OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Germans del Bosc

Els Germans del Bosc (en estonià: metsavennad, letó: mežabrāļi, lituà: miško broliai) eren una guerrilla dels Països bàltics que s'enfrontà a l'Exèrcit Roig durant la invasió soviètica i l'ocupació de Letònia, Estònia i Lituània durant i després de la Segona Guerra Mundial.
El terme Germans del Bosc va ser emprat en els països bàltics durant la Revolució russa de 1905,$^,$ així com després de la invasió soviètica de 1940 i 1941. Les polítiques de repressió adoptades per ordre de Stalin van provocar el desplaçament d'unes 170.000 persones que van buscar refugi en les extenses zones densament boscoses de l'interior de la costa bàltica oriental, on molts d'ells organitzaren la guerrilla formant grups de diversa importància i composició, des de petites unitats fins a grups que van arribar fins i tot de vegades a presentar batalla a l'exèrcit soviètic. El període d'ocupació per l'Alemanya Nazi va suposar l'aturada de l'activitat guerrillera, i que molts dels seus membres fossin adscrits a destacaments de les Waffen-SS, com la 20a Divisió de Granaders, fet pel que se'ls va acusar de col·laboracionisme. La retirada alemanya davant l'avanç soviètic va dur al ressorgir de l'acció partisana, alimentada pels membres que van aconseguir escapar o van evitar caure presoners. Alguns d'ells van arribar a Suècia o el Regne Unit, com Alfons Rebane i Alfrēds Riekstiņš, on mitjançant el de la intel·ligència militar aliada donaren suport a les activitats in-situ dels Germans del Bosc, que van incrementant-se durant la Guerra Freda.

## Referències

* ↑ (anglès) Woods, Alan. Bolshevism: The Road to Revolution Arxivat 2012-12-10 at Archive.is, Wellred Publications, Londres, 1999. ISBN 1-900007-05-3
* ↑ (anglès) Skultans, Vieda. The Testimony of Lives: Narrative and Memory in Post-Soviet Latvia, pp. 83-84, Routledge, 1a edició, 22 de desembre, 1997. ISBN 0-415-16289-0

## Enllaços externs

* (lituà)(anglès)(rus) Centre de Recerca del Genocidi i la Resistència de Lituània
* (anglès)(lituà) Lithuanian Tauras District Partisans and Deportation Museum
* (estonià)(anglès) Museu de l'Ocupació d'Estònia
* (letó)(anglès)(rus) Museu de l'Ocupació de Letònia 1940-1991
# Referèndum sobre la Catedral de Riga de 1931

El Referèndum sobre la Catedral de Riga de 1931 va tenir lloc a Letònia el 5 i 6 de setembre de 1931.
Després d'un referèndum sobre les propietats de l'església de 1923 l'Església Luterana s'havia vist obligada a compartir la catedral de Riga amb l'Església Catòlica Romana.
El referèndum sobre la catedral, va ser aprovat per un ampli marge, i malgrat una participació electoral de solament el 32%, el Govern va decidir seguir endavant amb la legislació. Aquest resultat va aconseguir un augment en la popularitat dels partits cívics a les eleccions legislatives letones de 1931 realitzades al mes d'octubre.

## Referències

* ↑ «Lettland, 6. September 1931 : Enteignung der Domkirche in Riga» (en anglés). Direct Democracy. [Consulta: 4 juny 2015].
* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1122.
* ↑ Hiden, 2004, p. 92.
* 1 2 Nohlen i Stöver, 2010, p. 1135.

## Bibliografia

* Nohlen; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* Hiden. Defender of minorities: Paul Schiemann, 1876-1944 (en anglès), 2004.
# Christine Nesbitt

Christine Nesbitt (Melbourne, 17 de maig de 1985) és una ex-patinadora sobre gel australiana.
Va guanyar una medalla de plata en la prova per equips als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 a Torí i posteriorment la medalla d'or en la prova de 1000 metres als Jocs Olímpics d'Hivern de Vancouver 2010.
També va guanyar la prova de sprint en els campionats del món de 2011, la prova de 1500 metres el 2012, tres vegades la prova de 1000 metres (2009, 2011, 2012) i tres vegades campiona del món en la persecució per equips (2007, 2009, 2011). El 4 de juny de 2015 va anunciar la seva retirada de l'esport.
Nesbitt va ostentar anteriorment el rècord mundial en la prova de 1000 metres, amb un temps de 1:12:68 registrat a Calgary el 28 de gener de 2012.

