segles VI i IV aC. La pràctica totalitat de la superfície de l'illa s'ha vist, a més, molt alterada per la construcció de pedreres d'on es va extreure sistemàticament, des d'època romana, roca calcària fosilífera per a la construcció. La fortificació de l'illa es va dur a terme des d'almenys el segle XVII amb l'establiment d'una petita bateria, en principi amb una dotació de cinc homes, per a construir-se des de 1798 les primeres bateries d'un fort projectat dos anys abans.
Fins al 1808 l'illa va estar separada de Tarifa. Aquest any va ser construït el camí de l'illa, obra d'Antonio González Salmón, qui també va ser responsable de l'espigó que fa funció de port de Tarifa.
Des de mitjans del segle XX es van establir gran quantitat de casernes i els seus terrenys van ser propietat del Ministeri de Defensa fins que van ser declarats de Domini Públic Maritimoterrestre el 1988. La posterior declaració el 2003 del Parc natural de l'Estret de Gibraltar va suposar la protecció de l'illa i de les seves aigües més immediates a causa dels seus peculiars valors ecològics.

## Referències

* ↑ Prados Martínez, F.; Castañeda Fernández, V. y García Jiménez, I. «El mundo funerario fenicio-púnico en el Campo de Gibraltar. Los casos de la necrópolis de Los Algarbes y la isla de las Palomas (Tarifa, Cádiz)». Mainake, 1, 32, 2010. ISSN 0212-078X, pp.251-278.
* ↑ Criado Atalaya, Francisco Javier «Las relaciones entre el municipio de Tarifa y la Corona durante el reinado de Carlos II». Almoraima, 18. Arxivat de l'original el 2010-10-03 [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ Ruiz Bravo, Carlos «Cronología II: Edades Moderna y Contemporánea». Aljaranda, 71, 2008. Arxivat de l'original el 2015-04-22 [Consulta: 22 enero 2010].
* ↑ «Ayuntamiento de Tarifa. Turismo Tarifa: Isla de Las Palomas». Arxivat de l'original el 2 de mayo de 2014. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ «Boletín Oficial de la Cortes Generales, 16 de enero de 2002». Congreso de los Diputados. [Consulta: 22 enero 2010].
* ↑ «El Consejo de Gobierno aprueba el Plan Gestor de uso y gestión del Parque natural del Estrecho». Junta de Andalucía. [Consulta: 5 enero 2010].
# Illa de Luigi

L'illa de Luigi (en rus: Остров Луиджи) és una illa a la zona central de la Terra de Francesc Josep, Rússia, dins el grup de la Terra de Zichy.
La seva superfície és de 371 km² i bona part de l'illa està coberta per glaceres. El punt més alt de l'illa fa 442 msnm. Està separada per estrets canals de l'illa Salisbury, al nord-est, i l'illa de Champ, al sud-est.
Va rebre el nom del muntanyenc i explorador italià Lluís Amadeu de Savoia-Aosta, duc dels Abruços.

## Referències

* 1 2 «Franz-Joseph-Land Info - Luigi Insel ». Arxivat de l'original el 2021-05-14. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Vulcain

El motor Vulcain és un motor de coet criogènic de cicle de gasogen que propulsa el tram principal criotècnic (EPC) del llançador Ariane 5. Tot i que se l'encén a terra per motius tècnics, només proporciona un 10% de l'impuls al moment de l'enlairament, i serveix principalment durant la segona fase del vol, després de la separació dels dos acceleradors laterals o trams d'acceleració de pólvora (EAP o P230), que proporcionen un 90% de l'empenyiment a l'enlairament.

## Versions

N'hi ha dues versions:
* Vulcain per la versió genèrica de l'Ariane 5
* Vulcain 2 per la versió ECA de l'Ariane 5 (major impuls)

## Referències

* ↑ «Vulcain-2 Cryogenic Engine Passes First Test with New Nozzle Extension». [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ EADS Astrium. «Vulcain Rocket Engine - Thrust Chamber». Airbus Defence and Space. Arxivat de l'original el 25 febrer 2012. [Consulta: 20 juliol 2014].
* ↑ «V169 Presskit». Arianespace. Arxivat de l'original el 12 desembre 2010. [Consulta: 30 juny 2015].
* ↑ «Vulcain». [Consulta: 30 juny 2015].

