OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estret de Johnstone

L'estret de Johnstone (en anglès, Johnstone Strait) és un estret de mar que envolta la costa nord-est de l'illa de Vancouver en la Colúmbia Britànica, Canadà, un estret canal d'uns 110 km de longitud. Enfront de la costa de l'illa de Vancouver, que corre de nord a sud, estan l'illa Hanson, l'illa West Cracroft, la part continental de la costa de la Colúmbia Britànica, l'illa Hardwicke, l'illa West Thurlow i l'illa East Thurlow. En aquest punt, l'estret s'uneix amb el passatge Discovery que connecta amb l'estret de Geòrgia.
L'estret té una amplària d'entre 2,5 km i 5 km. Es tracta d'un important canal de navegació a la costa oest d'Amèrica del Nord, ja que és el canal preferit dels bucs que des de l'estret de Geòrgia es dirigeixen al nord de l'illa de Vancouver a través de l'estret de la Reina Carlota, amb destinació a Prince Rupert, l'arxipèlag de Haida Gwaii, Alaska, i l'oceà Pacífic Nord.

## Referències

* ↑ disponible en: Entrada «Johnstone Strait» en el lloc oficial del «BC Geographical Names Information System»

## Vegeu també

* Knight Inlet, fiord de la costa de la Colúmbia Britànica.
# Estret de Karimata

L'estret de Karimata és un ampli estret que connecta el Mar de la Xina Meridional amb el Mar de Java, entre les illes de Sumatra i Borneo a Indonèsia.
L'estret té una amplada aproximada de 207 km, mesurat des de Borneo fins a l'illa de Belitung. Belitung està separat de l'illa Bangka fins a l'est per l'estret de Gaspar. Bangka és a la vora de la costa est de Sumatra, separat per l'estret de Bangka. A prop de l'estret hi ha les illes Karimata, al nord-est de Belitung i prop de Borneo.

## Referències

* ↑ Inc, Encyclopaedia Britannica. Britannica Enciclopedia Moderna (en castellà). Encyclopaedia Britannica, Inc., 2011-06-01, p. 308. ISBN 978-1-61535-516-7.
# Estret de Tiquina

L'estret de Tiquina està situat al llac Titicaca al costat bolivià, al departament de La Paz. És una separació (o unió), de les dues masses d'aigua que configuren el llac Titicaca, la part més gran (Chucuito) al nord i la més petita (Huiñaymarca) al sud. Té una amplada d'uns 780 metres i es pot travessar fàcilment amb vaixell de motor.
Un servei de barques de passatgers el travessa permanentment. Aquesta ruta forma part de la carretera que uneix la ciutat de La Paz i la ciutat costanera de Copacabana.
# Estrilda capnegra

L'estrilda capnegra (Nesocharis shelleyi) és una espècie d'ocell estríldid trobats a Àfrica. El seu hàbitat s'estima a una zona de 55.000 km² a Camerun, Guinea Equatorial i Nigèria.
Té una distribució molt gran i, per tant, la Llista Vermella de la UICN la classifica com a risc mínim.

## Referències

* ↑ «Estrilda capnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ «Environment» (en anglès). Embassy of Cameroon, The Netherlands. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ Birdlife International «Nesocharis shelleyi: BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22719312A94621772» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22719312a94621772.en.
# Estructura urbana

L'estructura urbana és l'articulació de les diferents parts d'una ciutat, com aquestes es relacionen i han anat evolucionant al llarg de la història. Si bé no existeix un model únic de ciutat, que varia força en funció de la regió o període, s'han proposat diferents esquemes explicatius de com es crea l'estructura urbana.
En primer lloc està el planejament urbanístic que parteix de l'entramat de carrers, com el món clàssic, on una estructura determinada de vies creava focus de centralitat i els habitatges es distribuïen segons aquest patró. Però a mesura que les ciutats creixien, les diferents classes socials s'assentaven en llocs fora del centre històric. Segons el model de zones concèntriques, aquest centre esdevé el pol del comerç i la indústria i als afores es creen suburbis residencials, de més renda. El model sectorial afirma que les classes benestant trien una zona, que es converteix en residencial i comercial, mentre que els sectors industrials, no necessàriament a un lloc fix de l'urbs, es degraden. Les ciutats més grans acaben tenint diversos nuclis, cadascun amb zones diferenciades per renda i funció, que s'articulen a través del transport públic i carrers de circulació ràpida.
Els elements que s'han de tenir en compte per descriure l'estructura d'una ciutat són:
* sectors productius
* nivell de renda mitjà de cada barri o àrea
* zones verdes
* presència d'infraestructures i equipaments socials o culturals
* transport i vies
# Estàtua d'Arrancapins

