OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ou (bivalve)

L'ou o escopinya de frare (Mactra stultorum) és una espècie de mol·lusc bivalve de l'ordre dels veneroides comestible d'aigua marina. Abans s'anomenava Mactra corallina.

## Descripció

És una petxina delicada amb línies de creixement concèntriques i de vegades també bandes acolorides, l'interior de la closca és blanc.

## Hàbitat

Viu en fons sorrencs a fondàries entre 5 i 30 m, sovint les closques es troben a les platges.

## Distribució

Viu a la mar Negra, el Mediterrani i a les costes occidentals d'Europa arribant a Noruega, a la península Ibèrica i pel sud fins al Senegal.

## Galeria

* Conquilles a la platja de València, la majoria són ous.
* Detall dels dents de la xarnera.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ Altaba, C. R. 1991. Els bivalves. Història Natural dels Països Catalans, 8.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Mactra stultorum (Linnaeus, 1758)». [Consulta: 28 febrer 2021].
Viccionari
# Ou ferrat

L'ou ferrat, ou fregit o frit, ou deixat caure o ou caigut i ou rotllat és una preparació culinària, consistent en un ou trencat, i fregit amb oli o amb llard, fins que la clara es pren. L'expressió prové del verb «ferrar»: fregir ous a la paella sense batre'ls.
És un plat ràpid que es fa en dos o tres minuts. Cal que l'ou que es vol fregir estigui a temperatura ambient (entre 10 i 20 °C) no pas acabat de treure de la nevera. El rovell dels ous frescos normalment no es desfà quan se'n trenca la closca i s'aboquen al plat o directament a la paella. L'oli, on es posa el contingut de l'ou ha d'estar prou calent (prop de 120 °C). Amb més temperatura la textura de l'ou ferrat es perd però aquest és més saborós. És millor de posar-hi la sal després que l'ou estigui fregit. Es treu més bé l'ou ferrat amb una escumadora.

## Referències

* ↑ «Ous ferrats». A: Corpus de la Cuina Catalana. Barcelona: Institut Català de la Cuina, 2006, p. 298. ISBN 978-84-664-0772-4.
* ↑ «Ou ferrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «ferrar». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ McGee, Harold. «Eggs». A: On food and cooking, 2006.

## Vegeu també

* Truita a la francesa
* Ous al plat
# Ouranosaure

L'ouranosaure (Ouranosaurus, 'rèptil valent') és un gènere d'iguanodont que visqué a principis del període Cretaci, fa uns 110 milions d'anys en el que actualment és el nord d'Àfrica. L'ouranosaure mesurava entorn dels 7 m de longitud i pesava unes 4 tones.
Dos fòssils complets foren trobats a Níger l'any 1966 i foren anomenats l'any 1976 pel paleontòleg francés Phillippe Taquet. L'esquelet és similar al de l'iguanodon deixant de banda l'enorme cresta dorsal que presentava sobre l'esquena. És probable que utilitzes la cresta per a regular la temperatura corporal com podrien haver fet alguns tireòfors i pelicosaures com Dimetrodon. Tampoc es descarta que utilitzes la cresta com a reclam sexual o per a intimidar possibles competidors. De la mateixa manera que iguanodon, tenia cada polze en forma de pua, fet que podria aprofitar per a defensar-se.
L'ouranosaure podia desplaçar-se a dues o quatre potes.
Al Museo Civico di Storia Naturale de Venècia es pot contemplar un esquelet reconstruït d'ouranosaure.
# Andrievs Niedra