## Referències

* ↑ «Christine Nesbitt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mittlerer Ladungsträger Springer

El Springer (designació completa: Mittlerer Ladungsträger Springer, Sd.Kfz. 304) era un vehicle de demolició utilitzat per la Wehrmacht durant la Segona Guerra Mundial.

## Descripció

Basat en el NSU Kettenkrad, NSU Werke AG a Neckarsulm, Alemanya, va desenvolupar i construir prop de 50 unitats del Springer fins al final de la Segona Guerra Mundial.
Per fer que el vehicle fos capaç de transportar aquesta enorme càrrega sense disposar del sistema de tracció de motocicleta, dos parells de rodes intervalades i sobreposades, a la part final del sistema de tracció en cada costat. Això va resultar en que el Springer disposava de tres rodes internes i externes. Estava alimentat per un motor Opel Olympia, el mateix utilitzat en el Kettenkrad.
El Springer era un vehicle de demolició. La seva tasca era transportar una càrrega de 330 kg d'alt explosiu protegit per una capa de blindatge, i explotar a l'arribar al seu objevtiu.
Un conductor, que podia sentar-se en la part posterior del Springer podia conduir el vehicle més prop del seu objectiu. L'aproximament final i la seva detonació es duïa a terme controlat mitjançant un cable o a control a distància.
El Springer va demostrar tindre els mateixos problemes que altres vehicles de radio control: eren molt cars i no gaire fiables. Com la carrega explosiva era una part integral del vehicle, aquest només podia ser utilitzat una vegada.

## Supervivents

Un Springer de NSU està en una exposició del Museu del Tanc, en el Regne Unit. Un altre està exposat en MM PARK, prop d'Estrasburg, França.

## Referències

* Jaugitz, Markus: Die deutsche Fernlenktruppe 1940–1943. Waffen-Arsenal Special Volume 10, 1994, Podzun-Pallas-Publishers, Germany
* Sd Kfz 304 Mittlerer Ladungsträger (E1951.48) Tank Museum

## Vegeu també

* Goliath
# Muntanyesa pirinenca

La muntanyesa pirinenca o erèbia pirinenca (Erebia gorgone) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Endèmica dels Pirineus. Es troba al Balneari de la Panticosa, port de Benasque, port de la Picada, Port de la Bonaigua, Monts de Cabriols, Monts de l'Homme, port d'Envalira, port d'Aubisque i Tourmalet, Cauterets i Circ de Gavarnie.

## Hàbitat

Zones herboses entre roques i petites tarteres i pendents fortes dominades per gramínies. L'eruga s'alimenta de Poa annua, Poa alpina, Poa trivialis i Festuca ovina.

## Període de vol i hibernació

Una generació de mitjans de juliol fins a finals d'agost. Hibernació com a eruga en dues temporades.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Museu de Ciències Naturals de Granollers». [Consulta: 4 març 2025].
* 1 2 3 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* 1 2 «Erebia gorgone» (en castellà). Asturnatura. González Fernández, J.. [Consulta: 25 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Asturnatura (castellà)
* European butterflies (anglès)
# Venus de Mauern

La Venus de Mauern (també "Rote von Mauern") és una Venus prehistòrica del paleolític superior. Pertany al període gravetià, de cap al 25000 abans de la nostra era. L'estatueta de pedra calcària pintada de roig es va trobar al 1948 a prop de Mauern (Rennertshofen) i es conserva en la Col·lecció Arqueològica Estatal de Múnic des de llavors.

## Troballa

Les excavacions del 1948/49 a les coves de les vinyes prop de Mauern, a la vall de Wellheim, les va dirigir el prehistoriador Lothar Zotz de la Universitat d'Erlangen. L'arqueòleg aficionat Christoff von Vojkffy va trobar l'estatueta el 24 d'agost del 1948 durant l'excavació, al vessant exterior entre les coves 2 i 3.

## Descripció

La figura, de 7,2 cm d'alçada, és feta en pedra calcària margosa i acolorida de roig. L'estatueta es pot interpretar de dues formes: com una representació fortament estilitzada d'una dona amb natges marcades o com un penis amb testicles. A la part superior hi ha un petit enfonsament que es podria interpretar com una representació del conducte urinari. Aquest tipus de representació que conjumina tots dos sexes segons l'angle de visió apareix en diferents estatuetes del paleolític superior, com ara les figures de Dolní Vestonice, Gönnersdorf, Nebra, Mesin, Milandes, Oelknitz, Savignano, Trasimeno i Trou Magrite.

