OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Florida (Uruguai)

L'escut de Florida és l'emblema oficial del departament de Florida, al centre-sud de l'Uruguai. Té un braç, el qual representa la fortalesa, i porta l'Acta de la Independència signada el 25 d'agost de 1825 a l'Assemblea de la Florida.
El cercle i les tres baules, amb l'última oberta, representen el final de l'esclavitud del poder estranger rebutjat per la màxima voluntat del Poble Oriental en l'esmentat document. El metall d'argent del quadre dret fa referència a la integritat, a la fermesa, a la vigilància i al diàleg dels nascuts al territori. Els tres cavalls i el genet fan referència a les lluites per la independència amb reminiscències a la batalla de Sarandí, sota el lideratge del General Juan Antonio Lavalleja.
La Pedra Alta, a la vora del Santa Lucía Chico, és el motiu pel qual es denomina a Florida "Altar de la Pàtria". Els representants de 1825 van pronunciar allí a les tropes i al poble l'Acta de la Declaració de la Independència. L'argent té connotacions de puresa, esperança, llibertat i fe. El color del quarter en punta és símbol de justícia, veritat i honestedat a l'esmentat principi independentista. La seva insígnia de "Llibertat i Progrés" són el resultat de la voluntat dels seus habitants; la flama de foc, el desig de glòria per l'heroisme, i les dues branques de llorer el renom de la gràcia pretesa per aquesta terra.

## Referències

* ↑ (castellà) Florida, "Altar de la Pàtria"

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Intendència Municipal de Florida (IMF) (castellà)
# Escut de Gimenells i el Pla de la Font

L'escut oficial de Gimenells i el Pla de la Font té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un castell d'atzur obert sobremuntat d'una rosa de gules botonada d'argent amb 5 rodelles d'atzur, i barbada de sinople, i acostat de 2 fonts d'argent i d'atzur. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de juliol de 1996 i publicat en el DOGC el 2 d'agost de 1996.
L'escut d'aquest nou municipi, creat el 1991, representa els dos pobles que el formen: Gimenells és simbolitzat pel seu castell i una rosa, agafada de les armes dels Desvalls, senyors del poble; les dues fonts heràldiques a banda i banda del castell són el senyal parlant del Pla de la Font.

## Referències

* ↑ «Resolució de 12 de juliol de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Gimenells i el Pla de la Font.» (pdf). DOGC num 2238, p. 8391, 02-08-1996. [Consulta: 31 agost 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià
# Escut de Guinea

L'escut de Guinea fou aprovat oficialment el 23 de desembre de 1993, arran de l'adopció del nou sistema multipartidista.
És un escut d'argent somat d'un colom volant que porta al bec una branca d'olivera que cau damunt el camper. Per sota de l'escut, tercejat en pal amb els colors panafricans de la bandera estatal: gules (vermell), or (groc) i sinople (verd). A la part inferior hi figura una cinta amb el lema nacional en francès: TRAVAIL – JUSTICE – SOLIDARITÉ ('Treball – Justícia – Solidaritat').

## Història

Va substituir l'adoptat el 1984, que era com l'actual però amb el camper partit de gules i or, que anava carregat igualment amb la branca d'olivera i sobre el qual ressaltaven una espasa i un fusell passats en sautor.
* Primer escut de Guinea (1958-1984)
El primer emblema oficial de la República de Guinea data de 1958, tot just obtinguda la independència de França sota el govern de Sékou Touré, i també era un escut partit, de gules i sinople, carregat d'un elefant contornat d'or amb la trompa aixecada. Anava timbrat amb un colom volant contornat d'argent que duia un ram d'olivera al bec. Tot al voltant hi havia una cinta de sinople amb el lema nacional en lletres d'or. Aquest escut simbolitzava la força del nou estat (l'elefant) i la voluntat de viure en pau entre els països veïns (el colom), i fou substituït arran del cop d'estat de Lansana Conté del 3 d'abril de 1984.

