OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa Sombrero

L'illa Sombrero és una illa que forma part de la dependència d'Anguilla, en el mar Carib. Es troba allunyada de la resta de les illes principals, a l'extrem nord-oest de l'illa d'Anguilla. Té una àrea de 5 km² i es troba deshabitada. Era una de les illes que esperaven veure des de lluny els navegants de l'era dels descobriments, quan arribaven al Carib.
L'únic punt d'accés està a l'oest de l'illa i és una escala metàl·lica que salva el penya-segat d'uns 10 m d'altura. Una vegada a dalt, hi ha unes quantes construccions i dos fars en ruïnes. Durant 30 anys s'hi va extreure guano i les construccions corresponen a les que se'n van emprar per a aquesta finalitat.
No té vegetació i és una roca molt difícil de transitar. Hi ha aus i llangardaixos. A la zona est hi ha una gruta accessible (Gruta Remigio). No disposa de cap ancoratge segur, per la qual cosa és important visitar-la amb bona mar. Actualment hi ha un far automàtic.

## Referències

* ↑ Bloomsbury Publishing. World Cruising Routes: 1000 sailing routes in all oceans of the world. A&C Black, 29 maig 2014, p. 68–. ISBN 978-1-4729-0857-5.
* ↑ Len Sealy; Sarah Worthington Cases and Materials in Company Law. Oxford: Oxford University Press, 2008, p. 81.
* ↑ List of Lights, Buoys and Fog Signals Atlantic Coast. Retrieved 27 August 2016
# Illa Warren

L'illa Warren és una illa deshabitada de l'arxipèlag Alexander, al sud-est d'Alaska. Es troba a l'oest de l'illa Coronation i a l'est de l'Illa Kosciusko, a tocar de l'illa del Príncep de Gal·les. La seva superfície és de 47,191 km$^2$ i el seu punt mes elevat es troba a 485 msnm.
El primer europeu que va albirar l'illa va ser Joseph Whidbey, mestre de l'HMS Discovery durant l'expedició de George Vancouver de 1791 a 1795, l'11 de setembre de 1793. Tota l'illa forma part del Bosc Nacional Tongass.

## Referències

* ↑ Warren Island: Block 1102, Census Tract 1, Prince of Wales-Outer Ketchikan Census Area, Alaska United States Census Bureau
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ Vancouver, George, and John Vancouver. A voyage of discovery to the North Pacific ocean, and round the world. Londres: J. Stockdale, 1801.
* ↑ «Coronation Island and Warren Island Wilderness». United States Forest Service, 01-11-2008. Arxivat de l'original el 2021-09-16.
# Illa Woody

L'illa Woody (xinès tradicional: 永興島, xinès simplificat: 永兴岛, pinyin: Yǒngxīng Dǎo) és una de les illes Paracel, al mar de la Xina Meridional.
Està ocupada per la República Popular Xina des de 1974, i és reclamada per Taiwan i Vietnam. Hi ha una guarnició militar de la República Popular de la Xina.
Recentment es va habilitar un port a l'illa amb la finalitat de promocionar-la turísticament.

## Geografia

Es localitza geogràficament entre els 16°50'03"N i els 112°20'15"O. Té una superfície de 2,1 km².

## Vegeu també

* Geografia d'Àsia
* Illes Spratly
* Escull Johnson del Sud
* Gran Muralla de Sorra
* Escull de Fiery Cross

## Enllaços externs

* Imatge de satèl·lit de l'Illa Woody a Google Maps
# Illa Zalzala

L'illa Zalzala (Zalzala Jazeera, illa del terratrèmol) va aparéixer el dimarts 24 de setembre del 2013 davant la costa de Gwadar, al Balutxistan. Té uns 80 m de llargada i uns 20 d'alçada.

## Referències

* ↑ «Neix una nova illa al Pakistan arran del terratrèmol». ccma.cat/. [Consulta: 18 gener 2018].