L'escultura d'Arrancapins, és la segona de les escultures en ferro encarregades a l'artista Melchor Zapata per commemorar el 750è aniversari de la Fundació de la ciutat de Castelló i en record dels personatges que formaven la colla de 'Tombatossals'. L'escultura presenta a aquest gegant de força sobrehumana agenollat davant de l'arbre que acaba d'arrencar de la terra la planta amb les seves arrels davant la mirada del seu company d'aventures Tombatossals que l'observa des de lluny. L'escultura descansa sobre un basament que li fa tenir major altura al Carrer de Carlos Fabra Andres, 3, 12004 Castelló de la Plana.
Aquesta escultura està dins de la Guia Urbana d'escultures de Castelló. Te 8 rutes per a visitar més de 112 escultures que hi ha per la ciutat.
Els noms de Tombatossals, Bufanúvols i Arrancapins són d'allò més significatius a Castelló de la Plana. I existeixen diverses escultures que decoren diferents rotondes en què apareixen aquests mitològics personatges que tanta importància tenen en la història de la ciutat. Les tres escultures són obres de l'artista sevillà Melchor González Zapata.

## Referències

* ↑ «Arrancapins». [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ Castellón, Ayuntamiento de. «AYUNTAMIENTO DE CASTELLÓN» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ Castelló, Ajuntament de. «AJUNTAMENT DE CASTELLÓ». Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ «Melchor Zapata apadrina la V Semana del Arte Marina d'Or» (en castellà), 06-08-2015. [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ guiat. «Exposición de Melchor Zapata» (en castellà), 17-08-2016. [Consulta: 1r març 2019].
# Estàtua de la Llibertat (Montevideo)

L'estàtua de la Llibertat (castellà: Estatua de la Libertad o Columna de la Paz) és un monument històric de la ciutat de Montevideo, capital de l'Uruguai.
Es troba al quilòmetre zero de Montevideo (o Calle de las Carreras) i va ser inaugurada oficialment el 20 de febrer de 1867, durant la presidència de Venancio Flores. Com el seu nom indica, simbolitza la llibertat del poble oriental o uruguaià, en acabar la devastadora Guerra Gran, la qual va enfrontar a diferents forces polítiques del nou país, amb la col·laboració de poders estrangers.
L'estàtua de la Llibertat està formada per una dona amb una espasa, representant la lluita llibertadora. No obstant això, al llarg de la seva història, l'estàtua va ser modificada i fins i tot va arribar a desaparèixer. Durant uns anys, en comptes de portar una espasa, la dona llibertadora en va portar una cadena.
La plaça on està ubicada va canviar de nom amb el pas del temps: Cagancha, de la Pau, de la Concòrdia, de la Cordialitat Nacional, i 25 de Maig. Avui és més coneguda però com a Plaça de la Llibertat (castellà: Plaza de la Libertad).

## Referències

* ↑ Historias del viejo Montevideo (castellà)
* ↑ Historia de la estatua de la Libertad en Montevideo (castellà)
# Esvàstica del bosc

L'esvàstica del bosc va ser un disseny format amb làrixs acuradament arreglats que cobria una superfície quadrada d'uns 55 metres de costat enmig d'una pineda, a prop de la localitat de Zernikow pertanyent al districte d'Uckermark, a l'extrem nord de l'estat de Brandenburg (Alemanya).