## Bibliografia

* Karl Dietrich Adam, Renate Kurz: Art de l'Edat de Gel en el sud d'Alemanya. Theiss, Stuttgart 1980.
* Assien Bohmers: Les Coves de les Muralles I. Història cultural de l'assentament paleolític. (Paleohistoria 1). JB Wolters, Groningen 1951.
* Henri Delporte: L'image de la femme dans l'art préhistorique. Ed. Picard, 1979, pág.132 i sig.
* Claus-Stephan Holdermann, Hansjürgen Müller-Beck, Ulrich Simon (eds.): Art de l'Edat de Gel al Jura del Sud d'Alemanya i Suïssa: inicis de l'art. Theiss, Stuttgart 2001, pág.53.
* Wighard von Koenigswald, Hansjürgen Müller-Beck, Erich Pressmar: L'arqueologia i la paleontologia en les coves de vinyes prop de Mauern (Baviera). Excavacions 1937–1967 . (Archaeologica Venatòria, Volum 3). Institut de Prehistòria, Tübingen 1974.
* Hansjürgen Müller-Beck, Gerd Albrecht: Els inicis de l'art fa 30.000 anys. Theiss, Stuttgart 1987.
* Hermann Müller-Karpe: Manual de Prehistòria I, Paleolític . Munic 1966, págs. 299-301.
* M. Mussi: El vermell de les parets: La "Dame rouge" de wall revisitée. Bulletin de la Société Préhistorique de l'Arièja, 1997, 52: 45-60.
* Lothar Zotz (ed. ): El Paleolític en les coves de la vinya prop de les parets. Röhrscheid-Verlag, Bonn 1955.

## Referències

* ↑ Lothar Zotz (Hrsg.): Das Paläolithikum in den Weinberghöhlen bei Mauern. Röhrscheid-Verlag, Bonn 1955, S. 33.
* ↑ Hansjürgen Müller-Beck, Gerd Albrecht: Die Anfänge der Kunst vor 30000 Jahren. Theiss, Stuttgart 1987, S. 76.
* ↑ Claus-Stephan Holdermann, Hansjürgen Müller-Beck, Ulrich Simon (Hrsg.): Eiszeitkunst im süddeutsch-schweizerischen Jura: Anfänge der Kunst. Theiss, Stuttgart 2001, S. 58.

## Vegeu també

* Art del paleolític.
* Venus del Petersfels.
* Venus de Monruz.
* Venus de Willendorf.
* Amants d'Ain Sakhri.
# Muntanyesa fistonada

La muntanyesa fistonada o erèbia fistonada (Erebia euryale) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Serres d'Europa des del nord d'Espanya fins als Balcans, Urals i Península de Kanin. A la península Ibèrica es troba a la Serralada Cantàbrica i Pirineus.

## Hàbitat

Prats alpins humits, arreserats, amb herba abundant, sovint associada a pinedes; àrees obertes entre matollar en barrancs rocosos. L'eruga s'alimenta de Anthoxanthum odoratum i Deschampsia cespitosa.

## Període de vol i hibernació

Una generació entre finals de juny i mitjans d'agost, segons l'altitud i la localitat. El desenvolupament larval transcorre durant dues temporades.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 26 gener 2014].
* ↑ «Museu de Ciències Naturals de Granollers». [Consulta: 4 març 2025].
* 1 2 3 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
* Asturnatura (castellà)
# Budești

Budești (en romaní: Budeshti) és una petita ciutat provincial del comtat de Călărași, Muntènia, aproximadament 30 km (20 milles) al sud-est de Bucarest, la capital de Romania. La ciutat administra tres pobles: Aprozi, Buciumeni i Gruiu. Budești va ser el bressol del famós violinista romanès Ion Voicu. Té una població de 7.024 persones.
A prop de Budești, el riu Dâmbovița desemboca a l'Argeș.
Es va convertir oficialment en una ciutat el 1989, com a resultat del programa de sistematització rural romanès.