## Vegeu també

* Bandera de Guinea

## Enllaços externs

* Flags of the World – Escut de Guinea (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Guinea (anglès)
# Escut de Maldonado

L'escut de Maldonado va ser aprovat el 1778, quan la Capitania General de la Província va decidir donar al futur departament un escut. Es va demanar al rei d'Espanya què l'escut portés al seu quarter la figura d'un llop marí, imatge què es va mantenir fins al 1803, quan es va afegir la imatge d'una balena, com a resultat de la creixent caça d'aquest animal marí a la costa. D'aquesta manera, el 29 d'agost de 1803, Carles IV es va mostrar a favor de l'escarapela actual.
La seva simbologia heràldica és la següent: un castell, un camp dividit en dues parts, amb un cel i horitzó clars i un mar agitat pel vent enmig del qual una balena avança amb la seva temerosa cua llançant dolls d'aigua. Al capdavall es pot apreciar una àncora, la qual fa referència al port. Força, rectitud, cel, horitzó, riquesa, treball, abundància, port d'intercanvi, fusionen en l'escut, dons i virtuts i propòsits de l'existència humana.

## Referències

* ↑ (castellà) Pàgina web del municipi de Maldonado Arxivat 2008-12-20 a Wayback Machine.
# Escut de Marau

L'escut de Marau és un bé d'interès cultural situat en el número 11 del carrer del Ravalet, a l'Olleria (València).
La seva inscripció BIC té el codi 46.24.183-011.

## Emplaçament

L'escut es troba a l'edifici conegut com a Casa Santonja. Aquesta va ser construïda entre els segles XVII i XIX. Pertanyia a la família Marau, rics terratinents de L'Olleria. Els dos noms que s'apliquen a l'edifici es deuen al fet que a principis del segle xix una vídua de la família Marau va casar amb un Santonja.
L'emplaçament de l'escut d'armes està sobre la porta d'accés, que presenta llinda, de la façana principal.

## Escut

Es tracta d'un escut de pedra, de factura típicament espanyola. Està vorejat per una motllura de mitja canya i dividit en quatre quarters. El primer sembla correspondre al del cognom Marau amb torre. En el segon quarter es troba Bru amb arbre i vorejat amb la llegenda CONCORDIA RES PARVE CRESCUNT DISCORDIA DILABUNTUR. En el tercer les tres bandes de Leiva amb bordura ajedrezada (en gules i or, encara que no existeix policromía) i a la cambra amb dos llops pasantes a peu d'arbre de López. L'escut es remata amb elm i com a cimera un lleó. Es troba flanquejat amb flors d'acant. Els quatre escuts es troben també pintats en el sostre d'una de les habitacions de la casa.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://cultura.gva.es/va/web/patrimonio-cultural-y-museos/brl?viewUrl163469251=/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php&id=754&lang=es. Data de consulta: 9 juliol 2024.
* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?
* 1 2 http://www.mapaculturaldevalencia.es/fichaarea.html?cnt_id=7317%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Escut de Maurici

L'escut de Maurici fou dissenyat per Johann van der Puf, batlle de Johannesburg, el 1906, basant-se en un d'anterior del 1896, al qual va fer lleugeres modificacions en les càrregues i va afegir-hi els suports. És reflectit a les Lleis de Maurici (Constitució) de 1990.
Dels seus components, el vaixell simbolitza el comerç marítim i alhora al·ludeix al descobriment de l'illa per part dels portuguesos. Els quarters inferiors simbolitzen el mateix que el lema nacional: «Maurici, clau i estel de l'Índic». Els suports són animals tradicionals de l'illa: el dodo, ocell endèmic mauricià extingit al segle xvii, i el sambar, una mena de cérvol importat de Java el 1639; tots dos aguanten unes canyes de sucre, base de l'economia illenca, que originàriament apareixien representades al segon quarter de l'escut, abans de la reforma del 1906.

## Blasonament

Escut quarterat en creu: al primer, d'atzur, un lymphad d'or; al segon, d'or, tres palmeres arrencades de sinople; al tercer, d'or, una clau de gules posada en pal, amb les dents a baix i mirant endins; i el quart, d'atzur, gaiat a la punta d'argent amb una estrella de cinc puntes d'argent al cap.
Com a suports: a la destra, un dodo tallat merletat de gules i d'argent; a la sinistra, un sambar trinxat merletat d'argent i de gules; cadascun sostenint una canya de sucre al natural.
Sota els suports de l'escut, una cinta amb el lema nacional en llatí: STELLA CLAVISQUE MARIS INDICI ('Estel i clau del mar de l'Índia').

