OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1451 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1451 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 de desembre de 2002. Després de considerar un informe del Secretari General Kofi Annan sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF) i reafirmant la resolució 1308 (2000), el Consell va ampliar el seu mandat per uns altres set mesos fins al 30 de juny de 2003.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin immediatament la Resolució 338 (1973) i demanaven al Secretari General que presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
L'informe del Secretari General, de conformitat amb la resolució anterior sobre la UNDOF, va dir que la situació entre Israel i Síria havia romàs tranquil·la i sense incidents greus, tot i que la situació a l'Orient Mitjà es mantindria com a perillosa fins que es pogués arribar a un acord global. A més, va reconèixer l'amenaça de les mines terrestres a la UNDOF i la situació tensa a la zona de Granges de Xebaa.

## Referències

* ↑ «Security Council extends Israel-Syria disengagement force until 30 June 2003». United Nations, 17-12-2002.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Disengagement Observer Force». United Nations, 04-12-2002.
* ↑ Yearbook of the United Nations 2002. United Nations Publications, 2004, p. 483. ISBN 978-92-1-100904-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1401 a la 1500 (2002 - 2003)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Aston Villa Women Football Club

L'Aston Villa Women Football Club és l'equip de futbol femení de l'Aston Villa, que juga actualment a la Women's Super League anglesa. El club es va fundar el 1973, originàriament anomenat Solihull FC, es va afiliar a l'Aston Villa el 1989 amb el nom de Villa Aztecs, i es va convertir en l'equip oficial femení de l'Aston Villa el 1996.

## Història

El 5 de maig de 2013 l'equip va assolir el seu major èxit en guanyar el seu primer trofeu, la Women's Premier League Cup, derrotant al Leeds United Ladies per 5–4 als penals. El 2014 van ser un dels deu equips que van ser escollits a la Women's Super League 2, que el 2018 va passar a nomenar-se Women's Championship.
El 4 de juliol de 2019, l'equip va passar a anomenar-se oficialment Aston Villa Women Football Club. La temporada 2019-2020, l'Aston Villa W.F.C va guanyar l'ascens a la Women's Super League i va entrar a la màxima categoria del futbol femení per primera vegada des del 2004. Per a la temporada 2022-2023, l'equip femení va jugar quatre dels seus onze partits a casa al Villa Park, on juga l'equip masculí.

## Referències

* ↑ «INTRODUCING ASTON VILLA LADIES». FA Women's Super League. Aston villa women's team have won 18 major trophies. The FA. Arxivat de l'original el 24 juliol 2014. [Consulta: 10 febrer 2017].
* ↑ «Villa Secure Place in FA Women's Championship». Arxivat de l'original el 19 desembre 2018. [Consulta: 18 desembre 2018].
* ↑ Styles, Greg. «Aston Villa Ladies become Aston Villa Women ahead of new season». Aston Villa F.C., 04-07-2019. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «Aston Villa Ladies become Aston Villa Women ahead of new season» (en anglès). avfc.co.uk. [Consulta: 14 agost 2019].
# Astronomia de raigs X

L'astronomia de raigs X és una branca de l'astronomia que s'encarrega de l'estudi de l'emissió de raigs X dels cossos celestes. L'atmosfera terrestre absorbeix la radiació X, per tant els instruments per detectar-la s'han de dur a altituds altes mitjançant globus, o bé satèl·lits astronòmics.
S'espera que cossos que contenen gasos extremadament calents a temperatures d'un milió a centenars de milions de kèlvins. En general, això ocorre en objectes on els àtoms i/o electrons tenen molta energia. El descobriment de la primera font còsmica de raigs X va ser el 1962 i una sorpresa. Aquesta font s'anomena Scorpius X-1. Es coneixen milers de fonts de raigs X. A més, s'ha descobert que l'espai entre galàxies a cúmuls de galàxies està ple d'un gas molt calent (temperatures d'entre 10 i 100 megakelvins), però diluït.