## Demografia

Segons el cens del 2011, Budești és la ciutat romanesa amb la major proporció de romaní. Com una de les dues zones urbanes on el romaní representa més del 20% de la població total, Budești també és la de les dues ciutats de Romania on la llengua romaní té cooficialitat al costat del romanès, amb educació, senyalització i servei públic prestats a ambdues llengües. El 62% de la població de la ciutat és d'ètnia romanesa i el 37,8% és d'ètnia romaní.
Pel que fa a la religió, el 99,59% de la població es declarava ortodoxa romanesa al cens del 2002, el 0,28% era pentecostal i el 0,11% declarava una altra religió.

## Vegeu també

* Minoria gitana a Romania

## Referències

* 1 2 Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune», 05-08-2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 12 octubre 2021].
# Nucet

Nucet (pronunciat en romanès: [nuˈt͡ʃet]; en hongarès: Diófás) és una ciutat del comtat de Bihor, a l'oest de Transsilvània (Romania).
El seu nom significa "nogueres" tant en romanès com en hongarès. Administra dos pobles, Băița (Rézbánya) i Băița-Plai.
Nucet té una població de 2.148 habitants (cens del 2011), format per romanesos (89,57%), hongaresos (3,44%), gitanos (3,77%) i alemanys (0,27%).

## Referències

* ↑ Romanian 2002 Census
# Căpâlna

Căpâlna (en hongarès: Feketekápolna) és un municipi del comtat de Bihor, Crișana, Romania amb una població de 1.663 persones (2011). Està compost per cinc pobles: Căpâlna, Ginta (Gyanta), Rohani (Rohány), Săldăbagiu Mic (Körösszáldobágy) i Suplacu de Tinca (Tenkeszéplak).
La comuna està situada a la part sud del comtat de Bihor, a la riba dreta del Crișul Negru, a una distància de 40 km d'Oradea, 26 km de Beiuș i 40 km de Salonta.

## Demografia

La comuna de Căpâlna tenia 1.663 l'any 2011, que estava dividida en pobles de la següent manera: 466 (Săldăbagiu Mic), 411 (Suplacu de Tinca), 333 (Căpâlna), 309 (Ginta), i 144 (Rohani). A nivell ètnic, la divisió era entre: 79% romanesos, 14% hongaresos, 3% gitanos i 4% altres. I segons afiliació religiosa: 75% ortodoxos romanesos, 11% reformats, 3% pentecostals, 3% baptistes, 2% catòlics romans, 1% grecocatòlics, i 5% no declarats o cap.

## Referències

* ↑ Romanian census data, 2011 Arxivat 2017-06-10 a Wayback Machine.; retrieved on June 30, 2018
# Săcueni

Săcueni (pronunciació en romanès: [səkuˈjenʲ]; eb hongarès: Székelyhíd; eb alemany: Zickelhid; ídix: סעקלהיד, Seklhid; en turc: Sengevi), sovint escrita Săcuieni, és una ciutat del comtat de Bihor (Romania). Administra cinc pobles: Cadea (Kágya), Ciocaia (Csokaly), Cubulcut (Érköbölkút), Olosig (Érolaszi) i Sânnicolau de Munte (Hegyközszentmiklós).

## Geografia

Es troba al voltant de 42 km al nord-est d'Oradea, a la proximitat de la frontera hongaresa al comtat de Bihor, Crișana (Romania).

## Història

El primer registre escrit del nom de la ciutat es remunta a 1217. Aleshores el seu nom va sorgir el 1278 com a Zekulhyd i el 1325 com a Zekulhyda, el significat del qual és pont de Székely en hongarès i, segons una llegenda, Székelys es van establir aquí per custodiar el pont d'Ér ja al segle x.
El 1417, el rei hongarès Sigismund va donar a Székelyhíd el dret d'organitzar una fira. Poc després, també va aconseguir que la fira es programés setmanalment. El 1514 fou ocupat per l'exèrcit de György Dózsa i després el 1661 fou ocupat també per l'exèrcit otomà. Com a condició del tractat de pau de Vasvár, el castell de la ciutat va ser destruït el 1665. Des del 1691 va formar part de la monarquia dels Habsburg fins al compromís austrohongarès del 1867. Posteriorment va passar a formar part del Regne d'Hongria dins d'Àustria-Hongria.
Després del trencament d'Àustria-Hongria el 1918/1920, la ciutat va passar a formar part de Romania. Com a resultat del Segon Premi de Viena, va tornar a Hongria entre 1940 i 1945. Des de llavors forma part de Romania.

