OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Citharidium ansorgii

Citharidium ansorgii és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 58,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Níger a Nigèria.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gosse, J.-P., 1990. Citharinidae. p. 261-268. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, França, 384 p.
* ↑ Blache, J., 1964. Les poissons du bassin du Tchad et du bassin adjacent du Mayo Kebbi. Étude systématique et biologique. Mém. O.R.S.T.O.M. 4(2):483 p.
* ↑ Daget, J., 1984. Citharinidae. p. 212-216. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Olaosebikan, B.D. i A. Raji, 1998. Field guide to Nigerian freshwater fishes. Federal College of Freshwater Fisheries Technology, New Bussa, Nigèria. 106 p.
* ↑ Paugy, D., K. Traoré i P.S. Diouf, 1994. Faune ichtyologique des eaux douces d'Afrique de l'Ouest. p. 35-66. A G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 275:177 p.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos dins de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Armstrong Gibbs

Armstrong Gibbs (Great Baddow, Chelmsford, Essex, 10 d'agost de 1889 - Chelmsford, Essex, 3 de setembre de 1960) fou un compositor anglès. Fou professor de composició musical i teoria del Reial Col·legi de Música de Londres. Va escriure diversos quartets per a instruments d'arc, el poema simfònic The Vision of Nigh, una ?Sonata per a violí i piano, i An Essex Rhapshody, per a piano, així com nombroses cançons, cors i peces per a orgue i piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa volum núm. 25, pàg. 1555 ISBN 84-239-4525-1

## Enllaços externs

* http://www.musicweb-international.com/GibbsCA/index.htm
* http://www.armstronggibbs.org Arxivat 2022-01-18 a Wayback Machine.
* http://www.s204804395.websitehome.co.uk/html/Gibbs.pdf Arxivat 2012-03-12 a Wayback Machine.
* http://www.essexchurches.info/church.asp?p=Danbury
# Carles Milans i Godayol

Carles Milans i Godayol (Canet de Mar, 8 de juny de 1669 - Martorell, 1724) fou un organista i compositor català, fill de Marc Antoni Milans i germà gran de Tomàs Milans i Godayol.

## Biografia

Carles Milans i Godayol, juntament amb el seu germà Tomàs, es va formar a la capella de música del Palau de la Comtessa de Barcelona amb el mestre Felip Olivelles, tot i que, molt probablement, residien a casa de sant Josep Oriol el qual s'encarregava de la seva educació. Més endavant estudià orgue amb Jeroni Oller, organista de la Capella del Palau de la Comtessa, fill de Canet de Mar. Entre els anys 1695 i 1724 exercí el magisteri de l'orgue a l'església parroquial de Martorell, on probablement va tenir relació amb el patronatge dels Vélez, titulars del marquesat de Martorell i del Palau de la Comtessa. Un fill de Carles Milans, Tomàs Milans i Campús (1707-1763), es va formar amb el seu oncle i mestre de capella de la catedral de Girona Tomàs Milans i Godayol, i posteriorment regí el magisteri de la capella parroquial dels Sants Just i Pastor de Barcelona, entre 1733-1763.

## Obra

De la seva obra compositiva solament s'ha conservat el Villancico a la Virgen / A6 / A la fiesta de los devotos al fons musical CMar (Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar).

## Referències

* Gregori i Cifré, Josep Maria - Bonastre i Bertran, Francesc,, amb la col·laboració d'Andreu Guinart i Verdaguer. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 2/1-2/2: Fons musical de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació.- Arxius i documents. Eines de recerca, núm. 2/1-2/2, 2009, p. XXXVI-XXXVII. ISBN 9788439379676.
* IFMuC. http:// https://ifmuc.uab.cat/

## Bibliografia

* Gregori i Cifré, Josep Maria. «Carles Milans i Godayol (1669-1724)». A: La nissaga canetenca dels músics Milans i la seva relació amb sant Josep Oriol. Canet de Mar: Ajuntament de Canet de Mar; Centre d'Estudis Canetencs; Edicions els 2 Pins, 2014. ISBN 9788492396771.
# Antoni Casanovas i Brugal

Antoni Casanovas i Brugal és un empresari agrari i polític català.
Militant de CDC i especialista en cooperativisme agrari, fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1986 i 1989 per CiU per la província de Barcelona. Ha estat vocal de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca del Congrés dels Diputats (1986-1989) i Secretari de la Comissió de Peticions.
De 1979 a 1982 fou president de la Cooperativa COVIDES, càrrec que va repetir de 2006 a 2009. El 1982 fou nomenat president del Consell Regulador de la Denominació d'Origen Penedès, el 1989 president del Consell Regulador de la Denominació d'Origen Vitivinícola del Penedès i alcalde de Subirats entre 1983 i 1995.

