OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Sant Miquel de Berlín

L'església de Sant Miquel de Berlín és un temple catòlic situat a Berlín, al districte de Mitte. Està dedicat a l'arcàngel Miquel. Va acabar-se la seva construcció el 1851 i fou parcialment destruïda durant la Segona Guerra Mundial. Actualment està protegida com a monument històric. Va ser dissenyada per August Soller i es considera una bona aplicació de l'estil arquejat del seu mestre Karl Friedrich Schinkel. Sovint se cita com a bona síntesi entre l'arquitectura clàssica i la medieval. El disseny general va rebre la influència d'esglésies del nord d'Itàlia, coma ara les de Pàdua i Venècia, des de l'edat mitjana fins al Renaixement. Abans de començar-ne el seu disseny, Soller va fer un recorregut d'estudi de 5 dies a Itàlia. La façana, amb una estàtua de l'arcàngel Miquel a la part superior, recorda l'església veneciana de San Giorgio Maggiore. Tot i així, en general, pels seus tres absis i per l'extensa nau, podem dir que va rebre la influència de l'església de Sant Salvador de Venècia.
# Oreneta de casc roig

L'oreneta de casc roig (Cecropis cucullata) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae) que habita zones obertes del sud d'Angola, Botswana, Namíbia, Zàmbia, sud de la República Democràtica del Congo, Zimbàbue, sud-oest de Moçambic i Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
En diverses llengües rep el nom de "oreneta cap-roja" (Francès: Hirondelle à tête rousse. Espanyol: Golondrina Cabecirrufa).

## Referències

* ↑ «Oreneta de casc roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ BirdLife International. «Greater Striped Swallow. Cecropis cucullata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Enganyapastors embridat

L'enganyapastors embridat (Caprimulgus fraenatus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita sabanes i estepes arbustives de l'est de Sudan del Sud, Etiòpia, Eritrea, nord-oest i sud-oest de Somàlia, Kenya i centre i nord-est de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors embridat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Església de l'Assumpció del Soleràs

L'Església de l'Assumpció del Soleràs és una obra neoclàssica del Soleràs (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici que presideix el nucli antic, agrupa tota la població del terme. És de planta basilical de tres naus, la central coberta amb volta de canó amb arcs torals i llunetes, i les laterals, d'aresta. Les naus estan separades per arcs formers i gruixudes pilastres amb grans capitells de motius vegetals. Als peus de l'església, a la part superior, hi ha el cor; a la zona dreta hi ha una torre campanar de secció octogonal. Els murs són policromats i el paviment, de mosaic. Al costat de l'epístola hi ha una petita capella, feta de nou; el seu altar és una roda de molí, dedicada al Sagrat Cor. L'altar major està dedicat a la Verge i als copatrons de la població, els sants Gregori i Domènec. A les capelles laterals, els altars són barrocs.
Exteriorment, l'edifici està obert a dues aigües de teula àrab. La façana principal és força ampla, té com a element principal el portal, construït per una obertura semicircular flanquejada per dues columnes amb capitells que sostenen decorativament un entaulament amb fornícula per allotjar la imatge de Sant Domènec. Complementen l'ornamentació algunes motllures.

## Història

Obra del 1805, neoclàssica, de tres naus, on destaca el retaule major, obra de Ramon Borràs. Aquest temple va substituir l'antic, de transició del romànic al gòtic, de petites dimensions, i un cop acabada la nova església, es va destinar a forn públic i també es va utilitzar com a escola. Havia sigut un edifici annex a casa Cortada.
La imatge de Sant Domènec de la façana fou enderrocada durant la guerra civil (1936-1939). En la dècada de 1980, un escultor lleidatà, Tamarit, la va refer. El 4 d'agost de 2017 es va posar una nova nova imatge del sant, més gran, de l'escultora Sara Ponsarnal, que el poble va contribuir a pagar.

## Referències

* 1 2 3 4
* ↑ «L'esglèsia del Soleràs estrena talla de Sant Domènec | Notícies». SomGarrigues, 08-08-2017. [Consulta: 2 novembre 2021].
# Església de la Mare de Déu de l'Assumpció (Veo)

L'església de la Mare de Déu de l'Assumpció de Veo és un temple catòlic situat al centre del poble, a la plaça de sant Antoni Abat, 1. Forma part de l'Arxiprestat de la Mare de Déu de l'Esperança, dins de la diòcesi de Sogorb-Castelló, i és servida pel retor de l'església de sant Miquel Arcàngel de l'Alcúdia de Veo.
Iniciada la seua construcció al segle xviii, el cos de les campanes no va ser finalitzat fins a l'any 1904. Les imatges, aixovar i ornaments religiosos d'aquesta Església van ser cremats el 12 d'agost de 1936, durant els primers dies de la Guerra Civil espanyola.