## Enllaços externs

* Pakistan quake island off Gwadar 'emits flammable gas' a bbc.co.uk
# Illa d'Aba

L'illa d'Aba (àrab: الجزيرة أبا, al-Jazīra Abā) és una illa al mig del riu Nil Blanc, al sud de Khartum, al Sudan, famosa per ser el lloc d'origen del mahdí Muhammad Ahmad. Durant el condomini del Sudan Angloegipci, el fill del mahdí, sàyyid Abd al-Rahman ibn al-Mahdi va recuperar la propietat el 1908 i a partir de 1914 hi va residir freqüentment i fou centre de l'activitat de la confraria dels Ansariyya. El 1923 i 1924 hi van haver grans concentracions al mes del ramadà, de seguidors de la confraria, i el govern britànic va haver de prohibir les celebracions. Fou centre de la confraria durant la resta del condomini i després amb la independència (1956-1970).
El març de 1970 es van produir les primeres manifestacions contra el govern militar de Gaafar al-Nimeiry a l'illa d'Aba i altres poblacions de la zona, organitzades pels ansars però amb la cooperació de l'altra moviment religiós sudanès, la Khatamiyya; les forces del govern foren atacades per milicians ansars armats que es van estendre cap a Omdurman i a la província de Kordofan. Els tancs i l'aviació del govern (incloent alguns avions egipcis dirigits per Hosni Mubarak, llavors oficial de la Força Aèria Egípcia) van atacar l'illa i van sufocar l'agitació i el líder al-Hadi al-Mahdi va resultar mort quan fugia cap a Etiòpia mentre el seu nebot Saddik al-Mahdi fou arrestat i deportat a Egipte. Uns dotze mil ansars van resultar morts. La propietat fou confiscada per l'estat.

## Bibliografia

* Sudan: Darfur and the Failure of an African State, New Haven Press: London, 2010. pàg. 63
* Enciclopèdia Espasa
# Illa d'Itaparica

L'illa d'Itaparica està a la badia de Todos os Santos, al litoral de l'estat de Bahia. Amb 146 km² de superfície, es tracta d'una de les majors illes del Brasil. Acull els municipis d'Itaparica i Vera Cruz. Per la seva situació, tanca la badia de Todos os Santos per l'oest, mentre que a l'est se situa la ciutat de Salvador.
Itaparica acostuma a aparèixer en els llistats de les llistes més boniques del país, pel que és un important reclam turístic de Bahia. La seva costa, de gran perímetre, està rodejada per barreres de corall anomenades "Recifes das Pinaúnas", que van de Bom Despacho fins a la Ponta de Aratuba.
Viva o Povo Brasileiro, la novel·la emblemàtica de João Ubaldo Ribeiro (1984), està ambientada en aquest indret.

## Referències

* ↑ «Traficantes disputam controle da Ilha de Itaparica, aterrorizando moradores e espantando turistas» (en portuguès brasiler). Mídia Bahia, 31-07-2016. [Consulta: 10 setembre 2022].
* ↑ «10 ilhas do Brasil que você vai querer conhecer» (en portuguès brasiler). Costa Cruzeiros. [Consulta: 10 setembre 2022].
* ↑ Cruz, Igor [et al]. «Caracterização dos Recifes de Corais da Área de Preservação Ambiental da Baía de Todos os Santos para Fins de Manejo, Bahia, Brasil». Revista da Gestão Costeira Integrada, 9(3), 2009, pàg. 3-23.
* ↑ «Viva o Povo Brasileiro». Instituto Itaú Cultural. [Consulta: 10 setembre 2022].

## Vegeu també

* Maria Felipa de Oliveira
# Illa de Dursey

L'illa de Dursey (en irlandès Oileán Baoi, que vol dir "dos drumlins") és una illa d'Irlanda, al comtat de Cork, a la província de Munster. Es troba al sud-oest de la península de Beara. Té 6,5 kilòmetres de llarg i 1,5 kilòmetres d'ample. L'illa està separada del continent per una estreta franja d'aigua anomenat Dursey Sound que té una forta carrera de marea, amb Flag Rock submergida prop del centre del canal prop del telefèric. Aquesta illa tranquil·la, amb només uns sis o més residents hivernals permanents està connectada a Irlanda només per telefèric, i dels pocs que travessa el mar a tot Europa, que abasta Dursey Sound, un dels seus principals atractius. Dursey no té botigues, bars ni restaurants.
També és ben coneguda per les colònies de nidificació d'aus marines. Els dofins, les balenes i els inofensius taurons pelegrins també són visitants habituals dels rics mars que envolten l'illa.