## Vegeu també

* Bandera de Maurici

## Enllaços externs

* Govern de Maurici – L'escut Arxivat 2019-03-27 a Wayback Machine. (anglès)
* Heraldry of the World – Escut de Maurici (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Maurici (anglès)
# Escut de Montblanc

L'escut històric de Montblanc, que data del segle xiii, no està oficialitzat per la Generalitat de Catalunya. L'Ajuntament n'utilitza actualment una versió amb el següent blasonament:
    Escut triangular curvilini: d'or, quatre pals de gules. Ressaltant sobre el tot, un mont floronat d'argent. Per timbre, una corona de duc.

## Història

El senyal parlant tradicional de Montblanc, el mont floronat d'argent, és un dels més antics de Catalunya. Dels documents relacionats amb el Tractat d'Oloron del 1287 en pengen, a més del de Montblanc, els segells municipals de Barcelona, Cervera, Lleida i Girona.
En tots aquests segells, però, el senyal municipal (en aquest cas, el mont floronat) va per una banda i el senyal reial (els quatre pals) per una altra; no serà fins més endavant que es combinaran tots dos senyals, com en el cas de Montblanc, en què el mont floronat es col·loca ressaltant sobre el senyal reial.
Montblanc ha tingut forts lligams amb la corona des de la seva mateixa fundació, el 1163; fou seu d'una batllia reial i cap de vegueria, i s'hi van celebrar Corts cinc vegades. El 1387, Joan I va atorgar al seu germà (i futur rei) Martí el títol de Duc de Montblanc, fet que es veu reflectit a la corona del capdamunt de l'escut.
Amb anterioritat al segell dels pactes d'Oloron, vers mitjans segle xiii, apareix repetidament l'escut de Montblanc pintat al teginat de l'església de Sant Miquel. Ve a ser una mena d'heràldica precoç que decora mènsules i bigues del sostre ligni, car el mont floronat blanc figura com a càrrega d'un escut triangular vermell, o sobre un quadrat blau, verd, vermell...

## Referències

* ↑ «Exposició "La Força de l'escut"». Ràdio Montblanc. Arxivat de l'original el 2021-07-16. [Consulta: 30 gener 2012].
* ↑ Montblanc Medieval Arxivat 2009-04-17 a Wayback Machine., «Història i llegendes: Curiositats».
* ↑ Municat, «L'heràldica cívica».
* ↑ Fuguet, 2007, p. 5-6; Fuguet / Mirambell / Plaza, 2015, p. 103-105.

## Bibliografia

* Joan FUGUET SANS, "El senyal heràldic més antic de Montblanc: el teginat de Sant Miquel", a Foradot, 45, Montblanc, 2007, p. 5-6.
* Joan FUGUET / Miquel MIRAMBELL / Carme PLAZA, El teginat de l'església de Sant Miquel de Montblanc, Cossetània Edicions, Valls, 2015.
# Escut de Nules

L'escut de Nules té el següent blasonament:
    Escut quadrilong amb el centre inferior en punta, truncat. El primer quarter, losanjat d'argent i de sable. En el segon quarter, d'argent, un lleó coronat d'or acostat per dues lletres, L i S, de sable. Per timbre, una corona de marquès.

## Història

Escut no oficialitzat, utilitzat tradicionalment per l'Ajuntament.
El primer quarter i el timbre fan referència al fet que la vila fou cap del senyoriu, baronia i marquesat de Nules, denominacions que va anar adquirint al llarg del temps, format per la mateixa localitat i per les poblacions de Mascarell, la Vilavella i Moncofa, posseït durant tota l'època foral per la família Centelles, des del 8 d'octubre de 1316, quan Gilabert de Centelles va comprar el senyoriu al seu sogre, Ramon de Montcada. Els esmalts no es corresponen als utilitzats tradicionalment pels Centelles, ja que el losanjat d'aquests és d'or i de gules.
El segon quarter fou concedit per Felip V, i les inicials S i L signifiquen "Sempre Lleial", com a reconeixement al suport que va rebre durant la Guerra de Successió per la vila de Nules en permetre que la ciutat allotgés l'exèrcit borbònic. A més, li concedí una orla amb el lema "La Molt Lleial i Fidelíssima Vila i Honor de Nules".