Andrievs Niedra (Parròquia de Tirza Gulbene, Livònia, 8 de febrer de 1871 - Riga, Letònia, 2 de setembre de 1942) fou un important escriptor, poeta i dramaturg letó, pastor luterà i primer ministre del govern titella alemany a Letònia entre l'abril i el juny de 1919, durant la Guerra de la Independència de Letònia.
Va publicar una primera col·lecció de poemes quan només tenia disset anys, i encara era un adolescent quan les seves històries, basades en la història i en el folklore, començaren a ser editades al diari Baltijas Vēstnesis. Entre el 1890 i el 1899 estudià teologia a la Universitat de Dorpat (actual Tartu). Estèticament barrejant la fantasia realista amb l'idealisme, les seves històries, crítiques i obres de teatre sovint tracten sobre la formació d'una intel·liguèntsia letona i de la situació dels pagesos respecte dels dominadors bàltico-alemanys. Convençut que la societat només pot desenvolupar-se per evolució més que no pas per revolució, Niedra era un feroç opositor del socialisme i fou considerat un reaccionari en una societat cada cop més revolucionària.
Després de col·laborar amb les autoritats militars alemanyes i en la seva derrota, va haver de fugir de Letònia. Quan tornà, el 1924, fou jutjat per traïció i desterrat. A l'exili, pastor d'una congregació alemanya a Prússia Oriental, es feu ciutadà alemany i va escriure una llarga obra titulada Tautas nodevēja atmiņas (Memòries d'un traïdor a la nació), la primera edició de la primera part fou destruïda pel dictador Kārlis Ulmanis, després del cop d'estat el 15 de maig de 1934, i les seves obres foren prohibides. Niedra tornà a Letònia durant l'ocupació de Letònia per les tropes nazis durant la Segona Guerra Mundial i finalment morí a Riga poc després.

## Referències

* ↑ Latviešu rakstniecība biogrāfijās. 2., pārstrādātais un papildinātais izdevums. Rīga: Zinātne, 2003. ISBN 9984-698-48-3.
* ↑ «The republic on the sea: The 1919 coup that exiled the Latvian government to a steamboat» (en anglès). [Consulta: 22 maig 2022].
# Oviedo Booling Club

L'Oviedo Booling Club és un equip d'hoquei patins asturià de la ciutat d'Oviedo. Anteriorment s'anomenava El Chico Santo Domingo, Cibeles Oviedo, Esfer Oviedo i ADICO Oviedo. Disputa els seus partits al poliesportiu Pepín Moreno, amb capacitat per 700 espectadors, al barri de Fozaneldi de la capital asturiana.
Des d'aleshores l'equip anà pujant i descendent de categoria entre la Divisió d'Honor i Primera Divisió, en la qual s'imposà l'any 2007. La temporada 2007/08 descendí a Primera Divisió, renunciant a jugar-hi la temporada següent per problemes econòmics.

## Referències

* ↑ La Voz de Asturias 16-12-2004
* ↑ La Nueva España 04-09-2008
# Ovolactovegetarianisme

L'ovolactovegetarianisme és una pràctica alimentària, variant de la dieta vegetariana, en què només es consumeixen, com a productes d'origen animal, lactis i ous.
Aquesta és la varietat de vegetarianisme més freqüent al món occidental, on sovint és anomenada senzillament com a "vegetarianisme", ja que si no s'especifica més hom entén que és aquesta varietat concreta. També ho són alguns hinduistes.

## Referències

* ↑ «Ovolactovegetarianisme».

## Vegeu també

* Lactovegetarianisme
* Ovovegetarianisme
# Oxigen 18

L'oxigen 18 ($^{18}$O o O-18) és un isòtop estable natural de l'oxigen i un dels isòtops medioambientals.
El $^{18}$O és un important precursor per la producció de fluorodeoxiglucosa (FDG) que es fa servir en la tomografia d'emissió positrònica (PET).

## Paleoclimatologia

En els nuclis de gel principalment àrtics i antàrtics la relació O-18/O-16 (δ$^{18}$O) es pot fer servir per determinar la temperatura de la precipitació atmosfèrica al llarg del temps. La relació O-18/O-16 (δ$^{18}$O) també pot ser usada per determinar la paleotermometria en certs tipus de fòssils. Per exemple, es pot determinar les variacions de la temperatura per una closca d'un mol·lusc marí.