## Arquitectura
### Estructura

L'Assumpció de Veo és un temple de reduïdes dimensions i de planta rectangular. El sostre és de volta i compta, a més d'amb un senzill altar major, amb diversos altars laterals a la banda del temple que recau al carrer de sant Marcel.

### Façana

La façana és molt senzilla, sense cap tipus d'ornamentació. Únicament ha estat pintada de color blanc.
La porta de fusta del temple s'emmarca dins d'un arc de mig punt, sense que hi haja cap òcul, finestra o fornícula per damunt d'ella.

### Torre campanar

El campanar es troba adosat a la banda oest de la façana. De la mateixa manera que la resta del temple, està obrat de maçoneria i calç de morter, a excepció de l'últim tram, que és de rajola. El remat és d'agulla i el decoren teules de color blau.
En l'actualitat, l'Assumpció de Veo posseeix dues campanes més antigues que el cos de les campanes on estan ubicades:
* Maria de Gràcia, realitzada l'any 1840 per Juan Traver a la veïna població d'Artana.
* Santa Bàrbara, peça anònima de 1722.

## Referències

* 1 2 «Assumpció de Veo - ALCUDIA DE VEO (LA PLANA BAIXA) (COMUNITAT VALENCIANA)». Campaners valencians. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ Ministeri de Justícia «Ramo separado de Alcudia de Veo». Causa General de Castellón de la Plana, 1941-1946.
* ↑ «Assumpció de Veo - ALCUDIA DE VEO (LA PLANA BAIXA) (COMUNITAT VALENCIANA)». Campaners valencians. [Consulta: 11 agost 2016].
# Església de la Mare de Déu de la Soledat

L'Església de la Mare de Déu de la Soledat a Santa Maria del Camí o també Es Convent és l'església de l'antic Convent de la Soledat de Santa Maria del Camí. Està situada a la barriada dels Hostals confrontant amb el carrer Llarg i la carretera d'Inca.
L'església es va construir sota la direcció del mestre picapedrer Lluc Mesquida. Les despeses de la construcció, sense comptar la sagristia, costaren 3.100 lliures, 16 sous i 2 diners. L'impulsor de les obres va ser Miquel Canals Mas, provincial de l'ordre dels Mínims. La benedicció es va produir el 24 d'agost de 1697.

## Descripció

L'església, d'estil barroc, té planta rectangular d'una sola nau sostenguda per vuit columnes i comptava amb deu capelles: la Puríssima, Sant Josep, Sant Miquel, Sant Erasme, Nostra Senyora de la Corona, Sant Vicenç, Sant Francesc de Sales, Sant Sebastià, Sant Francesc de Paula i Sant Crist. En l'actualitat les capelles són nou: Sant Francesc de Paula, Sant Primitiu, El Perpetu Socors, Sant Josep, Santa Caterina Tomàs, el Cor de Jesús, La Mare de Déu de Lourdes, la Immaculada i el Sant Crist. La capçalera és absidal i coberta de volta reforçada per vuit pilars. El portal major, allindanat amb trencaaigües i motllures en els laterals, està situat a la façana principal. Al mig hi ha un petit rosetó i sobre el portal l'escut de la família Conrado. La façana està rematada per un coronament horitzontal. L'església també té un portal lateral.
Entre les imatges col·locades al presbiteri hi havia la Verge de la Soledat, Sant Francesc de Paula, Sant Crist (ara a la Parròquia i Sant Francesc de Sales.

## Referències

* ↑ Torres i Siquier, Pere. Notes històriques del Convent de Mínims de Santa Maria del Camí. Santa Maria del Camí: Parròquia de Santa Maria del Camí, 2002.
# Església de la Mare de Déu del Remei (Cardona)

L'Església del Remei és un monument que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la vila de Cardona (Bages).

## Descripció

És una capella d'una sola nau i sense absis, amb la façana orientada a ponent on s'obrí un gran òcul sobre la porta d'arc de mig punt rebaixat, i es bastí un petit campanar d'espadanya. Els murs de l'església evidencien les diferents etapes constructives amb un respecte pel disseny original.

## Notícies històriques

Segons esmenta la inscripció de la façana Miquel Torrabadella y Isabel Torrabadella l'han feta. Any 1641, aquesta capella fou construïda a mitjans del s.XVII. Ampliada considerablement l'any 1867, s'alçà la volta a 7,5 mts. i s'allargà per la banda de ponent, construint la porta i eixamplant l'òcul.