## Referències

* ↑ Covides presenta el llibre dels 50 anys i homenatja els fundadors Arxivat 2015-05-25 a Wayback Machine., 10 de febrer de 2014
* ↑ ORDRE de 14 de juliol de 1982, publicada al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 04 Agost 1982 (núm. 246)
* ↑ ORDRE de 26 de gener de 1989, publicada al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 13 Febrer 1989 (núm. 1106)
* ↑ alcaldes de Subirats Arxivat 2015-05-25 a Wayback Machine. a municat.gencat.cat

## Enllaços externs

* Fitxa i fotografia, en la base del Parlament de Madrid (castellà)
# Bandera de la Granada

La bandera oficial de la Granada té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb la magrana verda de grans vermells de l'escut, d'alçària 31/36 de la del drap i amplària 29/54 de la llargària del mateix drap, situada a 1/12 de la vora superior i a 6/27 de la de l'asta.

## Història

El 27 de maig de 1994, el Ple de l'Ajuntament de la Granada (Alt Penedès) va adoptar l'acord d'aprovar la bandera municipal. Va ser confirmada per la Generalitat el 18 de gener de 2001 i publicada en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya núm. 3321 del 6 de febrer del mateix any.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 18 de gener de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Granada.» (pdf). DOGC núm. 3321, 06-02-2001. [Consulta: 11 març 2009].
# Ilhéu Raso

L'ilhéu Raso és un illot de les illes de Barlavento de l'arxipèlag de Cap Verd, d'una superfície de 7 km². Raso es troba flanquejat per l'ilhéu Branco al nord-oest i a 15 kilòmetres de l'illa de São Nicolau al sud-est.

## Medi ambient

L'illa és un estratovolcà d'uns 3 kilòmetres de llarg per 2,4 kilòmetres d'ample, amb una altitud de 164 Metres sobre el nivell del mar. Té una antiguitat d'aproximadament 123 milions d'anys i es va formar a partir de l'antiga escorça oceànica. La part sud-occidental és una plana de còdols seca. Hi ha poca vegetació, a part de l'àrea de pastures al sud-oest. El litoral sencer consisteix en penya-segats rocosos. Juntament amb la propera Santa Luzia i Ilhéu Branco, fou declarada àrea protegida en 1990.

### Fauna

Raso és actualment l'única llar de la críticament en perill alosa de Razo (Alauda razae). L'illot ha estat identificat com una Important Bird Area (IBA) per BirdLife International perquè, igual que les aloses, suporta poblacions de baldriga de Cap Verd (amb 2.500–3.750 parells reproductors), cuajoncs bec-roigs (25–40 parells) i pardals de Cap Verd. És un dels dos illots s'hi ha registrat el possiblement extingit lludrió gegant de Cap Verd. També hi vivien el gecko gegant de Cap Verd (Tarentola gigas) i un escíncid (Mabuya stangeri).

## Galeria d'imatges

* Paisatge de l'Ilhéu Raso.
* Alonsa de Razo (Alauda razae), en perill crític.
* Lludrió gegant de Cap Verd (Chioninia coctei), espècie que es considera extinta.

## Referències

* ↑ National Geospatial-Intelligence Agency, Bethesda, Maryland, Estados Unidos. «Ilhéu Raso: Cape Verde». Geographic.org, 21-12-1993. [Consulta: 7 novembre 2011].
* ↑ Rubén Barone Tosco. «Las aves endémicas de las islas de Cabo Verde». VieiraYClavijo.org, 01-01-2005. [Consulta: 7 novembre 2011].
* ↑ Muller, R., Sdrolias, M., & Roest, W.: Age, spreading rates and spreading symmetry of the world's ocean crust. In: Geochemistry Geophysics Geosystems. 9(Q04006), 2008, S. 1525-2027.
* 1 2 «Ilhéu Raso». Important Bird Areas factsheet. BirdLife International, 2013. [Consulta: 7 agost 2013].
* ↑ Miralles, A. u. a.: An integrative taxonomic revision of the Cape Verdean skinks (Squamata, Scincidae). In: Zoologica Scripta. 2010.