## Població

Segons el darrer cens del 2011 hi havia 11.113 persones vivint a la ciutat.
D'aquesta població, el 77,49% són d'ètnia hongaresa, mentre que el 15,7% són d'ètnia gitana, el 6,62% de romanesos i el 0,17% d'altres.

## Monuments històrics

* Vista frontal del castell de Stubenberg
* Església catòlica romana
* Església reformada (frontal)
* Església reformada (lateral)

## Referències

* ↑ Romanian 2002 Census
# Gremi de Llibreters de Barcelona i de Catalunya

El Gremi de Llibreters de Barcelona i de Catalunya, hereu de la confraria fundada el 31 de gener de 1553 a la ciutat de Barcelona (Confraria de Llibreters de Barcelona o Confratrie Librariorum civitatis Barcinone) és una organització considerada professional de caràcter democràtic que té la seva seu a Catalunya.
El gremi agrupa els professionals del sector del llibre i té com a principals objectius:
* Esdevenir un lloc d'accés popular per a la difusió cultural catalana.
* Impulsar la implicació de les llibreries en la vida comunitària, reconeixent aquestes com a agents culturals i com a elements comercials claus arreu del territori.
* Promoure l'interès general i professional de les llibreries.
* Donar força i representar el món de la llibreria davant de diverses administracions públiques.

### Història del gremi

El Gremi dels Llibreters de Barcelona i Catalunya té una història longeva que es remunta a segles enrere. Els gremis de Catalunya i d'Europa occidental van sorgir durant l'edat mitjana com associacions d'artesans i comerciants que regulaven les pràctiques culturals i la formació professional dels seus membres. En el cas dels llibreters, el seu gremi va ser un dels més influents dins del món cultural i educatiu. Com ja s'ha destacat anteriorment, l'origen d'aquest gremi actual es remunta a la Confratrie Librariorum civitatis Barcinone (creada el 1553).

## Premis

Des de l'any 2000 el gremi organitza el Premi Llibreter, on es guardonen els llibres més destacats de l'any, segons les llibreries agremiades.

## Referències

* 1 2 «Gremi de Llibreters de Catalunya | enciclopedia.cat». [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «Gremi de Llibreters de Catalunya | IBBY Italia» (en italià). [Consulta: 24 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial del gremi
# Muntanyes de Bihor

Muntanyes de Bihor (en romanès: Munții Bihorului, en hongarès: Bihar-hegység) és una serralada a l'oest de Romania. Forma part de les muntanyes Apuseni, que formen part de les muntanyes dels Carpats.
El massís té una longitud de 25 quilòmetres del nord-oest al sud-est i una amplada de 14 quilòmetres. Es troba a l'est de la ciutat de Ștei, comtat de Bihor i al nord de la ciutat de Brad, comtat de Hunedoara.
El cim més alt és Cucurbăta Mare, amb una altitud de 1.849 metres; aquest també és el cim més alt de les muntanyes Apuseni. Altres cims alts són el Buteasa (1.790 m), el Cârligatele (1.694 m), el Piatra Grăitoare (1.658 m) i el Bohodei (1.654 m).
El Massiu de Vlădeasa és una extensió de la serralada volcànica de les muntanyes de Bihor cap al nord, que arriba a una alçada màxima de 1836 metres.

## Referències

* ↑ Test |, Editor. «Munții Bihorului» (en romanès), 30-11-2015. [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Munții Bihor - Apusenii la cel mai înalt nivel» (en romanès), 04-02-2021. [Consulta: 29 octubre 2021].
# Violeta Friedman

Violeta Friedman (1930 Marghita, Transsilvània [en aquesta època, pertanyia a Romania] — Madrid, 4 d'octubre de 2000) va ser una supervivent del camp d'extermini nazi d'Auschwitz-Birkenau.