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Plana Baixa
* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut de Paysandú

L'escut de Paysandú va ser aprovat el 25 de juliol de 1928 i el seu creador va ser Salvador Puig y Sarvet. Té dos quarters superiors i un inferior. El superior esquerre mostra una àncora, i simbolitza el port. El dret té una espiga de blat, com a símbol de producció. L'inferior té un dibuix de l'Altiplà d'Artigas, simbolitzant el patriotisme. Els quarters són en atzur, i les línies tenen les paraules Trabajo Paz Progreso ("Treball, Pau, Progrés"). L'escut té un Sol de Maig, simbolitzant la llibertat, i una orla de llorers, evocativa de la tradició de glòria de Paysandú.

## Referències

* ↑ (castellà) Història de Paysandú - Consultat el 18/7/2010
# Escut de Peramea

L'Escut de Peramea fou l'escut d'armes de l'antic municipi de Peramea, a la comarca del Pallars Sobirà.
Perdé vigència el 1970, en ser agrupats els antics termes de Baén, Gerri de la Sal, Montcortès i Peramea en el municipi de nova creació anomenat Baix Pallars. Aquest nou municipi adoptà el 29 de juliol del 2009, després de 39 anys sense escut normalitzat segons la normativa actualment vigent, l'escut actual.

## Descripció heràldica

Escut rodó d'ataronjat, una ferradura d’argent coronada per una creu patent amb la inscripció al voltant del nom de la Vila.

## Referències

* ↑ Grup Cultural “Lo Vent de Port”.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.
* Balanza i Grimaldo, Marc A. Proposta nou escut heràldic inclusiu i nova identitat visual municipal per l’Ajuntament de Baix Pallars. Peramea (Pallars Sobirà): Grup Cultural “Lo Vent de Port”, Oct. 2021. ISBN Sense ISBN.
# Escut de Prats de Lluçanès

L'escut oficial de Prats de Lluçanès té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un castell d'or tancat de gules, cantonat de 4 roses d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 31 d'agost de 1999 i publicat al DOGC el 23 de setembre del mateix any amb el número 2981.
L'escut ha representat tradicionalment el castell de Lluçà, lligat a la història de la vila, que va néixer al segle xvii. Les quatre roses són una al·lusió al nom de Prats.

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 31 d'agost de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Prats de Lluçanès.» (pdf). DOGC num. 2981. Generalitat de Catalunya, 23-09-1999. [Consulta: 23 juny 2010].
# Miló de Crotona

Miló de Crotona (en llatí Milon, en grec antic Μίλων), fill de Diòtim, fou un atleta grec famós per la seva extraordinària força. Va obtenir sis vegades el triomf en lluita als Jocs Olímpics i altres sis als Jocs Pítics, però la setena vegada que va anar a Olímpia va ser derrotat per la superior agilitat del seu rival.
Pels seus èxits era famós a la seva ciutat de Crotona i per això va ser nomenat comandant de l'exèrcit destinat a lluitar contra els sibarites dirigits per Telis. Va participar en la batalla de Cratis l'any 511 aC i Diodor de Sicília li atribueix la gran victòria dels crotonians gairebé a ell sol, i el compara amb Hèracles, i diu que només amb la seva destresa i força va ocupar tot el camp enemic, portant la corona de la seva victòria olímpica. No es coneixen més fets de la seva vida pública, però Heròdot en parla, i diu que el metge Demòcedes, quan es va refugiar a Crotona, va demanar una filla seva en matrimoni, confiant en què el nom de Miló podria atemorir fins i tot al rei persa Darios el Gran ja que s'havia escapat de la seva cort.
Es va casar amb Mia, una de les filles de Pitàgoras i Teano.
Els autors antics expliquen moltes històries sobre la seva força i les seves gestes. Es diu que va portar un bou de quatre anys sobre les espatlles a l'estadi d'Olímpia i que se'l va menjar en un sol dia. Pausànies n'explica algunes, i diu que agafava una magrana tan fort amb la mà que ningú no la podia prendre per la força i encara que l'estrenyés, no la xafava. Es posava dret damunt d'un disc untat amb oli i es reia dels que empenyent-lo el volien fer caure, i que feia exhibicions semblants de la seva força. Es lligava una corda al front com si fos una cinta o una corona i retenint la respiració inflava les venes del cap i la trencava.
Es diu que va morir devorat pels llops. Una vegada anava pel bosc de Crotona i va veure un tronc posat a assecar i separat per unes falques. Amb arrogància, va posar les mans i va treure les falques i va quedar presoner al tronc quan es va tancar. Els llops se'l van menjar. Tenia una estàtua a Olímpia que havia fet el seu conciutadà l'escultor Dàmees, i es deia que ell mateix l'havia portat a coll fins al seu emplaçament a Olímpia.