## Referències

* «Església de la Mare de Déu del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
# Església de sant Joan Baptista (Tales)

L'església de sant Joan Baptista de Tales és un temple catòlic situat al centre històric d'aquesta localitat i que es constitueix en una parròquia integrada a l'Arxiprestat de la Mare de Déu de l'Esperança, dins del bisbat de Sogorb-Castelló. Creada en la primera meitat del segle xvi, va formar part del bisbat de Tortosa fins a l'any 1960, i tingué agregada l'església de santa Anna d'Artesa des de 1535 fins a 1971.
Després de la conquesta cristiana de les terres valencianes per Jaume I, Tales va continuar habitada, de la mateixa manera que gran part de la serra d'Espadà, per sarraïns. Tanmateix, després de la revolta de les Germanies, el Rei Carles I concedí als agermanats derrotats una de les seues reivindicacions: la conversió forçosa dels moriscos valencians al cristianisme. Així doncs, vençuda la revolta de l'Espadà l'any 1526, s'inicià el procés de creació de parròquies als fins aleshores nuclis musulmans de la Serra.
Instal·lada provisionalment en l'edifici de l'antiga mesquita, una vegada expulsats els moriscos del Regne de València el 1609, es va construir l'actual edifici de nau rectangular i de factura molt semblant a les esglésies de Vilamalur o d'Artesa. D'aquesta època, però, sols conserva la portada de pedra.
Incendiat el 1936, el seu interior fou renovat després de la Guerra Civil espanyola i es va col·locar un modern altar major de ceràmica, amb una imatge de Crist crucificat de fusta flanquejada per una altra de sant Joan Baptista de dimensions més grans que la mida natural. Obra moderna també és el retaule ceràmic de la degollació de sant Joan, ubicat a la façana de l'edifici.
Al segle xix, el temple va ser ampliat amb la construcció d'una Capella al costat septentrional, en l'altar major de la qual hi ha una imatge de la Mare de Déu del Carme.
La torre campanar compta amb quatre campanes, dues del segle xix i dues més del segle xx.

## Celebracions

Les festes litúrgiques més assenyalades de l'any a l'església de Tales són:
* Degollament de sant Joan Baptista: darrer diumenge d'agost.
* Santíssim Sagrament: primer diumenge de novembre.
* Sant Joan Baptista: dilluns següent al primer diumenge de novembre.
* Santa Bàrbara i sant Roc: dimarts següent al primer diumenge de novembre.

## Referències

* ↑ «Nuestra historia» (en castellà). Bisbat de Sogorb-Castelló. [Consulta: 8 agost 2016].
* 1 2 Benítez, Rafael «Las parroquias de moriscos en los territorios valencianos de la diócesis de Tortosa». Iglesia y sociedad en el Antiguo Régimen, 1994.
* ↑ «Jaume I fa donació de l'alqueria de Tales a Pere de Castellnou». Universitat Jaume I. [Consulta: 9 agost 2016].
* ↑ «Sant Joan Baptista de Tales». Campaners valencians. [Consulta: 9 agost 2016].
# Matteo Graziano

Matteo Graziano (Calatafimi Segesta, 9 de maig de 1941 - Palerm, 26 d'octubre de 2013) va ser un polític i geòmetra sicilià.
Va treballar com a geòmetra i va desenvolupar activitat sindical a la CISL. Adherit també a la Democràcia Cristiana Italiana, fou elegit diputat a l'Assemblea Regional Siciliana a les eleccions regionals de Sicília de 1986 i 1991. Va ser assessor de la presidència regional, assessor de territori i medi ambient i finalment president regional el 1995-1996.
Després de la desfeta del seu partit no va renovar escó de diputat a les eleccions de 1996. Va ingressar primer a Forza Italia, però després marxà a Renovament Italià, amb el que el 1997 fou candidat a l'ajuntament de Palerm, però no fou escollit. Després marxà a la Margherita i després ingressà al Partit Democràtic. Fou candidat al Senat d'Itàlia per l'Unione a les eleccions legislatives italianes de 2001, però no fou escollit. També es presentà dins la llista de Leoluca Orlando a les eleccions regionals de Sicília de 2001, però tampoc fou escollit. Després d'això deixà la política activa. El 2009 abandonà el PD per a ingressar en la Unió de Centre.