## Biografia

En el marc de les polítiques nazis de persecució dels jueus, va ser deportada el 1944 al camp d'extermini Auschwitz-Birkenau, amb catorze anys. Va perdre la major part de la seva família a les mans dels nazis: els seus pares, els seus avis i la seva besàvia, de 93 anys, van morir gasejats, salvant-se únicament ella i la seva germana.
Després de la segona Guerra Mundial va viure al Canadà i posteriorment es va establir a Caracas (Veneçuela), on va contreure matrimoni. El 1965, després d'haver-se divorciat, es va traslladar a Espanya amb una filla seva.
El 1985, sentint-se indignada per unes declaracions de l'excap de les Waffen SS Léon Degrelle a la revista Tiempo on negava l'Holocaust i manifestava opinions antisemites i racistes, va emprendre accions judicials contra ell, amb l'ajut de l'advocat espanyol Jorge Trías Sagnier. Només va veure que se li donava la raó després d'una llarga seqüència de sentències desfavorables a les seves pretensions. Per fi el 1991 el Tribunal Constitucional d'Espanya va considerar que Degrelle havia atemptat contra l'honor de Violeta Friedman i de les víctimes dels camps nazis. Aquesta sentència, a més, establí doctrina constitucional i serví com a precedent per a la reforma del Codi Penal d'Espanya.
Les seves despulles descansen al cementiri jueu de Madrid.

## Obres publicades

* Mis memorias (Editorial Planeta, 1995).

## Referències

* 1 2 Inmigración y universidad: prejuicios racistas y valores solidarios, pàgina LVIII.
* 1 2 3 VIOLETA FRIEDMAN. IN MEMORIAM a la pàgina del Moviment contra la Intolerància.
* 1 2 3 Biografía.
* ↑ Violeta Friedman, a ABC.

## Bibliografia

* Calvo Buezas, Tomás. Inmigración y universidad: prejuicios racistas y valores solidarios. Editorial Complutense, 2001. ISBN 8474916623.

## Enllaços externs

* Obituario. Violeta Friedman, superviviente del Holocausto, El Mundo, 6 d'octubre de 2000
* Article de Jorge Trías, advocat de Violeta Friedman en el procés contra Degrelle
* Pàgina web de la Fundació Violeta Friedman
# Iosif Vulcan

Iosif Vulcan (Holod, província de Bihor, 31 de març de 1841 - 8 de setembre 1907, Oradea) va ser un escriptor i comentarista romanès que fou també un activista cultural per a la llengua i cultura romaneses i un dels membres de l'Acadèmia Romanesa.

## Biografia

Iosif Vulcan va nàixer en una família de catòlics romanesos. El seu pare, Nicolae Vulcan, era de la família del famós eclesiàstic i erudit Samuil Vulcan, que va fundar l'escola de Beiuș, que porta actualment el seu nom. Va estudiar a l'escola primària del poble de Leta-Mare, on es va mudar amb la seva família el 1844. Per a complaure el seu pare, es va matricular a la facultat de dret de la Universitat de Budapest. Començà una carrera d'advocat però com que aquesta via no el satisfeia, es dirigí ben aviat cap a la literatura. Va publicar els seus primers escrits a la revista Federaţiunea, aleshores dirigida per l'editor i activista cultural i polític Alexandru Roman. Al juny de 1865, Vulcan va crear la seva pròpia revista Familia, per a poder difondre la cultura romanesa a Transsilvània.
# Falgueres eusporangiades

Una de les característiques morfològiques de les falgueres que semblaven importants per als taxònoms clàssics era el moment de la formació dels esporangis: En les falgueres més conegudes (les polipòdides que a més són un grup monofilètic), els esporangis surten d'una cèl·lula epidèrmica única (son falgueres leptosporangiades). En canvi totes les altres (considerades més primitives), són falgueres eusporangiades: en elles els esporangis s'originen a partir d'un grup de cel.lules epidèrmiques i els esporangis madurs tenen una paret gruixuda, pluricel.lular. A més totes les falgueres eusporangiades són isospòriques (un altre característica considerada primitiva).
Avui en dia les falgueres eusporangiades es consideren un grup parafilètic, sense un ancestre comú entre totes elles i sense categoria taxonòmica i inclou als ordres de les Psilotales, les Ophioglossales i les Marattiales. Aquesta característica formació dels esporangis també es troba en el grup de les equisetales.

## Referències

* ↑ PPG I «A community-derived classification for extant lycophytes and ferns». Journal of Systematics and Evolution, 54, 6, 2016, p. 563–603. DOI: 10.1111/jse.12229.
* ↑ Història natural dels Països Catalans, Vol 4: Plantes inferiors. Enciclopèdia Catalana SA, 1985. ISBN 84-85194-64-0 (volum 4).