## Enllaços externs

* Fauna i flora de Cap Verd
* Ilhéu Raso (BirdLife International)
# Arnold Joseph Blaes

Arnold Joseph Blaes (Brussel·les, 1814 - 11 de gener de 1892) fou un clarinetista belga. Fou deixeble de Bachman al conservatori de la seva ciutat natal. Des de 1834 viatjà per diversos països europeus donant concerts i assolí grans èxits, especialment a París. De tornada al seu país, fou nomenat professor honorari del conservatori; passà altra volta per París el 1839, fent alguns concerts; la Societat de Concerts premià el seu mèrit concedint-li una medalla d'or. Succeí al seu mestre en la classe de clarinet del Conservatori de Música de Brussel·les (1843), el que no li impedí seguir viatjant, com a concertista, pels Països Baixos, Suïssa i Alemanya.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 58, pàg. 1053 ISBN 84-239-4559-6
# Ilhéu de Sal Rei

L'Ilhéu de Sal Rei és un illot situat a 1 km a l'oest de la localitat de Sal Rei i a 640 m al sud-oest del punt més proper a l'illa de Boa Vista al país africà de Cap Verd. És administrativament una part del municipi de Boa Vista. L'illot és d'origen volcànic.
Conté pasturatges secs i matolls, la major part de l'illa està composta per sorra de platja, així com per sòls rocosos. La seva longitud és de gairebé 1.880 metres de nord-oest a sud-est i té 765 metres de sud-oest a nord-est. L'illa també compta amb un far col·locat al costat de la costa rocosa, en un punt nord-occidental de l'illa. L'altura màxima de l'illa és de 24 metres. L'illot té una far i se separa de Boa Vista per un petit estret al nord-est de 500 a 600 m. A l'extrem sud de l'illa hi ha les ruïnes de Forte Duque de Bragança. En 1818, un vaixell pirata d'Amèrica del Sud es va apoderar de la fortalesa.

## Referències

* ↑ «Ilhéu de Sal Rei, Cape Verde - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ Kapverdische Inseln, Dumont Reisetaschenbuch, 3. Oplaag, 2007, ISBN 978-3-7701-5968-0

## Enllaços externs

* Mapa de localització de l'illa
# Carlo Ignazio Monza

Carlo Ignazio Monza (Milà, Llombardia, 1735 - 19 de desembre de 1801) fou un organista i compositor italià.
Fou deixeble de Fioroni i company d'estudis de Quaglia i mestre de capella de la cort i de la catedral de la seva ciutat natal (Milà), càrrec en el que fou substituït per aquell company d'estudis.
Va escriure per al teatre i obres de caràcter religiós; en aquest últim gènere se li deuen diverses misses, vigilies i motets, i entre la seva producció teatral hi figuren les òperes Temistocle, Nitteti, Cajo Mario, Ifigenia in Tauride i Erofile. També va compondre música instrumental, de la que publicà diverses obres, entre elles sis sonates per a clavicèmbal i violí (Londres, 1788).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 830 (ISBN 84 239-4536-7)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 48, pàg. 813. (ISBN-84-239-4548-0)
# Orellana de terra

L'orellana de terra, gírgola de pi o gírgola de marina (Hohenbuehelia petaloides)(del grec geo, terra i génos, naixement) és una espècie del fong que pertany a la familia Pleurotaceae.
Ha estat descrit pel primer cop el 1785 per Jean Baptiste François Pierre Bulliard, però va ser assignat al nou genus, Hohenbuehelia, el 1866 per Stephan Schulzer von Müggenburg.
Té un distribució cosmopolita.
Sinònim:

## Referències

* 1 2 3 «Hohenbuehelia petaloides (Bull.) Schulzer» (en anglès). www.gbif.org. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Index Fungorum: Hohenbuehelia petaloides».
* ↑ Schulzer von Müggenburg, S. (en alemany) Verhandlungen der Kaiserlich-Königlichen Zoologisch-Botanischen Gesellschaft in Wien, 16, 1866, pàg. 45.
# Clarence Eddy

Hiram Clarence Eddy (Greenfield, Massachusetts, 23 de juny de 1851 - Chicago, Illinois, 10 de gener de 1937) fou un organista i compositor estatunidenc.
Estudià a Hartford i a Berlín. El 1894 fou nomenat organista de l'església congregacionalista de Chicago. A més de nombrosos estudis per a orgue i d'una traducció de l'obra de Haupt, Contrapunt, fuga i doble contrapunt (1876), va publicar, originals. The Church and Concert Organist (1882-1885), The Organs in Church (1887), etc.,.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 47 (ISBN 84-239-4519-7)
# Arnold Krug