## Townlands

* Ballynacallagh
* Kilmichael
* Tilickafinna

## Jaciments arqueològics

* Ballaun Stones, Killowen, Ballynacallagh
* Castle Site, Ballynacallagh O'Sullivan garrison 1602
* Cup Marked Stone, Ballynacallagh
* Graveyard/Ruined Church, Ballynacallagh
* Hut Site, Killowen
* Radial Stone Enclosure, Maughanaclea
* Signal Tower, Tilickatina

## Bull Rock

Bull Rock es troba a la punta occidental de l'illa en una cursa de marea. Actualment, al lloc hi ha un far automàtic que va ser construït en 1888 i que fou automatitzat en març de 1991.

## Cow Rock

Cow Rock es troba a la punta occidental de l'illa entre Bull Rock i Calf Rock.

## Calf Rock

Calf Rock es troba a la punta occidental de l'illa en una cursa de marea. Antigament hi havia un far habitat que fou destruït en una turmenta en 1881, i les seves restes encara es poden veure avui.

## Galeria d'imatges

* Telefèric de Dursey

## Referències

* ↑ http://www.durseyisland.ie/
* ↑ http://commissionersofirishlights.com/cil/aids-to-navigation/lighthouses/bull-rock.aspx Arxivat 2013-01-01 a Wayback Machine.
* ↑ http://commissionersofirishlights.com/cil/publications/beam-magazines/volume-36/the-calf-rock-disaster.aspx Arxivat 2013-08-20 at Archive.is
# Illa de Hindmarsh

L'illa de Hindmarsh (Kumarangk en dialecte ngarrindjeri) és una illa al costat de la península de Fleurieu, a prop del poble de Goolwa, Austràlia Meridional. És a la desembocadura del riu Murray, un dels més grans d'Austràlia, que desemboca a l'oceà Índic. El 2001 es va obrir un pont que ha convertit l'illa en una popular destinació turística.
En realitat, el riu Murray, que discorre de nord a sud, desemboca al llac Alexandrina, separat del mar per una sèrie d'illes (Hindmarsh és la més gran). D'aquesta manera, l'aigua que hi ha al nord de l'illa és dolça i la del sud, al costat de la barra de sorra que separa el llac del mar, salada.
A l'est de l'illa hi ha una de les boques del riu, la boca Murray, per on el riu surt al mar. Aquesta boca sol anar variant de lloc amb el temps a causa dels corrents. Aquí comença el Parc Nacional Coorong (Coorong National Park), un ecosistema lacustre que s'estén 130 km cap al sud-est de Hindmarsh.

## Història

El primer europeu a trepitjar l'illa va ser el capità Charles Sturt el 1830. Un altre capità, John William Dundas Blenkinsop, li va donar el 1837 el nom del primer governador d'Austràlia Meridional, sir John Hindmarsh. En la dècada de 1850 es va construir un molí de farina i el 1858 es va estrenar un ferri entre Goolwa i l'illa. Aquest any es va estrenar també el fil telegràfic. El 1861 es va construir un cementiri i el 1900, una factoria formatgera per explotar els formatges fabricats a partir de les vaques Hereford i les ovelles Shropshire que havien estat introduïdes a Austràlia el 1868. L'electricitat va arribar a l'illa el 1865.

## Enllaços externs

* Illa de Hinsmarsh a Google Maps
* Imatges del pont de l'illa de Hindmarsh
# Illa de Jens Munk

L'illa de Jens Munk és una illa deshabitada que es troba a la regió Qikiqtaaluk de Nunavut, Canadà. L'illa es troba al nord de la conca de Foxe, a menys de dos quilòmetres de l'illa de Baffin. La seva superfície és de 920 km². i la seva altura màxima s'eleva fins als 151 metres. El seu nom és en record de l'explorador danès Jens Munk, que va buscar el pas del Nord-oest entre 1619 i 1620.

## Referències

* ↑ «Queen Elizabeth Islands». nrcan.gc.ca, 19-03-2008. Arxivat de l'original el 4 de maig de 2008. [Consulta: 30 abril 2008].
* ↑ UN SYSTEM-WIDE EARTHWATCH Web Site - Jens Munk Arxivat 2015-02-12 a Wayback Machine.
# Illa de Mull

L'illa de Mull (anomenada Mull en anglès i català, Muile en gaèlic escocès) és una illa del nord-oest d'Escòcia que pertany al Argyll & Bute Council. La localitat més important de l'illa és Tobermory. En total, hi viuen unes 3.500 persones a l'illa.
Tota l'illa és fruit de l'erosió continuada dels últims 30 milions d'anys. Per la qual cosa, és formada essencialment per basalt.