## Vegeu també

Motors coet semblants:
* RD-0120
* RS-68
* Motor principal del transbordador espacial
# Muntanyes Gutin

Les muntanyes Gutin (en romanès: Munții Gutâi; en hongarès: Gutin-hegység; ucraïnès: Гутинський масив) són una serralada dins de la zona de Vihorlat-Gutin dels Carpats Orientals Interiors. Estan centrats al comtat de Maramureș a Romania, limitant amb el comtat de Satu Mare, i també s'estenen més cap al nord-oest com les muntanyes d'Oaș, arribant a la frontera amb l'oblast de Zakarpattia a Ucraïna.
La seva muntanya més alta és pic Gutâi (1443 m). Les seccions nord de les muntanyes Gutin contenen la cadena muntanyosa volcànica Creasta Cocoşului (pinta del gall).

## Vegeu també

* Carpats romanesos

## Referències

* ↑ Földvary, 1988, p. 221-222.
* ↑ «Harta Munților Gutâi» (en anglès britànic), 09-07-2015. [Consulta: 24 octubre 2021].

## Fonts

* Földvary, Gábor Z. Geology of the Carpathian Region. Singapore: World Scientific Publishing Company, 1988. ISBN 9789813103825.

## Enllaços externs

* Muntanyes Gutin al mapa geogràfic del comtat de Maramureș
* Muntanyes Gutin i Oaș al mapa de la secció nord del comtat de Satu Mare Arxivat 2019-03-27 a Wayback Machine.
# Illa de Sant Llorenç

L'illa de Sant Llorenç (en anglès St. Lawrence Island; en yupik Sivuqaq) és una illa d'Alaska, al mar de Bering, al sud de l'estret homònim. Està més a prop de Rússia que de l'Alaska continental. Té una superfície de 4.640 km² i hi viuen 1.292 persones (2000). La vegetació és una tundra. El corrent d'Anadyr transporta aigua freda i rica en nutrients i per això hi ha molts ocells i mamífers marins. Vitus Bering va anomenar-la Sant Llorenç per ser el sant del dia en què la va visitar. Aquesta illa va ser el primer lloc d'Alaska que van visitar els europeus.

## Enllaços externs

* Gambell and St. Lawrence Island Photos from Gambell and St. Lawrence Island, August 2001
# Illa de Santa Catalina (Espanya)

L'illa de Santa Catalina és una illa espanyola situada a l'entorn de la Península d'Almina, a la ciutat autònoma nord-africana de Ceuta.
En els anys 80 i 90 del segle xx va ser sepultada i unida a terra ferma, a causa del desmesurat creixement de les deixalles abocades en l'abocador de la ciutat.
Actualment, l'Àrea de Costes i Medi marí del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi ambient ha iniciat les obres de trasllat, segellat i condicionament de l'antic abocador de residus sòlids urbans de Santa Catalina de Ceuta, en les quals es neteja i rehabilita l'illa i la seva petita Fortalesa Circular, usada al segle xviii com a presó.
Entre l'illa i la península d'Almina es produeixen hileros, nom de les marques que es formen en la superfície de l'aigua i l'origen de la qual és la direcció d'un corrent marí. Són zones en les quals cal extremar la precaució per la força dels corrents i el pas de la superfície del mar a marejada o, en alguns casos, forta marejada. També es coneixen en termes mariners com hileros de marea.
Pels ceutins és una paraula molt coneguda, ja que són famosos els Hileros de l'Illa de Santa Catalina, al costat de la punta de la península d'Almina, un lloc molt perillós des de l'antiguitat per als navegants i lloc on han ocorregut molts enfonsaments de vaixells arrossegats contra les roques per les fortes marees.
També en les aigües de Santa Catalina fins a mitjan segle xx, era molt comú anar a pescar per darrere del Cementiri de Santa Catalina doncs era un lloc de molta pesca. En aquell lloc llançaven els muls i cavalls que morien a Ceuta. A l'animal mort, li lligaven una corda al coll, per un extrem i una gran pedra per l'altre. La pedra es recolzava en la popa del vaixell, i aquest, a través de la corda remolcava a l'equí al lloc considerat adient on deixaven caure la pedra. Era comú pescar anfós de més de 10 kg, a causa de la sobrealimentació.