## Referències

* 1 2 «La legislatura infelice dell'ars» (en italià). la Repubblica.it, 15-02-2018. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ «Graziano Matteo | ARS» (en italià), 09-05-1941. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ «La campagna acquisti finale l' Udc fa il pieno di consiglieri - la Repubblica.it» (en italià), 24-05-2009. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ «Marianna Caronia si dimetteEnea è il nuovo vice sindaco» (en italià), 12-08-2011. [Consulta: 23 febrer 2025].
| Precedit per: Francesco Martino | Presidents de Sicília 1995 - 1996 | Succeït per: Giuseppe Provenzano |
# Església de Sant Miquel de Catarroja

L'Església parroquial de Sant Miquel, és un edifici religiós situat al carrer de Sant Miquel del municipi de Catarroja. És Bé de Rellevància Local amb identificador número 46.16.094-001. Està datat en 1730.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 31 desembre 2016].
# Maria Dąbrowska

Maria Dąbrowska (Russów, 6 d'octubre de 1889 - Varsòvia, 19 de maig de 1965) va ser una escriptora, novel·lista, periodista i dramaturga polonesa. És reconeguda per la seva novel·la històrica Noce i dnie (Dies i Nits), escrita entre 1932 i 1934, que va ser portada al cinema. També va escriure el recull de narracions Znaki życia (‘Els signes de la vida’, 1938) i la novel·la històrica Stanisłav i Bogumił (1945), sobre la Polònia del segle xvii.
Va ser guardonada amb el prestigiós Premi d'Or de l'Acadèmia de Literatura de Polònia el 1935 i va ser nominada fins a quatre ocasions al Premi Nobel de Literatura. La seva obra reflecteix en gran part el dramàtic context històric del seu país durant la seva vida.

## Referències

* ↑ Adam Michnik; Agnieszka Marczyk Against Anti-Semitism: An Anthology of Twentieth-century Polish Writings. Oxford University Press, 2 febrer 2017, p. 45–. ISBN 978-0-19-062451-4.
* ↑ Marek Haltof. Historical Dictionary of Polish Cinema. Rowman & Littlefield Publishers, 2 febrer 2015, p. 164–. ISBN 978-1-4422-4472-6.
* ↑ «Maria Dąbrowska». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nomination Database». [Consulta: 20 gener 2018].
# Oreneta de cova

L'oreneta de cova (Petrochelidon fulva) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a Mèxic el sud dels Estats Units i a les Grans Antilles. Els seus hàbitats principals són les praderies i matollars tropicals i subtropicals, les praderies temperades, les terres llaurades i les àrees urbanes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta de cova». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 607. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cave Swallow. Petrochelidon fulva» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Enganyapastors pàl·lid

L'enganyapastors pàl·lid (Chordeiles rupestris) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos, vegetació de ribera, aiguamolls i matolls de l'est de Colòmbia, sud de Veneçuela0, est de l'Equador i del Perú, nord i est de Bolívia i oest del Brasil.
# Enginyeria de sistemes

L'enginyeria de sistemes és l'aplicació d'esforços d'enginyeria per a transformar una necessitat d'operació en una descripció de paràmetres de rendiment del sistema informàtic i una configuració del sistema a través de l'ús d'un procés iteratiu de definició, síntesi, anàlisi, disseny, prova i avaluació; integrar paràmetres tècnics relacionats per a assegurar la compatibilitat de tots els interfases de programa i funcionals de manera que optimitzi la definició i disseny del sistema total; i integrar factors de fiabilitat, mantenibilitat, seguretat, supervivència, humans i altres en l'esforç d'enginyeria total a fi de complir els objectius de cost, planificació i rendiment tècnic.

## Enllaços externs

* International Council on Systems Engineering (anglès)
* Systems Engineering Arxivat 2019-07-01 a Wayback Machine. a DAU
* Systems Engineering Handbook a NASA
* http://www.hitchins.net
# Enguri

L'Enguri (en georgià ენგური; en abkhaz Егры, Egri; en rus Ингур, Ingur) és un riu de Geòrgia, a la frontera amb Abkhàzia. El riu neix al Caucas i desaigua al mar Negre.
Aquest riu va formar la frontera oriental del principat de Samurzakan, alhora que l'occidental la marcava el Galidzga.