## Història

Per les puntes de llances trobades a les illes, es creu que els primers homes a habitar l'illa s'hi van assentar l'any 6000 aC. Durant les edats de pedra i bronze, trobant-se nombrosos jaciments. Posteriorment es construïren els castells de Aros, Ardtornish, Calgary, Duart, Dunstaffnage, Dunoliie, Glengorm, Mingary, Moy i Torosay (amb jardí).
Durant el segle xiv l'illa de Mull formà part de la Senyoria de les Illes. Després de la caiguda de la senyoria, l'any 1493, el clan Maclean prengué el control de l'illa, el qual, l'any 1681, seria substituït pel clan Campbell. Durant els segles xviii i xix, temps durant el qual durà el procés històric anomenat Highland Clearances, en nombre d'habitants de l'illa caigué de 10.000 a 4.000.
Actualment Mull és una illa turística i un punt d'aturada important pels nombrosos peregrins que, passant per Mull, viatgen cap a Iona. L'illa es pot visitar amb els abundants autobusos turístics que passen per les carreteres d'un carril de l'illa.
Es pot arribar a Mull pels ferris d'Oban, Lochaline i Ardnamurchan. Des de Mull hi surten els ferris per anar cap a Iona o Staffa.

## Personalitats nascudes a l'illa

* Lachlan Macquarie, governador de la colònia britànica de Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ Ruggles, Clive L. N.. Astronomy in Prehistoric Britain and Ireland (en anglès). Yale University Press, 1999, p. 113-123. ISBN 0300078145.

## Bibliografia

* de Watteville A.: The isle of Mull 1994

## Enllaços externs

* (anglès) Plana web oficial Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine.
# Illa de Payer

L'illa de Payer (en rus: Остров Пайера) és una illa de la Terra de Francesc Josep, Rússia, dins el subgrup de la Terra de Zichy.
Fa 20 quilòmetres de llargada per 12,5 d'amplada, per una superfície total de 151 km². El seu punt més alt s'eleva fins als 452 msnm. El centre de l'illa està cobert per una glacera anomenada Kupol Frolovai (Купол Фролова). Es troba al sud-est de l'illa de Jackson i al nord de les illes Ziegler i Greely.
No fou descoberta fins al 1904 per Anthony Fiala i va rebre el nom en honor de Julius von Payer, un dels líders de l'expedició austrohongaresa al Pol Nord.

## Referències

* ↑ «Kupol Frolova (Frolova Kupol) Map, Weather and Photos - Russia: mound(s) - Lat:81.1453 and Long:57.4728». [Consulta: 10 desembre 2020].
# Illa de Rodolf

L'illa de Rodolf, també anomenada Terra del Príncep Rodolf o illa del Príncep Rodolf és una illa deshabitada que forma part de la Terra de Francesc Josep. El cap Fligely, a l'extrem nord de l'illa, és el punt més septentrional de Rússia i administrativament pertany a l'óblast d'Arkhànguelsk.
La seva ubicació ha fet que l'illa hagi servit com a punt de partida de nombroses expedicions polars.

## Geografia

L'illa de Rodolf té una superfície de 297 km² i es troba gairebé completament coberta de gel. Es troba molt a prop del límit del gel polar polar permanent. El seu punt més alt s'eleva fins als 461 msnm. La glacera de Middendorff (Lednik Middendorfa) cobreix la part sud-est de l'illa.

## Història

El nom li fou donat per l'expedició austrohongaresa al Pol Nord en honor de l'arxiduc Rudolf d'Àustria (1858-1889). Durant el segon any polar internacional, una estació meteorològica establerta a l'illa va ser l'avantguarda científica més septentrional del món.
La badia de Teplitz ha estat emprat com a punt d'hivernada o escala per nombroses expedicions polars a finals del segle xix i començament del xx. Entre 1899 i 1900 una expedició dirigida pel príncep Lluís Amadeu de Savoia, duc dels Abruzzos, s'hi va aturar. També ho va fer l'expedició polar Ziegler de 1903–1905, dirigida per Anthony Fiala, que hi va deixar una gran cabana.