## Fisiologia vegetal

En l'estudi de la fotorespiració de les plantes el contingut d'oxigen 18 en l'atmosfera serveix per a mesurar la captació d'oxigen en la via de la fotorespiració. S'ha demostrat que en l'atmosfera preindustrial, la majoria de les plantes reabsorbien, per fotorespiració, la meitat de l'oxigen produït per la fotosíntesi.

## Referències

* ↑ Trotter, J.A.; Williams, I.S.; Barnes, C.R.; Lécuyer, C.; Nicoll, R.S. «Did Cooling Oceans Trigger Ordovician Biodiversification? Evidence from Conodont Thermometry». Science, 321, 5888, 2008, pàg. 550–554. Bibcode: 2008Sci...321..550T. DOI: 10.1126/science.1155814.
* Gerbaud, A., André, M., 1979. Photosynthesis and photorespiration in whole plants of wheat. Plant. Physiol. 64,735-738.
* Canvin, D.T., Berry, J.A., Badger, M.R., Fock, H., Osmond, C.B., 1980. Oxygen Exchange in Leaves in the Light. Plant Physiol. 66 (2), 302-307.
# Oxytenanthera felix

L'Oxytenanthera felix és (o era, potser s'ha extingit) una espècie de bambú, del gènere Oxytenanthera de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse Commelinidae, classe Liliopsida, divisió dels magnoliofitins. Arribava als 9 metres d'alçada. Se'n va recollir una mostra el 1936, però podria ser que en l'actualitat l'espècie estigués extinta (però es discuteix si únicament en estat salvatge). Algun autor l'ha considerada membre d'un altre gènere, el Gigantochloa (Gigantochloa felix).

## Hàbitat

És (o era) una espècie de bambú nativa del sud de Yunnan, a la Xina, on rebia el nom de Dian zhu. Creixia entre els 1.260 i 1.350 metres.

## Referències

* ↑ «Gigantochloa».
* ↑ «Bamboo Names - CHINESE INDEX». Arxivat de l'original el 2009-11-14. [Consulta: 7 desembre 2009].

## Bibliografia

* Yi-Li Keng Oxytenanthera felix, a new species of bamboo from Yunan, China, article a Journal of the Washington Academy of Sciences vol. 30, 10 (1940) p. 425-426

## Enllaços externs

* Referència bibliogràfica}
# Habitatge al carrer Manlleu, 46 (Vic)

L'Habitatge al carrer Manlleu, 46 és una obra de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgera. Consta de PB dos pisos i golfes, cobertes a dues vessants amb teula aràbiga. A la planta presenta tres portals d'arc rebaixat formats per dovelles, dos destinades a establiments comercials i un a porteria. El primer pis és marcat inferiorment per una imposta i s'hi obren tres balcons amb baranes de ferro i emmarcats en pedra. Al damunt hi ha una cornisa molt ben treballada que podia haver format part de la decoració de la barbacana de l'edifici. Al 2n hi ha quatre finestres rectangulars i a les golfes hi ha petites obertures, el ràfec presenta un voladís força ampli amb els colls de biga de fusta. L'estat de conservació es bo, ja que ha estat restaurat recentment.

## Història

Edifici que havia estat unit a la casa de Maria Orri avui enderrocada.
Està situat a l'antic camí itinerant que comunicava la ciutat amb el sector nord, va començar a créixer al S.XII, al XIII anà creixent com a raval.
Al llarg dels segles s'hi van construir diversos edificis religiosos: l'edifici gòtic de Santa Clara nova i també els Carmelitans. Al S.XVII passà a formar part de l'eixampla barroca que al S.XVIII es va estendre pel barri de Santa Eulàlia i al S.XIX amb la construcció d'edificis a l'horta d'en Xandri fins al C/ DE Gurb.

## Referències

* 1 2 3 4
# Țăndărei

Țăndărei (pronunciat en romanès: [t͡səndəˈrej]) és una ciutat del comtat de Ialomița, Muntènia, Romania, amb una població de 13.219 habitants al 2011.
La ciutat es troba a la plana de Bărăgan, a la riba esquerra del riu Ialomița. Va ser declarada ciutat el 1968. La travessa la carretera nacional DN2A, que connecta Slobozia amb Constanța.
Țăndărei és conegut per alguns com el "Beverley Hills per a gàngsters romanesos".