## Vegeu també

* Astronomia de raigs gamma
# Asturià (epipaleolític)

L'Asturià és una continuació evolucionada del mesolític en la seva fase de l'Epipaleolític, que conserva un caràcter arcaïtzant. Es va desenvolupar després del 5000 aC. Les troballes situen la seva zona d'influència a Astúries, regió Cantàbrica, País Basc, i Aquitània, però amb extensions assimilables a la província de Girona, i probablement també al nord d'Aragó i Navarra on no va deixar rastres.
Va ser una cultura definida pel comte de Vega de Sella l'any 1923 arran de la descoberta i anàlisi del jaciment de Penicial. Iniciada per les poblacions mesolítiques de la costa occidental peninsular, de la Cornisa Cantàbrica i Aquitània, es va caracteritzar perquè la seva població vivia dels mol·luscs i cargols i practicaven la talla de pedra. Apareixen grans dipòsits de clotxes a l'entrada de les coves, entre els quals s'hi barregen pedres de quarsita tallades en punta amb una forma molt típica. Les petxines es feien servir per menjar però també amb finalitats decoratives (collars i penjolls) i per fer incisions al fang.
La cronologia d'aquesta cultura dins les fases de l'Holocè coincideixen amb l'azilià en la fase preboreal, es desenvolupa en la fase boreal i atlàntica i perviuen fins a la fase boreal dels primers temps del neolític.
Pot datar-se per l'estratificació per damunt de les capes de l'Azilià i pels mol·luscs que coincideixen amb el clima, cap al 4500 aC i fins i tot en un primer moment es pensava que l'asturià era una cultura del paleolític inferior perquè les eines trobades eren de tipus arcaïtzant. Va desaparèixer davant la difusió de les cultures megalítiques, després del 3000 aC. No es coneix molt bé el procés de canvi cultural, si bé és evident per les seves similituds, que el tipus de dolmen que s'estén per la zona de cultura Asturienca, deriva de l'existent al centre de Portugal (a la regió de Lisboa i cap al nord, Galícia i Astúries, fins a arribar al País Basc, Navarra, Aragó i Catalunya).

## Indústria

La indústria lítica la caracteritza el pic asturià fet de pedra amb restes de còrtex del nòdul i de gran mida que servia per arrencar de les roques marines les lapes (Patella sp.) Els altres estris de pedra semblen relacionats amb el treball de la fusta (denticulats i escotadures)
En materials orgànics són característics els hams.

## Art

No se n'han trobat mostres ni de rupestre ni art moble.

## Tipus de vida

Principalment vivien sota abric i coves prop del mar però també s'establien a l'interior. Hi ha acumulacions de closques de mol·lusc en els jaciments però també caçaven animals com cérvols, senglars, cabirols, bòvids i equins. Se suposa que també recol·lectaven vegetals activitat afavorida per la dulcificació de les temperatures en l'Holocè que va incrementar i diversificarla superfície forestal.
A l'únic enterrament intacte, trobat al jaciment de Molino de Gasparín, junt al cadàver hi van posar un pic asturià.

## Referències

* ↑ Comas de Montáñez, María. Historia de España y de su civilización (en castellà). Ediciones Sócrates, 1962, p. 12.
Viccionari
# Asumboa

L'asumboa (dit asubuo pels nadius) és una llengua gairebé extingida que es parla a l'illa d'Utupua, a la província més oriental de les illes Salomó. El 1999 només quedaven 10 parlants vius. L'asumboa és una de les llengües malaiopolinèsies.

## Referències

* ↑ «Asumboa». Ethnologue. Languages of the world, 2014. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Asumboa». Glottolog, ?. [Consulta: 15 febrer 2015].
# Atbash

L'Atbash és un mètode de xifratge per substitució creat pels hebreus. Consisteix a substituir la primera lletra de l'alfabet (l'alephbet, en hebreu) per l'última, la segona, per la penúltima... i així successivament, invertint l'alfabet.
Aquest sistema funciona amb tots els tipus d'alfabets.
A continuació es mostren les taules de substitució Atbash en hebreu i en l'alfabet llatí.

## Alfabet hebreu

Les lletres de l'Alfabet hebreu són: Aleph (A), Bet (B), Gimel (G), Dalet(D), Hei(H), Vav(V), Zayin (Z), Chet(Ch), Tet(T), Yud (Y), Kaf (K), Lamed (L), Mem (M), Nun (N), Samech (S), Ayin (O), Pei (P), Tzadik (Tz), Kuf (Q), Reish (R), Shin (Sh) i Tav (Th).

## Referències

* ↑ Ortiz, Pedro Carrasco. «Pedro Carrasco». [Consulta: 28 octubre 2018].
# Athabascaïta

L'athabascaïta és un mineral de la classe dels selenurs. Rep el seu nom del llac Athabasca, al Canadà, on va ser descoberta l'any 1970.