## Referències

* 1 2 Milo of Crotona a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1086-1087
* ↑ Poliakoff, Michael. Combat sports in the ancient world: competition, violence, and culture. New Haven: Yale University Press, 1987, p. 117-119, 182-183. ISBN 0300037686.
# Escut de Rialp

L'escut oficial de Rialp, aprovat el 23 d'abril del 2001, té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un mont de sinople movent de la punta, del qual davalla un riu ondat d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Escut parlant, referit al nom de la vila: representa una muntanya amb un riu blanc que en davalla; de fet, Rialp (que segons recomanació de l'Institut d'Estudis Catalans s'hauria d'escriure Rialb) prové de «riu alb», o riu blanc.
Abans de l'actual escut oficial, l'ajuntament n'havia fet servir un amb el blasonament següent: «Escut d'argent, una muntanya de sinople, de la qual baixa un camí d'argent, amb dues ratlles d'atzur».

## Escuts municipals anteriors

El municipi de Rialb fou ampliat el 1969 amb l'afegitó de l'antic municipi de Surp. Els escuts municipals anteriors a l'actualment vigent foren, per tant, el d'aquest municipi precedent: Surp, a més de l'antic escut de Rialb.
L'Escut antic de Rialb perdé vigència en entrar en vigor la normativa catalana sobre els símbols oficials. L'escut antic no s'hi adaptava i, per tant, deixà de tenir validesa oficial. Així, el 23 d'abril del 2001 s'aprovà l'Escut de Rialb, adaptat a la normativa catalana vigent de símbols oficials. Era un escut d'argent, una muntanya de sinople, de la qual baixa un camí d'argent, amb dues ratlles d'atzur.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de març de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Rialp.» (pdf). DOGC num 3373, 29-03-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.
* ↑ Bassa 1968.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.

## Vegeu també

* Bandera de Rialp
* Escuts i banderes del Pallars Sobirà
# Escut de Ribera d'Urgellet

L'escut oficial de Ribera d'Urgellet té el següent blasonament:
Escut caironat truncat: primer. de sinople; segon. escacat d'or i de sable; ressaltant sobre la partició una faixa ondada d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 13 de març de 1991.
Municipi pirinenc creat el 1968 quan els anteriors d'Arfa, la Parròquia d'Hortó i Tost es van agregar al Pla de Sant Tirs, l'actual capital; tots aquests pobles estan situats a la vall del Segre, i pertanyien des de l'edat mitjana al comtat d'Urgell.
Les armes són parlants: mostren la ribera del Segre entre la primera partició de sinople (al·lusiva als boscos i camps del municipi) i la segona corresponent a les armes dels comtes d'Urgell.