## Referències

* ↑ History
* ↑ «Rudolf Insel (О. Рудольфа), Teplitz Bucht, Kap Fligely - Franz-Joseph-Land». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ Althoff, William F. Drift Station: Arctic Outposts of Superpower Science. Potomac Books Inc., Dulles, Virginia. 2007. p. 38
* ↑ William Barr, The First Tourist Cruise in the Soviet Arctic.
# Illa de Salisbury (Rússia)

L'illa de Salisbury (en rus: Остров Солсбери) és una illa a la zona central de la Terra de Francesc Josep, Rússia, la més meridional del grup de la Terra de Zichy.
L'illa de Salisbury és relativament gran i llarga, amb una superfície de 960 km². El seu punt més alt és de 482 msnm i pràcticament tota la superfície de l’illa està coberta per glaceres. Té molt poc mar obert al seu voltant, ja que està enclavada entre l'illa de Luigi i l'illa de Champ a les seves costes sud-oest, l'illa de Ziegler al nord-est i l'illa de Wiener Neustadt a l'est.
La vegetació és molt escassa, formada principalment per líquens i molses situades en les poques zones no cobertes pel gel, com són pendents pronunciades i ribes de rius.
L'illa va rebre el nom en honor del professor de geologia Rollin D. Salisbury (1858-1922), de la Universitat de Chicago, segon de l'expedició de salvació de Robert Peary. El sud de l'illa fou visitat per primera vegada la primavera de 1874, però es va considerar que formava part de la suposada "Terra Zichy", mentre el nord-oest no fou visitat fins a la primavera de 1895 per l'expedició de Jackson-Harmsworth. Les seves costes no foren cartografiades fins al 1903-1905 per l'expedició Fiala-Ziegler.
Les petites illes Elisabeth (Остров Елизаветы) i Kuchina (Острова Кучина) es troben a la seva costa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Franz-Joseph-Land Info - Salisbury (Solsberi) Insel ». Arxivat de l'original el 2021-01-13. [Consulta: 10 desembre 2020].
# Illa de San Antón

L'illa de San Antón és una petita illa d'1,2 hectàrees situada a la ria de Vigo. Es troba a la costa del municipi de Redondela, a la província de Pontevedra. Està unida a l'illa de San Simón per un pont monumental de tres arcs.
A l'illa hi havia una leproseria, igual que a la veïna San Simón, que acollia als malalts més greus. L'edifici, que encara es conserva amb altres dependències, va servir de presó durant la Guerra Civil Espanyola.
L'any 1999 les illes de San Simón i San Antón van ser declarades Bé d'Interès Cultural.

## Referències

* ↑ BOE
# Illa de Vieilles

L'Illa de Vieilles (en francès: Île des Vieilles) és una illa no habitada formada per roques vermelloses, situada a l'est de Sant Rafèu, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Pertany al Massís de l'Esterel i constitueix l'illa més gran d'aquesta formació geològica.
El seu nom, estès per diverses poblacions del nord de França, podria deure el seu nom a un tipus de peix del Mediterrani, la bestenaga (vieille en francès). També s'anomena comunament Île des Veilles (Illa de la Vigília) en referència a la utilització que es feia per evitar el risc de varada dels vaixells.

## Morfologia i diversitat

La morfologia de l'illa és petita i plana, situada en un banc molt rocós. L'altitud mitjana de l'illa és d'uns 8 metres, amb algunes zones que poden arribar fins als 11 metres. Al seu voltant s'hi troben diversos penyals, en un dels quals hi ha situada una boia il·luminada. A unes 3 milles a l'est d'aquesta senyal, a més a més, hi ha els vestigis d'una embarcació naufragada.
A pocs centenars de metres de l'illa s'hi troba una petita platja de còdols d'ambient intimista que és accessible a través d'una escala habilitada.
Pel que fa a la diversitat de flora, es caracteritza per allotjar diverses espècies botàniques que ja no existeixen a Sant Rafèu i altres llocs propers.

## Referències

* ↑ «Île des Vieilles» (en castellà). GetaMap.net. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «Île des Vieilles (Trayas)» (en anglès). Sea-Seek. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «Crique de l'Ile des Vielles» (en francès). VisitVar.fr. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2016. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ Cruon, Roger. Le Var et sa flore, plantes rares et protégées, Naturalia Publications (en francès), setembre 2008. ISBN 978-2-909717-56-2.

## Enllaços externs

* Galeria fotogràfica de l'illa
# Illa de Wilczek

L'illa de Wilczek (en rus: Остров Вильчека; Ostrov Vil'cheka) és una illa de la Terra de Francesc Josep, Rússia.