## Característiques

L'athabascaïta és un sulfur, un selenur de coure amb fórmula química Cu₅Se₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic formant llistons de fins a 100μm, tot i que també se'n troba de manera massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'athabascaïta pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, plata i/o or» juntament amb els següents minerals: calcocita, djurleita, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoita, berzelianita, umangita, rickardita, weissita, acantita, mckinstryita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, aguilarita, naumannita, cervel·leïta, hessita, chenguodaita, henryita, stützita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, petzita, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Formació i jaciments

Es troba formant inclusions o reemplaçant umangita, i com petites venes en filons de carbonat que tallen el basalt. Sol trobar-se associada a altres minerals com: eucairita, clausthalita, umangita, berzelianita, klockmannita, eskebornita, tyrrel·lita, coure, plata, uraninita, hematites, pirita, calcita, barita, quars i minerals del grup del feldespat.

## Referències

* ↑ «Athabascaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «Athabascaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 8 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Atlantis Chaos

L'Atlantis Chaos és una estructura geològica del tipus chaos a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -32.76 ° de latitud N i 184.12 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 181.37 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i el pren d'una característica d'albedo localitzat a 30 ° de latitud N i 173 ° de longitud O.

## Referències

* ↑ "Atlantis Chaos". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Atlasovita

L'atlasovita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de Vladimir Vasil'evich Atlasov (1661/1664–1711), el primer rus a explorar la península de Kamtxatka.

## Característiques

L'atlasovita és un sulfat de fórmula química K(BiO)Cu₆Fe$^{3+}$(SO₄)₅O₃Cl. Cristal·litza en el sistema tetragonal, formant cristalls tabulars de vuit costats. Forma una sèrie de solució sòlida amb la nabokoïta. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'atlasovita pertany a «07.BC: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: d'ansita, alunita, ammonioalunita, ammoniojarosita, argentojarosita, beaverita-(Cu), dorallcharita, huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, schlossmacherita, walthierita, beaverita-(Zn), ye'elimita, nabokoita, clorothionita, euclorina, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, linarita, schmiederita, munakataita, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Formació i jaciments

L'atlasovita es forma com a sublimat volcànic. Només se n'ha trobat al volcà Tolbàtxik, a Kamtxatka (Rússia), un indret on s'han descobert gairebé una setantena d'espècies noves.

## Referències

* ↑ «Atlasovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «Atlasovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «Atlasovite-Nabokoite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «Great Fissure eruption (Main Fracture), Tolbachik volcano, Kamchatka Oblast', Far-Eastern Region, Russia» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 setembre 2015].
# Atles Saharià

L'Atles del Sàhara (àrab: الأطلس الصحراوي, al-Aṭlas aṣ-Ṣaḥrāwī) és una serralada del sistema muntanyós de l'Atles. Es troba principalment a Algèria, amb l'extrem oriental a Tunísia. Tot i que no és tan alt com l'Alt Atles del Marroc, els seus cims són més imponents que la serralada de Tell Atles, situada en paral·lel més a prop la costa. El pic més alt de la serralada és el Djebel Aissa de 2.236 m (7.336 peus) d'alçada a la serralada Ksour.

## Geografia

L'Atles del Sàhara consta de tres parts: la serralada Ksour a l'oest, la serralada Amour al centre i la serralada Ouled-Naïl a l'extrem oriental. També inclou l'Aurès (Belezma), les muntanyes Hodna, la serralada Nememcha i les muntanyes Zab. L'Atles Tell i l'Atles Saharià es fusionen a l'est per unir-se a la serralada de Tébessa i les muntanyes Medjerda.
Vorejat al nord per les Hautes Plaines, l'Atles del Sàhara és un dels vasts altiplans d'Àfrica, format per una base de roca coberta pel sediment de mars poc profunds i dipòsits al·luvials.
Els rius de l'Atles del Sàhara alimenten les valls, anomenades wadis. Entre aquests, hi ha els rius Chelif i Touil que drenen, respectivament, les serres Amour i Ouled-Naïl. Aquests rius només contenen aigua durant els períodes humits.
Les muntanyes de l'Atles del Sàhara marquen la vora nord del desert del Sàhara. Les muntanyes reben algunes precipitacions durant l'any i són més adequades per a l'agricultura que la regió de l'altiplà al nord.
Avui en dia la majoria de la població de la regió és Berber Chaoui. Les muntanyes també han estat durant molt de temps la llar d'exiliats expulsats de les fèrtils regions costaneres.