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Ribera d'Urgellet.» (pdf). DOGC num 1423, 12-03-1991. [Consulta: 26 juny 2010].
# Tecles trencades

Broken Keys o Tecles trencades (àrab: مفاتيح مكسرة, Mafātīḥ mukassara) és una pel·lícula dramàtica libanesa del 2021 dirigida per Jimmy Keyrouz. Va ser seleccionada com a entrada libanesa a la millor pel·lícula internacional a la 93a edició dels premis Oscar, però no va ser nominada. La pel·lícula estava programada per estrenar-se al Festival de Canes de 2020, abans que l'esdeveniment es cancel·lés. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Jeonju el maig de 2021. S'ha doblat al valencià per a À Punt amb el títol de Tecles trencades. També s'ha subtitulat al català central.

## Sinopsi

Un pianista intenta reconstruir el seu instrument després que sigui destruït per Estat Islàmic.

## Repartiment

* Tarek Yaacoub com a Karim
* Rola Beksmati com a Samar
* Mounir Maasri com a Abou Moussa
* Ibrahim El Kurdi com a Ziad
* Julian Farhat com a Abdallah
* Sara Abi Kanaan com a Maya
* Badih Abou Chakra com a Joseph
* Gabriel Yammine com a Mounir
* Hassan Mrad com a Akram
* Adel Karam com a Tarek
* Fadi Abi Samra com a Bassam
* Layla Kamari com a Rasha
* Michel Adabachi com a Ibrahim
* Said Serhan com a Ahmad
* Rodrigue Sleiman com a Riad

## Referències

* ↑ «Broken Keys». FilminCAT. [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ «مفاتيح مكسرة”.. تعرف على الفيلم اللبناني المرشح لجائزة الأوسكار». MENA Media Monitor, 25-11-2020. [Consulta: 25 novembre 2020].
* 1 2 «After Cannes, Lebanese 'Broken Keys' director Jimmy Keyrouz sets his sights on the Oscars». The National. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Broken Keys». JeonjuFest. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ Yeon-soo, Kwak. «Jeonju film festival unveils 10 films in international competition». Korea Times, 06-04-2021. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Tecles trencades». À Punt, 25-11-2023. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Broken Keys». Goita què fan ara. [Consulta: 25 juliol 2022].
# Costa Brava, Líban

Costa Brava, Líban (àrab: كوستا برافا، لبنان, Kūstā Brāfā, Lubnān) és una pel·lícula dramàtica coproduïda internacionalment del 2021 dirigida per Mounia Akl a partir d'un guió de la mateixa Akl i de Clara Roquet. És protagonitzada per Nadine Labaki, Saleh Bakri, Nadia Charbel, Ceana Restom, Geana Restom, Liliane Chacar Khoury, Yumna Marwan i François Nour. S'ha subtitulat al català.
Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Venècia el 5 de setembre de 2021. Va ser seleccionada com a entrada libanesa a la millor pel·lícula internacional als 94ns premis Oscar. Aquesta pel·lícula també va ser nominada al premi Nou Talent del Festival de Cinema Asiàtic de Hong Kong de 2021.

## Sinopsi

La família Badri escapa de la contaminació tòxica de Beirut buscant refugi en una casa de muntanya utòpica. El matrimoni, Soraya i Walid viuen amb l'àvia paterna i les seves dues filles, Tala i Rim. La convivència es veu posada a prova quan la instal·lació d'un abocador suposadament ecològic altera la seva harmonia.

## Repartiment

* Nadine Labaki com a Soraya
* Saleh Bakri com a Walid
* Nadia Charbel com a Tala
* Ceana Restom com a Rim
* Geana Restom com a Rim
* Liliane Chacar Khoury
* Yumna Marwan
* François Nour

## Referències

* 1 2 Costa Brava, Líban a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Keslassy, Elsa. «Participant, MK2 Films, Endeavor Content Team on Nadine Labaki Starrer 'Costa Brava, Lebanon' From Mounia Akl (EXCLUSIVE)», 14-07-2021. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ Vivarelli, Nick. «Venice Film Festival Full Lineup Unveiled – Live Updates», 26-07-2021. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «'Costabrava' will represent Lebanon in the 2022 Oscars». Middle East in 24, 01-11-2021. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2021. [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Arts & Entertainment Desk. «Badhon wins ‘New Talent’ award at Hong Kong Asian Film Festival» (en anglès). The Daily Star, 16-11-2021. [Consulta: 16 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Costa Brava, Líban a FilminCAT