Arnold Krug (Hamburg, 16 d'octubre de 1849 - 14 d'agost de 1904) fou un compositor i director d'orquestra alemany del romanticisme.
Estudià en el Conservatori de Leipzig i aconseguí els premis Mozart i Meyerbeer. De 1872 a 1877 fou professor de piano del Conservatori Stern de Berlín, i a partir de 1885 del d'Hamburg. Va publicar moltes obres, que es distingeixen per la seva correcció i estil agradable, per a orquestra, música di camera, per a piano, lieder, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 3532 (ISBN 84-239-4582-0)
# Barb comú

El barb comú (Luciobarbus bocagei) és una espècie de peix teleosti de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

És un barb gros, que sovint sobrepassa els 300 mm de longitud, tot i que les mides màximes descrites arriben als 800 mm. Pot arribar a pesar més de 1,5kg.
El cos és allargat i esvelt, té forma de cilindre. El cap és més allargat i els ulls són més grossos que els del barb de muntanya. Com tots els barbs, té dos parells de barbes, que en aquesta espècie són llargs: el primer d'ells arriba a la part anterior de l'ull i el segon, a la part posterior. L'aleta caudal presenta una forcadura molt marcada. Els més joves són pigallats, i poden ésser confosos fàcilment amb barbs de muntanya.
De tons bruns amb reflexos verdosos o daurats. Tant l'aleta anal com les aletes parells tenen el mateix tint vermellós, i fosques la dorsal i la caudal.
Arriba a la maduresa sexual entre els quatre i sis anys de vida. Els mascles en època d'aparellament presenten uns petits bonys al centre del cap mentre que les femelles ho presenten llis. La femella és més gran de talla que el mascle.

## Ecologia

És una espècie omnívora, que s'alimenta tant d'algues i restes vegetals com d'invertebrats aquàtics. Habita a la península Ibèrica i ocupa els cursos mitjans dels rius, preferint fons pedregosos o de grava. És gregari i forma bancs prop del fons. Durant l'hivern entra en una mena d'hibernació, formant petits grups sota les pedres o la vegetació en aigües profundes. A l'època de reproducció, però, remunten els rius i poden ocupar zones més altes i de corrent més intens. La reproducció ocorre a finals de primavera i començaments de l'estiu. La maduració sexual és tardana, ja que s'assoleix amb uns 3 anys de vida i més de 100 mm de longitud, tot i que alguns individus, sobretot mascles, poden madurar abans. La fressa s'esdevé en trams amb substrats de pedres i graves. A l'època de reproducció, els mascles mostren uns grans tubercles nupcials, especialment desenvolupats als voltants de la boca.
* Barbus bocagei bocagei (rius Duero, Tajo, Xúquer i Túria).
* Barbus barbus graellsii (Steindachner, 1866) (rius Ebre, Nervión i Llobregat)
* Barbus barbus sclateri (Günther, 1868) (rius Guadiana, Guadalquivir i Segura).

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Oliveira, J. M., A. P. Ferreira i M. T. Ferreira, 2002. Intrabasin variations in age and growth of Barbus bocagei populations. J. Appl. Ichthyol. 18(3):134-139.
* ↑ Almaça, C., 1995. Freshwater fish and their conservation in Portugal. Biol. Conserv. 72:125-127.
* ↑ Elvira, B. «Iberian endemic freshwater fishes and their conservation status in Spain» (en anglès). Journal Fish Biol., 37, (Suppl. A), 1990, pàg. 231-232.

## Bibliografia

* Elvira, B., 1995. Conservation status of endemic freshwater fish in Spain. Biol. Conserv. 72:129-136.
* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. 2905. ISBN 0-940228-47-5.
# Carlos Campano Jiménez

Carlos Campano Jiménez (Dos Hermanas, 15 de setembre de 1985) és un pilot de motocròs espanyol que va ser Campió del Món amb Yamaha en categoria MX3 el 2010 (és l'únic espanyol a haver guanyat mai un Campionat del Món d'aquesta disciplina). A banda, ha estat dues vegades Campió d'Espanya (en MX2 el 2006 i en MX Elite el 2009), a més d'una en categories d'iniciació (en 60 cc el 1995) i, formant part de l'equip andalús, dues vegades Por Autonomías (1997 i 2004).
A nivell internacional, abans d'aconseguir el Mundial el seu èxit principal fou el quart lloc final al Campionat d'Europa de Supercross del 2003, en 125cc.
    A 1 de gener de 2012