## Vegeu també

Serralada de l'Atles

## Referències

* ↑ Shahin, Mamdouh (2007). Water resources and hydrometeorology of the Arab region. p. 40. ISBN 978-1-4020-5414-3.
* 1 2 Encyclopædia Britannica, 2005

## Enllaços externs

* Les montagnes d'atlas
* Persée - Notes de géographie physique algérienne
# Atletisme als Jocs Olímpics de la Joventut de 2018

L'Atletisme als Jocs Olímpics de la Joventut de 2018 es va disputar de l'11 al 16 d'octubre de 2018 al Parque Polideportivo Roca, a Buenos Aires, Argentina.

## Medaller

| Pos. | País | | | | Total |
| 1 | Ucraïna | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 2 | R.P. de la Xina | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 3 | Cuba | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 4 | Austràlia | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 5 | Estats Units | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | Alemanya | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 | Algèria | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 8 | Etiòpia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | Sud-àfrica | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 10 | Argentina | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | Bèlgica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | Mèxic | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | Nova Zelanda | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 14 | Rússia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 15 | Índia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 16 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 16 | Hongria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | Finlàndia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | Japó | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | Tunísia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 21 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 17 | 12 | 13 | 42 |

## Medallistes
### Homes

| Prova | | | |
| 100 m | Luke Davids | Alaba Olukunle Akintola | Seiryo Ikeda |
| 200 m | Abdelaziz Mohamed | Antonio Watson | Lucas Conceicao Vilar |
| 400 m | Luis Antonio Aviles Ferreiro | Kennedy Luchembe | Nicholas Ramey |
| 800 m | Tasew Yada | Mohamed Ali Gouaned | Mehmet Celik |
| 1500 m | Jean de Dieu Butoyi | Anass Essayi | Melese Nberet |
| 3000 m | Jackson Kavesa Muema | Alaba Olukunle Akintola | Seiryo Ikeda |
| 110 m tanques | Owaab Barrow | Kenny Fletcher | Addis Wong Lok Hei |
| 400 m tanques | Haruto Deguchi | Daniel Huller | Mohammed Duhaim M Almuawi |
| 2000 m obstacles | Abrham Sime | Baptiste Guyon | Abel Yamane |
| 5000 m marxa | Oscar Patin | Suraj Panwar | Jan Moreu |
| Salt d'alçada | Chen Long | Oscar Miers | Oleh Doroshchuk |
| Salt amb perxa | Baptiste Thiery | Kazuki Furusawa | Dmitry Kachanov |
| Salt de longitud | Lester Alcides Lescay Gay | Joshua Cowley | Koki Wada |
| Triple salt | Jordan Díaz | Ineh Emmeanuel Oritsemeyiwa | Chithravel Praveen |
| Llançament de pes | Nazareno Sasia | Xing Jialiang | Carmelo Alessandro Musci |
| Llançament de disc | Connor Bell | Jorge Luis Contreras | Gracjan Kozak |
| Llançament de martell | Mykhaylo Kokhan | Valentin Andreev | Wang Qi |
| Llançament de javelina | Laine Topias | Osorio Gustavo Agustin | Florian Martin |

## Referències

* ↑ «Qualification System: Athletics». IAAF, 15-12-2017. [Consulta: 1r juny 2018].
# Atlitikos Sillogos Aris

L'Atlitikos Sillogos Aris (en grec: Αθλητικός Σύλλογος Άρης) és un club poliesportiu de la ciutat de Salònica (Grècia).

## Història

L'AS Aris va ser fundat el 25 de març de 1914 a Salònica. El seu nom prové del deu grec de la guerra Ares. Els seus colors, el groc i el negre són un record de l'Imperi Romà d'Orient. Té diverses seccions, la majoria exitoses com el futbol, el basquetbol, el waterpolo o el voleibol.

## Secció de Futbol

Guanyadora de tres lligues i una copa grega

## Secció de Basquetbol

Fundada el 1922, és el tercer club de bàsquet de Grècia en nombre de títols, després del Panathinaikos BC i el Olympiacos BC.