## Història

La construcció d'aquesta esvàstica gegant es va realitzar el 1938 per encàrrec d'un empresari que era un simpatitzant nazi, amb l'objectiu d'obsequiar el führer Adolf Hitler en el seu 49 Aniversari, sembrant làrixs enmig d'un pinar.
Durant unes poques setmanes cada any, a la tardor i primavera, el color de les fulles dels làrixs canviaria del verd al groc intens, contrastant amb el profund verd de la pineda, de manera que les fulles grogues dels làrixs formessin clarament la imatge d'una esvàstica nazi. La curta durada de l'efecte visual, combinada amb el fet que la imatge només podia ser vista des de l'aire, va propiciar que l'esvàstica del bosc passés desapercebuda després de la caiguda del III Reich. La regió de Brandenburg va quedar ingerida dins de l'antiga Alemanya Oriental, i l'escassetat de vols aeris sobre el bosc de Zernikow va causar que la imatge passés desapercebuda durant el posterior govern comunista, tot i que el disseny feia gairebé 60 metres.
L'any 1992 es va descobrir aquesta esvàstica, quan el govern de l'Alemanya reunificada va ordenar un examen aeri dels territoris de propietat estatal, incloent-hi les zones rurals de l'antiga RDA. Les fotografies van ser examinades per estudiants forestals, que immediatament van reconèixer el disseny.
Les autoritats de l'Estat federat de Brandenburg, preocupades pel dany a la imatge de la regió i la possibilitat que l'àrea es transformés en un lloc de peregrinacions neonazis, van tractar de destruir el símbol arrencant 43 dels 100 làrixs el 1995, considerant a més que la legislació penal alemanya prohibeix l'exhibició de símbols nazis en llocs públics. La figura va seguir sent, no obstant això, distingible amb els 57 arbres restants i, el 2000, diversos rotatius alemanys van publicar més fotos aèries de l'esvàstica.
Per llavors la propietat d'aproximadament la meitat de l'àrea en què es trobaven els arbres havia estat venuda a mans privades, però les autoritats locals van obtenir permís per tallar 25 arbres més a la zona encara sota el seu control el desembre de 2000, aconseguint així amagar la imatge en gran manera.

## Casos similars

Al setembre de 2006, el New York Times va informar sobre una altra esvàstica en un bosc a Eki Naryn, al peu de l'Himàlaia. És de 200 metres, però l'esvàstica no s'aprecia tan clarament com en el bosc de Zernikow.

## Enllaços externs

* Upload.wikimedia.org (vista aèria de l'esvàstica del bosc).

## Referències

* ↑ Una esvástica nazi en el bosque
* ↑ «Heil, plantita», article al diari Página/12, de Buenos Aires.
* ↑ «Esvástica del Bosque» (en castella). Arxivat de l'original el 2006-06-14. [Consulta: 9 gener]. Foto aèria de la esvàstica en època de tardor.
# Etapa agrària

L'etapa agrària és una divisió de la història que comprèn des de la revolució neolítica fins a la revolució industrial. El seu nom ve perquè l'economia està basada en l'agricultura, el sector primari en general, amb un progressiu auge del comerç d'excedents. És el període històric més llarg. S'aplica també en l'actualitat a aquelles societats que no viuen en un estil de vida industrial, que coincideixen sovint amb les classes més pobres dels països subdesenvolupats
# Etefon

L'etefon és el nom comú de l'àcid 2-cloroetilfosfònic un compost químic orgànic amb fórmula química: C$_2$H$_6$ClO$_3$P. És el regulador de creixement de les plantes més usat a tot el món.

## Història

El fabrica Rhône-Poulenc (Bayer Crop Science) i Jiangsu Anpon Electrochemicals Co. a la Xina. Pel metabolisme de les plantes es transforma en etilè que és un potent regulador del creixement de les plantes en la seva maduresa. Sovint es fa servir en el blat, en la planta del cafè del tabac, cotoner, i planta de l'arròs per tal que la planta arribi més aviat a la maduresa. El cotoner és la planta on més s'utilitza avançant la fructificació diverses setmanes, concentrar l'obertura de les càpsules, promovent la defoliació per facilitar-ne la collita. Millora la qualitat del cotó collit.
L'etefon també es fa servir molt en els cultivadors en la planta de pinya americana i també es ruixen amb etefon els seus fruits per treure'ls el color verd tal com demana el mercat encara que això pot anar en detriment de la qualitat organolèptica dels fruits.
Encara que pel públic en general hi ha preocupació per la toxicitat de l'etefon els estudis mostren que la toxicitat de l'etefon és baixa, i tot l'etefon en la planta passa ràpidament a etilè.