## Palmarès
### Campionat d'Espanya

| Any | Motocicleta | Open | 125cc |
| 2003 | Yamaha | - | 3r |
| 2004 | Yamaha | - | 3r |
| | | MX1 | MX2 |
| 2005 | KTM | - | 2n |
| 2006 | KTM | - | 1r |
| 2007 | Yamaha | - | 15è |
| | | MX Elite | MX2 |
| 2008 | Yamaha | 2n | - |
| 2009 | Yamaha | 1r | - |
| 2010 | Yamaha | 6è | - |
| Total títols | Total títols | 1 | 1 |
| | | 2 estatals | 2 estatals |

### Campionat del Món

| Any | Motocicleta | MX3 | MX1 | MX2 |
| 2004 | Yamaha | - | - | 52è |
| 2005 | KTM | - | - | 35è |
| 2006 | KTM | - | - | 24è |
| 2007 | Yamaha | - | - | 31è |
| 2008 | Yamaha | 30è | 21è | - |
| 2009 | Yamaha | - | 16è | - |
| 2010 | Yamaha | 1r | - | - |
| 2011 | Yamaha | - | 19è | - |

## Referències

* 1 2 3 «Carlos Campano, primer español Campeón del Mundo de Motocross» (en castellà). motocompeticion.com, 05-09-2010. [Consulta: 22 octubre 2010].
* ↑ «Profile - Carlos Campano» (en anglès). bestsports.com.br. [Consulta: 22 octubre 2010].
* ↑ Ayala, Santiago (Director) «2010. Campanada» (en castellà). Moto Verde. Motor Press Ibérica [Madrid], núm. 478, 5-2018, p. 162.

## Enllaços externs

* Carlos Campano Jiménez - Lloc web oficial (castellà)
* Resultats de Carlos Campano al Mundial del 2010 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Vídeo de Campano en acció el 2010 (anglès)
Campions del Món de MX3$^1$ :
1952 - Leloup
1953 - Mingels
1954 - Mingels
1955 - Draper
1956 - Archer
1957 - Nilsson
1958 - Baeten
1959 - Lundin
1960 - Nilsson
1961 - Lundin
1962 - Tibblin
1963 - Tibblin
1964 - Smith
1965 - Smith
1966 - Friedrichs
1967 - Friedrichs
1968 - Friedrichs
1969 - Åberg
1970 - Åberg
1971 - De Coster
1972 - De Coster
1973 - De Coster
1974 - Mikkola
1975 - De Coster
1976 - De Coster
1977 - Mikkola
1978 - Mikkola
1979 - Noyce
1980 - Malherbe
1981 - Malherbe
1982 - Lackey
1983 - Carlqvist
1984 - Malherbe
1985 - Thorpe
1986 - Thorpe
1987 - Jobé
1988 - Geboers
1989 - Thorpe
1990 - Geboers
1991 - Jobé
1992 - Jobé
1993 - Martens
1994 - Hansson
1995 - Smets
1996 - King
1997 - Smets
1998 - Smets
1999 - Bartolini
2000 - Smets
2001 - Everts
2002 - Everts
2003 - Smets
2004 - Demaria
2005 - Breugelmans
2006 - Demaria
2007 - Demaria
2008 - Breugelmans
2009 - Renet
2010 - Campano
2011 - Bill
2012 - Walkner
2013 - Gerčar :
$^1$Del 1957 al 2002, era el Campionat del Món de Motocròs 500cc, 650cc el 2003 i MX3 d'ençà del 2004 (en cursiva, els Campionats d'Europa previs al mundial). :
# Clarias kapuasensis

Clarias kapuasensis és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 26 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de Borneo (Indonèsia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sudarto, G. G. Teugels & L. Pouyaud. 2003. Description of two new Clarias species from Borneo (Siluriformes, Clariidae). Cybium v. 27 (núm. 2): 153-161.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Arnold von Bruck

Arnold von Bruck (Bruges, c. 1500 - Linz, 6 de febrer de 1554), també Arnold de Pruck, Arnoldus de Bruck, Arnoldus Brugensis ("Arnold de Bruges") fou un polifonista flamenc - austríac de l'escola francoflamenca.
Fou mestre de capella de Ferran I del Sacre Imperi Romanogermànic. En commemoració del seu nomenament s'encunyà una medalla amb al següent inscripció: Eikon Arnoldi A. Bruch. R.R.M.R.C. Cantorum Praesidis 1536. Moltes de les seves composicions, motets en la seva majoria, es conserven en les biblioteques de Múnic i Viena. També va compondre lieder i cançons escolars.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 325 (ISBN 84-239-4506-5)