## Vegeu també

* Geografia d'Espanya
* Península d'Almina

## Referències

* ↑ «Isla de Santa Catalina / Isla de Santa Catalina, Spain (general), Spain, Europe». [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ http://aula2.elmundo.es/aula/laminas/lamina1032457227.pdf Arxivat 2012-06-20 a Wayback Machine.
# Illa de Wiener Neustadt

L'illa de Wiener Neustadt (en rus: Остров Винер-Нёйштадт) és una illa de la Terra de Francesc Josep, Rússia, dins el subgrup de la Terra de Zichy.
Wiener Neustadt té una superfície 237 km² i es troba gairebé tota coberta per glaceres. El punt més alt de l'illa, el Pic Parnass, s'eleva fins als 620 msnm, cosa que el converteix en el punt més alt de tot l'arxipèlag de la Terra de Francesc Josep. La Terra Wilczek es troba a l'oest, al sud hi ha l'illa Heiss, a l'oest les illes Salisbury i Ziegler i al nord l'illa Greely.
Va rebre el nom de Wiener Neustadt, una ciutat situada al sud de Viena, un dels patrocinadors de l'expedició austrohongaresa al Pol Nord.

## Referències

* ↑ «Wiener Neustadt Island, Russia - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ «Islands - UNEP». Arxivat de l'original el 2013-11-25. [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ «Franz-Joseph-Land Info - Wiener-Neustadt Insel ». Arxivat de l'original el 2021-05-07. [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ «Архипелаг ледяных куполов (Земля Франца-Иосифа) - Kapustin-Arctica Antarctica philatelia». [Consulta: 10 desembre 2020].
# Illa de la Caleta

L'Illa de la Caleta (popularment de sa Caleta) és un illot del litoral mallorquí situat davant Cala Comtessa, al municipi de Calvià, i que forma part del conjunt d'illots que pren el nom d'Illetes. Hi abunden els vogamarins. Té una extensió de 5.625 m2, un perímetre de 400 m i una cota màxima de 3 m.

## Referències

* ↑ «Caleta, Illa de sa». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 384. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Dades estadístiques cartogràfiques i geogràfiques de les Illes Balears». CAIB. Arxivat de l'original el 25 de juny 2021. [Consulta: 14 agost 2019].
# Arrel mestra

L'arrel mestra, arrel principal o clàvia d'una planta és l'arrel que creix verticalment cap avall. Forma un centre del qual poden brotar unes altres arrels. Arrels mestres típiques són l'arrel cònica, l'arrel fusiforme (en forma de fus) i l'arrel napiforme (com la del nap). Algunes plantes amb arrel mestra són la pastanaga, cards, pixallits, Pueraria lobata, pastinaca, rave, nap o Welwitschia mirabilis.
Les plantes amb arrels mestres són difícils de trasplantar. Un sistema d'arrel mestra contrasta amb un sistema d'arrels fibril·lars, les quals tenen un entramat amb nombroses arrels. La majoria dels arbres comencen la seva vida amb una arrel principal, passant després al cap d'uns anys a un sistema d'arrels fibroses que s'estenen principalment en amplada. Moltes arrels mestres es converteixen en òrgans de reserva de la planta.
* Arrels fibroses d'una palmera
* Una arrel mestra

## Referències

* ↑ «Arrel mestra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Enllaços externs

* 2006-01-13, Sciencedaily: Deep-rooted Plants Have Much Greater Impact On Climate Than Experts Thought Les plantes amb arrel mestra tenen més impacte en el clima del que es preveia
* Les arrels mestres al Fullerton Arboretum Arxivat 2008-03-08 a Wayback Machine.
# Escarabat del tabac

L'escarabat del tabac (Lasioderma serricorne) és un petit coleòpter de la família dels ptínids, i del gènere Lasioderma. És molt semblant al corc del pa (Stegobium paniceum), però és més petit que aquest (entre 2 i 3 mm) i presenta unes antenes completament serrades.

## Referències

* ↑ Schabel, Hans G. Forest Entomology in East Africa: Forest Insects of Tanzania (en anglès). Springer, 2006, p.220. ISBN 1402046553.
# Ermita de Sant Miquel (Nules)

L'ermita de Sant Miquel (també anomenada Ermita de Sant Miquel El Fort) està situada a la població de Nules a la Plana Baixa. Actualment, l'ermita alberga El Museu de Medallística "Enrique Giner".

## Història

Es va construir entre l'any 1752 i 1757, por ordre dels marquesos de Nules, per a substituir la que, a mitjans del segle xv, havia manat construir Francesc Gilabert de Centelles, el senyor de la baronia de Nules.
De l'antiga construcció solament es conserva la capella central. De planta heptagonal en el seu exterior i circular en l'interior, és un dels pocs exemples del barroc desornamentat, avantpassat de l'arquitectura neoclàssica, que es conserva a la regió.
L'obra és atribuïda a l'arquitecte valencià Antoni Gilabert, tenint constància de què en la mateixa treballaren els Pujante, mestres d'obres a Nules. En l'època en què fou construïda era arquitecte dels marquesos de Nules el també arquitecte valencià Felip Rubio.
L'any 1808 fou ocupada pel general Suchet, qui instal·là en ella el quarter de les tropes napoleòniques, motiu pel qual se la coneix com l'ermita del "Fort". Després de l'ocupació francesa l'ermita fou abandonada passant a una propietat privada.
El Museu de Medallística comença en funcionament el 10 de juny de 1995, dia en el que s'innagurà.