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07.
* ↑ «'If we go, who will do the jobs?': Romanians in London – photo essay». , 19-09-2018.
# Alcichthys

Alcichthys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Alcichthys alcicornis (Herzenstein, 1890)
* Alcichthys elongatus (Steindachner, 1881)

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358). 231-335.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Herzenstein, S. M., 1890. Ichthyologische Bemerkungen aus dem Zoologischen Museum der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mélanges Biol., Bull. Acad. Imp. Sci. St. Petersbourg v. 13: 113-125.
* ↑ Steindachner, F., 1881. Ichthyologische Beiträge (X). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 83 (1. Abth.): 179-219, Pls. 1-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
# Alcínous (rei)

A la mitologia grega, Alcínous (en grec Ἀλκίνοος Alkínoös, 'ment poderosa') va ser rei dels feacis, fill de Fèax (o de Nausítous, segons altres).
Es casà amb la seva neboda Arete, filla de Rexènor, amb qui va ser pare de Nausica, Laodamant, Hali i Clitoneu. Arete viu al palau amb el seu marit i els fills, amb gran honor i respectada per tots. El poble estima els reis, que són hospitalaris amb els estrangers, sobretot amb els nàufrags. El seu palau està envoltat per un jardí meravellós, on tot l'any hi maduren tota mena de fruits.
Va acollir l'argonauta Jàson i a Medea en la seva fugida de Còlquida quan ja havien robat el Velló d'or. A la cort d'Alcínous troben uns emissaris del rei Eetes, que tenen per missió tornar Medea al seu pare, si encara era verge. Sinó, que es quedi amb Jàson. Jàson i Medea consumaren llavors ràpidament el seu matrimoni, oficiat per Arete, salvant així Medea del càstig que l'esperava a la Còlquida. Els ambaixadors còlquids no es van atrevir a tornar al seu país i es van establir amb els feacis, mentre que els argonautes reprenien el seu viatge, després que Arete hagués ofert regals al nou matrimoni.
També va acollir Odisseu després d'un naufragi, de tornada de l'illa de Calipso. Homer anomena l'illa d'Alcínous Esquèria, potser Corcira, l'actual Corfú. Odisseu li va explicar al rei les seves aventures en el decurs d'un banquet i, tot i les amenaces de Posidó, Alcínous decideix donar-li una nau per reprendre el seu viatge a Ítaca. Per impedir-ho, Posidó va transformar el nou vaixell d'Odisseu en pedra, amb la qual cosa va bloquejar el port de feacis.
Alcínous va ser objecte d'un culte heroic a la ciutat de Corcira (un dels dos ports de la ciutat porta el seu nom).

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 21. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 14. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
* Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III).
# Aleksei Verstovski

Aleksei Verstovski (Gubèrnia de Tambov, 18 de febrer de 1799 $^{(Julià)}$ - Moscou, 5 de novembre de 1862 $^{(Julià)}$), nom complet amb patronímic Aleksei Nikolàievitx Verstovski, rus: Алексéй Николáевич Верстóвский, fou un compositor rus.
Estudià en l'Escola d'Enginyers de Sant Petersburg i ensems rebé lliçons de música de Field, Brandt i Zeuner, donant-se a conèixer com a compositor als vint anys per una opereta.
La seva primera òpera, Pan Tvardovski representada a Moscou el 1828, aconseguí un gran èxit, superat més tard pels que assoliren Vadim o les 12 Verges adormides (1832), La tomba d'Askold (1835), la millor de les que produí. Nostàlgia (1835), La vall de Txurov (1841) i La tempestat (1858).
Totes aquestes obres feren que es considerés en Werstowski com un precursor de Glinka. A més, va compondre diverses operetes, música per a nombroses obres escèniques, 10 cantates, cors, lieder, una missa, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 108 (ISBN 84-239-4570-7)
# Mahmoud Mollaghasemi