## Bibliografia

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Enoxaparina sòdica

L'enoxaparina sòdica és un medicament anticoagulant (diluent de la sang). S'utilitza per tractar i prevenir la trombosi venosa profunda (TVP) i l'embòlia pulmonar (EP), inclòs durant l'embaràs i després de certs tipus de cirurgia. També s'utilitza en persones amb síndrome coronària aguda (SCA) i atac de cor. S'administra per injecció just sota la pell o en una vena. També s'utilitza durant l'hemodiàlisi.
Els efectes secundaris comuns inclouen sagnat, febre i inflor de les cames. L'hemorràgia pot ser greu, especialment en aquells que se sotmeten a una punció espinal. L'ús durant l'embaràs sembla ser segur per al nadó. L'enoxaparina forma part de la família de medicaments de les heparines de baix pes molecular.
L'enoxaparina es va sintetitzar per primera vegada el 1981 i es va aprovar per a ús mèdic el 1993. Està a la Llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut. L'enoxaparina es fa a partir de l'heparina. A Espanya està comercialitzat com a EFG, Inhixa, Clexane i Hepaxane.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Enoxaparin Sodium». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 21 December 2016. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Clexane Forte Syringes - Summary of Product Characteristics (SmPC)». emc. Arxivat de l'original el 26 September 2018. [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Inhixa EPAR». European Medicines Agency (EMA), 17-09-2018. Arxivat de l'original el 29 October 2020. [Consulta: 2 abril 2020].
* 1 2 Northern Neonatal Network. «Enoxaparin». A: Neonatal Formulary: Drug Use in Pregnancy and the First Year of Life (en anglès). John Wiley & Sons, 2008, p. 96. ISBN 9780470750353.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019. Geneva: World Health Organization, 2019. WHO/MVP/EMP/IAU/2019.06. License: CC BY-NC-SA 3.0 IGO.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2024.
# Enrocador

L'enrocador, tord enrocador, tord roquer, tord, junclà/junclar o el sucló/xucló (Symphodus melops) és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.
Els mascles poden assolir 28 cm de longitud total.
N'hi ha a l'Atlàntic oriental (de Noruega fins al Marroc i els Açores). També a la Mediterrània occidental i a la mar Adriàtica.

## Referències

* ↑ https://publicacions.iec.cat/repository/pdf/00000182/00000078.pdf
* 1 2 FishBase (anglès)
# Ensinistrament de gossos pigall

L'ensinistrament de gossos pigall comença quan el gos ha acabat el seu període amb la família educadora (les famílies seleccionades es fan càrrec quan el cadell té 6 setmanes de vida fins que arriba a l'any) i dura entre 6 i 10 mesos.
Durant l'ensinistrament al gos pigall se li introdueix l'arnès; una part indispensable perquè l'usuari es guiï pels moviments del gos a través d'ell. Aquest consta de dues parts; una de cuir que envolta el gos i la nansa de metall que serveix perquè la persona s'agafi.
Una vegada el gos està habituat a l'arnès i a l'ensinistrador, comença el procés d'ensinistrament. El gos aprèn a caminar en línia recta i evitar obstacles. Marca les voreres, les portes, entrades, vies del tren. De mica en mica augmenta la dificultat a partir de l'assimilació dels coneixements adquirits. En aquest procés es reforça positivament amb premis el comportament del gos per les tasques ben fetes. També s'utilitza el càstig però mai amb violència, simplement un crit o una estirada de la corretja. Després es torna a repetir l'exercici perquè el gos l'assimili satisfactòriament.
Una vegada el gos està preparat, es busca un usuari d'acord amb les seves característiques: alçada, velocitat del gos, mida… Amb això el que es pretén és buscar la fusió entre el gos i la persona perquè hi hagi una bona compenetració.

## Història

A finals del segle xviii van sorgir els primers gossos guia, i després de la I Guerra Mundial es va obrir a Alemanya la primera Escola.

## Races
### Pastor Alemany

* Esperança de vida de12 anys
* Originari d'Anglaterra
* Personalitat: juganers, agraïts, intel·ligents, obedients,...
* Pes: entre 40 a 50 kg.
* Problemes: són dominants, problemes de displàsia...

### Golden Retriever

* Esperança de vida de 12 anys
* Originari de Canadà
* Personalitat: amistosos, tranquils, agraeixen la companyia...
* Pes fins a 36 Kg.
* Problemes poden arribar a ser agressius, obesitat...

### Labrador Retriever Coat Retriever

* Esperança de vida de 12 anys
* Originari de Canadà
* Personalitat: molt tranquils, sensibles, juganers,...
* Pes fins a 45 Kg.
* Problemes: Obesitat, displàsia...

### Coat Retriever

* Esperança de Vida
* Originari de Gran Bretanya
* Personalitat: afectuosos, juganers,...
* Pes fins a 34 Kg.
* Problemes: són difícils d'ensinistrar

## Referències

* ↑ «Ensinistrament». perrosguiacatalunya.org. [Consulta: 10 gener 2016].