## Geografia

L'illa fa uns 10 quilòmetres de llargada i es troba al sud-oest de l'illa de Salm, de la qual es troba separada per un canal de 3 quilòmetres d'ample. L'illa no està coberta de gel de manera majoritària, a excepció de dos petits casquets de gel, un al nord i un altre més petit al sud. El seu punt més alt es troba a 187 msnm.
Aquesta illa no s'ha de confondre amb la gran Terra de Wilczek, situada al mateix arxipèlag i que porta el nom de la mateixa persona, el comte austrohongarès Johann Nepomuk Wilczek. El comte Hans Wilczek va ser el patrocinador més important de l'expedició austrohongaresa al Pol Nord de 1872 a 1874.

## Història

L'illa de Wilczek va ser la primera illa de l'arxipèlag Terra de Francesc Josep que va trepitjar l'expedició austrohongaresa al Pol Nord l'1 de novembre de 1873. A principis de març de 1874 s'hi va enterrar a Otto Krisch, membre de l'expedició que havia mort d'escorbut, i es va aixecar un cairn amb un missatge en un contenidor segellat informant sobre el nou descobriment.
El 5 d'agost de 1991 el vaixell alemany Dagmar Aaen de l'expedició d'Arved Fuchs va arribar a l'illa de Wilczek. Fuchs va desenterrar l'ampolla de l'expedició austrohongaresa d'entre les pedres del cairn, però l'escriptura era il·legible. El document va ser portat a la seu de l'Oficina Federal de Policia Criminal de Wiesbaden on aconseguiren desxifrar l'escrit i es va confirmar que era una nota dels exploradors polars Julius von Payer i Karl Weyprecht. El document es troba al Museu Naval Alemany de Bremerhaven.

## Referències

* ↑ «Ostrov Vil’cheka». Mapcarta. [Consulta: 8 octubre 2016].
* ↑ Paul-Émile Victor, Les Explorations polaires, tome IV de Histoire Universelle des Explorations publiée sous la direction de L.-H. Parias, Paris, Nouvelle Librairie de France, 1957, p. 264
* ↑ «sever2.htm», 01-11-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-01. [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ Klietz, Wolfgang. «Russen halten Arved Fuchs in Kohlehafen fest» (en alemany), 25-07-2013. [Consulta: 5 abril 2024].
# Illa de la Gaiola

L'illa de la Gaiola (en italià toscà: Isola della Gaiola) és una de les illes més petites de Nàpols, a la regió de Campània, estat d'Itàlia. Es troba davant la costa de Posillipo, al Parc Submergit de Gaiola.
L'illa té aquest nom per les cavitats que omplin la costa de Posillipo (del llatí cavea, en català "coveta", i en llengua napolitana Caviola). Originàriament, l'illa era coneguda com Euplea; donava seguretat a la navegació i hi havia un petit temple.(4)

## Vegeu també

* Geografia d'Itàlia
* Geografia d'Europa

## Referències

* ↑ «Gaiola Island» (en anglés). [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ Zazzera, Sergio (1997). Le isole di Napoli. Roma. ISBN 88-8183-764-1.
* ↑ «Isola la Gaiola / La Gaiola / Scoglia della Gaiola, Italy, Earth - Things to do in Scoglia della Gaiola - Geody» (en anglés). [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «ISOLA LA GAIOLA Geography Population Map cities coordinates location - Tageo.com». [Consulta: 16 abril 2024].
# Illa del Mar

L'Illa del Mar és un conjunt d'edificis al front litoral del Poblenou de Barcelona, obra dels arquitectes Muñoz + Albin i Adolf Martínez i Josep Lluís Sisternas (MSA+A).

## Història i descripció

Va ser projectat entre 2003 i 2005, i construït entre aquesta data i 2008.
És un conjunt de dos gratacels prismàtics: l'Illa del Mar 1, o torre sud, amb 99 m d'alçada i 29 plantes, i l'Illa del Mar 2, o torre nord, amb 77 m d'alçada i 23 plantes. Estan enllaçats amb un cos allargat com una mena de pont, amb la planta baixa porxada. Les façanes estan formades per bandes horitzontals de vidre serigrafiat amb replecs i angles que li confereixen una gran expressivitat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Edificis Illa del Mar». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Illa del Mar / MSA+A & Muñoz + Albin». archdaily.

## Vegeu també

* Parc Diagonal Mar
* Illa de la Llum
* Llista de gratacels del Barcelonès

## Enllaços externs

* «Edificis Illa del Mar». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «ILLA DEL MAR. DIAGONAL MAR, BARCELONA». MSA+A.