Mahmoud Mollaghasemi (Teheran, 5 d'abril de 1929) fou un lluitador iranià, especialista en lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en els Campionat del Món de 1952 i dos campionats del pes mosca d'estil lliure.
Una vegada retirat va exercir d'entrenador i posteriorment de jutge internacional.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Mahmoud Mollaghasemi». [Consulta: 3 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 4 març 2025].
# Alessandro Bottero

Alessandro Bottero (Gènova, 26 de desembre de 1831 - Milà i Florència, 3 de febrer de 1892), fou un baix comic d'òpera (caricato) italià.
En la seva joventut va aprendre el violí formant part de diferents orquestres a França i Suïssa, sent mestre director de les de Lausana, Canelli i Alexandria. Posteriorment el 1853 va cantar a les esglésies a Acqui, fins que es va decidir a abordar el teatre debutant a Milà al Don Bucéfalo, d'Antonio Cagnoni, amb tal èxit que aviat es va fer cèlebre el seu nom a Itàlia i l'estranger, doncs amb aquesta òpera va recórrer els primers teatres d'Europa i Amèrica, entre ells el Teatro Real de Madrid i el Liceu de Barcelona, obtenint entusiasta acollida a tots els públics, especialment en una escena on tocava tots els instruments de l'orquestra a més del piano.
Veritable mestre en el cant i excel·lent actor genèric notable per la seva via còmica i naturalitat, figura entre els millors artistes del seu gènere coneguts al segle xix, notable a més pel seu enginy, que li permetia despertar la hilaritat del públic sense recórrer a recursos xabacans o de dubtosa bon gust.
A més de Don Bucéfalo figuraban en el seu repertori: Papá Martín, Crispino é la Comare, Barbiere di Siviglia, Michaele Perrin, Il duca di Tapigliano, i diverses altres operes. De retorn a Milá prengué el teatre de Santa Radegunda, que explotà per poc temps, i va donar algunes representacions a la Scala, retirant-se del teatre per a dedicar-se a l'ensenyança del cant.
El seu fill Osvaldo (1857-1892), també era cantant d'òpera; es va suïcidar a Florència.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. IX, pàg. 329. (ISBN 84-239-4509-X)
# Vatra Moldoviței

Vatra Moldoviței (en alemany: Watra Moldawitza) és el poble de residència de la comuna del mateix nom al comtat de Suceava, Bucovina (Romania). A partir del 16 de juliol de 1973 poble de Vatra Moldoviței (Suceava), juntament amb altres 13 localitats, és declarat, experimentalment, poble d'interès turístic anomenat "poble turístic".
Com a atractius turístics, a Vatra Moldoviței es pot visitar el Monestir de Moldovița, el Museu del Monestir de Moldovița i les ruïnes de l'antic monestir, situat a uns 500 metres de l'actual monestir.
El monestir de Moldovița va ser fundat l'any 1532 pel voivoda Petru Rareș. La seva pintura va ser realitzada l'any 1537 per Toma de la Humor, pintor que també va fer murals per al Monestir de l'Humor. A més de les imatges bíbliques, a les parets del monestir hi ha representades les figures de Plató, Aristòtil, Sòfocles i Pitàgores, perquè són considerats els pioners del cristianisme. El monestir és Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO des de 1993, i la Federació Internacional de Periodistes de Monestirs del Nord de Moldàvia li ha concedit el premi "Poma d'Or" per ser un símbol de l'art i la cultura universals.
El Museu del Monestir de Moldovița acull i exposa objectes patrimonials com ara: pomelnic i epitafis del segle xv i la cadira reial que va pertànyer a Petru Rareș, símbol històric pel fet que està decorat amb l'escut de Moldàvia.
Les ruïnes del monestir de Moldovița recorden l'època dels voivodes de Musatini que es diu que el van protegir. Aquest monestir va ser destruït a finals del segle xv per fortes esllavissades.