## Secció de Waterpolo

* Lliga grega:
** Campions (4): 1927–28, 1928–29, 1929–30, 1931–32
** Finalistes (1): 1930–31
* Copa grega
** Finalistes (2): 1954–55, 1984–85

## Secció de Voleibol
### Palmarès masculí

* Lliga grega
** Campions (1): 1996–97
** Finalistes (2): 1993–94, 1995–96,
* Supercopa grega
** Campions (1): 1996–97
* Copa grega
** Finalistes (5): 1988–89, 1991–92, 1996–97, 1997–98, 2001–02

### Palmarès femení

* Lliga grega
** Finalistes (1): 2017-18

## Enllaços externs

* Web oficial de la secció de bàsquet
* Web no oficial de la secció de bàsquet Arxivat 2007-07-13 a Wayback Machine.
* Web oficial de la secció de beisbol Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine.
* Web oficial de la secció de voleibol Arxivat 2006-04-22 a Wayback Machine.
* Virtual tour 360° de estadio "Kleanthis Vikelidis" - myPanorama.gr Arxivat 2011-12-25 a Wayback Machine.
# Auditoria de sistemes de qualitat

L'auditoria de sistemes de qualitat és un sistema d'auditoria interna que analitza els mateixos sistemes de qualitat de les institucions relacionades.
L'auditoria de qualitat contempla el procés d'examen sistemàtic d'un sistema de gestió de qualitat realitzat per un auditor de qualitat intern o extern o un equip d'auditoria. És un element clau en l'estàndard del sistema de qualitat ISO, ISO 9001.

## Referències

* ↑ D'Ottone Clemenco, J. Enrique. Auditoría de Sistemas de Gestión de Calidad ISO 9001:2008 (en castellà). Lulu.com. ISBN 978-1-4452-0738-4.
* ↑ Reyes Chacón, David A.; Cadena López, Aydé; Rivera González, Gibrán «El Sistema de Gestión de Calidad y su relación con la innovación». Inter Disciplina, 10, 26, 2022, pàg. 217–240. ISSN: 2395-969X.
* ↑ Sirvent Asensi, Sandra; Gisbert Soler, Victor; Pérez Bernabeu, Elena «Los 7 principios de gestión de la calidad en ISO 9001». 3c Empresa: investigación y pensamiento crítico, Extra 1 (Edición Especial), 2017, pàg. 10–18. ISSN: 2254-3376.
# Aufrany fosc

L'aufrany fosc (Necrosyrtes monachus) és un voltor del Vell Món, per tant un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). És l'únic membre del gènere Necrosyrtes. El seu estat de conservació es considera en perill crític d'extinció.

## Morfologia

* És un dels més petits voltors del vell món, amb una llargària d'uns 70 cm, una envergadura de 210 cm i un pes de poc més de 2 kg.
* Pell del cap i coll de color rogenc, coberts en part de plomissa grisa.
* Plomatge marró bastant uniform, amb una mica de plomissa blanca en pit i cuixes.
* El jove és semblant a l'adult, amb la plomissa de pit i cuixes més evident.

## Hàbitat i distribució

D'hàbits sedentaris, molt estès per l'Àfrica subsahariana, arribant fins als límits de les zones forestals. Molt abundant al medi humanitzat, on en general és respectat per les poblacions humanes com un eficient escombraire.

## Alimentació

Com la resta dels voltors és un carronyaire que s'alimenta de restes d'animals morts i deixalles que troba per la sabana, en abocadors o prop d'escorxadors. Complementa la dieta amb insectes.

## Reproducció

Forma sovint colònies laxes. Es reprodueix en qualsevol època de l'any, en un niu fet de pals als arbres, on pon un únic ou que cova durant uns 46 dies. Bàsicament el mascle assumeix la tasca d'aportar aliments, regurgitant al bordell del niu. Als quatre mesos de nàixer, el pollet pot volar, però roman amb els seus pares encara un mes. Sovint una mateixa parella pot criar dos anys seguits al mateix niu.

## Referències

* ↑ «Aufrany fosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 271. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Hooded Vulture. Necrosyrtes monachus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Distribució i justificació d'estatus en IUCN Redlist Rev. 15-02-2010

## Bibliografia

* Félix Rodríguez de la Fuente. Enciclopedia Salvat de la Fauna. 1970. Salvat S.A. de Ediciones. Tom 1. Pàgina 289.
# Augstenberg

L'Augstenberg és una muntanya de 3.230 metres situada la serralada de Silvretta als Alps, a la frontera entre Àustria i Suïssa.

## Referències

* ↑ «Karten der Schweiz» (en alemany). Confederació Suïssa. [Consulta: 19 juny 2022].