## Enllaços externs

* Museu de Medallística "Enrique Giner"
# Oficina de Garanties Lingüístiques

L'Oficina de Garanties Lingüístiques (OGL) és l'òrgan de la Secretaria de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya que vetlla pel compliment de la legislació lingüística catalana.

## Funcions

* Recollir les consultes, queixes i denúncies relacionades amb l'ús del català i l'aranès (a la Vall d'Aran).
* Tramitar queixes i denúncies perquè les autoritats competents inspeccionin i, si cal, sancionin les empreses o entitats que vulnerin la llei.
* Assessorar les empreses i entitats denunciades per facilitar-los l'ús del català.
* Proposar actuacions per fomentar l'ús del català en els sectors que més denuncies i peticions generin.

## Procediment

Els ciutadans poden formular les seves queixes o denúncies per Internet (a través del correu electrònic o omplint un formulari al web de l'OGL), fax, telèfon o correu ordinari. També es pot presenciar a les delegacions de l'OGL (a Barcelona, Girona, Lleida, Tarragona i Tortosa) o als centres del Consorci per a la Normalització Lingüística i l'Agència Catalana del Consum.
Tots els demandants han d'identificar-se per a poder formular la petició; posteriorment, es canalitza a un organisme competent (per ex. l'Agència Catalana del Consum), car la mateixa OGL no té capacitat inspectora ni sancionadora.

## Actuacions

Segons el balanç de l'any 2005, l'OGL va rebre 2.134 peticions, va tramitar 646 denúncies, va enviar 650 cartes d'assessorament a establiments i empreses (oferint-los, per exemple, cursos de català per a adults).

## Controvèrsia

Alguns grups que defensen el bilingüisme català-castellà a Catalunya, com ara l'Asociación por la Tolerancia o Ciutadans - Partit de la Ciutadania, consideren que les activitats de l'OGL conculquen els drets dels castellanoparlants al fomentar la "delació" contra els ciutadans que fan ús de la seva llengua; un dels exemples més recurrent és el dels botiguers que retolen els seus establiments únicament en castellà, incomplint d'aquesta manera la Llei 1/1998, de 7 de gener, de política lingüística, que obliga a retolar almenys en català.

## Referències

* ↑ «Document de presentació del balanç de l'activitat de l'Oficina de Garanties Lingüístiques 2005 (format PDF)». Arxivat de l'original el 2007-01-05. [Consulta: 25 novembre 2006].
* ↑ Dossier de l'Asociación por la Tolerancia sobre l'Oficina de Garanties Lingüístiques (castellà)

## Enllaços externs

* Web de l'Oficina de Garanties Lingüístiques
# Huracà Sandy

L'huracà Sandy, el sistema tropical en diàmetre més gran registrat fins ara a l'Atlàntic, és un cicló tropical de final de temporada que ha afectat Jamaica, Cuba, Bahames, Haití, la República Dominicana i el litoral oriental dels Estats Units, arribant a la zona sud de la Regió dels Grans Llacs dels Estats Units, i al Canadà oriental. El 18è cicló tropical, 18a tempesta amb nom, i 10è huracà de la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2012, Sandy es va desenvolupar a partir d'una allargada ona tropical a l'oest del Mar Carib el 22 d'octubre. Es va convertir en una depressió tropical, que es va enfortir ràpidament, i va passar a ser una tempesta tropical sis hores després. Sandy es movia lentament cap al nord, cap a les Antilles Majors i es va anar reforçant gradualment.

## Referències

* ↑ «Sandy Brings Hurricane-Force Gusts After New Jersey Landfall». Washington Post. [Consulta: 30 octubre 2012].
* ↑ «Sandy Becomes Largest Atlantic Storm on Path to Northeast». San Francisco Chronicle. [Consulta: 30 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Archived information on Hurricane Sandy from the National Hurricane Center
* Satellite imagery and data of Hurricane Sandy Arxivat 2021-02-14 a Wayback Machine. from NASA
* 7 Great Places Online To Track Hurricane Sandy - Forbes