## Referències

* ↑ Ordinul ministrului turismului nr 744/1973
* ↑ Puiu Nistoreanu, Turismul rural, pag. 23-24
# Alexandre Goria

Alexandre Édouard Goria (París, 21 de gener de 1823 – ide. 6 de juliol de 1860) fou un pianista i compositor francès.
Va ingressar com a estudiant al Conservatori de París el 15 de novembre de 1830 als set anys. Va comptar amb els mestres de piano Adolphe-Francois Laurent (1796-1867), Jules Massenet, Pierre Joseph Zimmermann, Charles-Valentin Alkan i César Franck, seguint un curs d'harmonia sota la direcció de Victor Dourlen poc després.
Una vegada acabat els estudis s'establí en la seva vila natal dedicant-se a l'ensenyança i la composició, on tingué entre els seus alumnes el quebequès Ernest Gagnon, deixant gran nombre d'obres per a piano (fantasies i estudis) que assoliren gran anomenada en el seu temps pel seu caràcter brillant, però que malgrat tot això caigueren ben aviat en l'oblit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 713. (ISBN|84-239-4526-X)
# Alexandre Montfort

Alexandre Montfort (París, 12 de maig de 1803 - 12 de febrer de 1856) fou un compositor francès.
El 1830 aconseguí en el Conservatori de París, el gran premi de composició musical (Gran Prix de Rome), i després d'haver viatjat per Itàlia i Alemanya, tornà a París on va donar diversos concerts.
Se li deuen: el ball d'espectacle La chatte métamorphosée en femme, estrenat en el teatre de l'Òpera de París el 1837; les òperes La jeunesse de Chales-Quint (1841); Sainte-Cécile (1844), i La charbonière (1845) les dues òperes còmiques L'ombre d'Argentine (1853), i Deucalion et Pyrrha (1855), i diverses obres per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 36, pàg. 661 (ISBN 84 239-4536-7)
# Alexis Dupont

Alexis Dupont (1796 - 1874) fou un notable tenor francès del segle xix.
Estudià al Conservatori, entrant el 1818 en el teatre de l'Òpera en qualitat de primer tenor suplent. El 1821 passà, com a primer tenor absolut, a l'Òpera Còmica, i dos anys més tard, emprengué una gira artística per Itàlia. El 1826 tornà de nou a l'Òpera, cantant l'Ifigenia in Tauride (Traetta), i va romandre quinze anys en aquell teatre.
Vers el 1840 abandonà l'escena per a dedicar-se exclusivament a la música d'església i de concert. Fou agregat a la capella de l'església de Sant Roc, on i va romandre fins al 1856, fent les delícies dels amants de la bona música. Dupont posseïa una veu d'una suavitat exquisida, plena d'encant, i que manejava amb un gust extremat, però que mancava del volum de l'extensió precisa en un gran teatre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2536 (ISBN 84-239-4581-2)
# Oniomania

La compra compulsiva o oniomania, terme creat pel psiquiatre alemany Emil Kraepelin, és un trastorn psicològic que comporta un desig irrefrenable de comprar.
La compra genera en la persona addicta una satisfacció immediata, la qual omple la seva vida de sentit i amb la qual aconsegueix esborrar temporalment els problemes. Sovint, els objectes comprats són destruïts o amagats, ja que la persona afectada d'oniomania se sent avergonyida. Aquest sentiment de culpabilitat només es compensa amb una nova compra. La persona addicta a les compres es veu, així, atrapada en un cercle viciós. Les emocions negatives com la còlera i la tensió condueixen a comprar. La compra condueix a sensacions de pesar i depressions a curt termini, sensacions que sols se superen a través d'una altra compra.
La psicoteràpia és necessària per superar aquest trastorn, sense la qual la compra compulsiva pot persistir tota una vida, o bé, una temporada molt llarga, fins a provocar la ruïna financera de la persona afectada o del seu entorn més proper. Els motius associats a aquest problema són diversos: pors, depressions, buit emocional, autoestima baixa, etc. La compra és un intent de superació d'aquestes sensacions.

## Referències

* ↑ Gallimberti, Umberto. Diccionario de psicología, p. 764.

## Vegeu també

* Acumulació compulsiva