## Referències

* ↑ Pesticide Information Profiles: Ethephon, Extension Toxicology Net. Sept 1995.
* ↑ "1994 Joint meeting of the FAO panel of experts on pesticide residues in food and the environment." UN Food and Agriculture Organization. 1994.
# Etilamina

L'etilamina és un compost orgànic amb la fórmula CH₃CH₂NH₂. És un gas incolor amb una forta olor d'amoníac. És miscible amb pràcticament tots els solvents i és una base feble om és típic en les amines. L'etilamina es fa servir molt en la indústria química i la síntesi orgànica.
pK$_a$ (de forma protonada) = 10,7

## Síntesi

La manera més comuna és combinant etanol i amoníac en presència d'un catalitzador:
    CH₃CH₂OH + NH₃ → CH₃CH₂NH₂ + H₂O
Amb aquesta reacció l'etilamina es coprodueix junt amb dietilamina i trietilamina. Aproximadament uns 80M kilograms/any d'aquestes tres amines es produeixen industrialment. També es produeix per l'aminació reductora d'acetaldehid.
    CH₃CHO + NH₃ + H₂ → CH₃CH₂NH₂ + H₂O

## Aplicacions

L'etilamina és un bon solvent pel liti metàl·lic, donant l'ió [Li(amina)₄]$^+$ i l'electró sovatat. i alquines.
L'etilamina és el precursor de molts herbicides incloent l'atrazina i la simazina. També es troba en productes de la goma.

## Referències

* ↑ Wilson and Gisvold's Textbook of Organic Medicinal and Pharmaceutical Chemistry, 9th Ed. (1991), (J. N. Delgado and W. A. Remers, Eds.) p.878, Philadelphia: Lippincott.
* ↑ Karsten Eller, Erhard Henkes, Roland Rossbacher, Hartmut Höke, “Amines, Aliphatic” Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2005.doi:10.1002/14356007.a02_001
* ↑ Kaiser, E. M.; Benkeser R. A. Δ9,10-Octalin, Organic Syntheses, Collected Volume 6, p.852 (1988)

## Enllaços externs

* Safety data at www.inchem.org
* Safety MSDS data Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
* Atrazine News Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. - an Atrazine specific news site
* CDC - NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards
# Andró (cambra)

L'andró o àndron (del grec ἀνδρών andrōn), anomenat també andrònitis (ἀνδρωνῖτις andrōnitis), era la cambra reservada per als homes en una casa a l'antiga Grècia, a diferència del gineceu (γυναικεῖον gynaikeion), d'ús exclusiu de les dones de la casa.
L'andró s'utilitzava per entretenir convidats masculins. Amb aquest propòsit, la sala contenia sofàs, normalment un nombre senar per deixar espai per a la porta; taules que es podien posar sota els sofàs, obres d'art i qualsevol altra parafernàlia necessària. No totes les cases gregues clàssiques eren prou grans per tenir un andró, i fins i tot aquelles que en tenien podrien haver utilitzat la sala per a esdeveniments de gènere mixt i haver-lo fet servir dones que rebien convidades femenines, així com homes que organitzaven simposis.
A les excavacions d'Olint, les habitacions identificades com a androns contenien elements identificats amb activitats femenines, com a la resta de la casa.
La definició d'andró va canviar de la literatura grega antiga d'Homer a la llatina de Vitruvi; aquest explica alguns dels canvis al llibre 6 de De Architectura; el teòric de l'arquitectura Simon Weir ha explicat el context al voltant dels comentaris de Vitruvi.
L'historiador de l'art Hallie Franks ha explicat les metàfores del moviment als androns grecs.

## Referències

* ↑ ἀνδρών. Liddell, Henry George; Scott, Robert; A Greek–English Lexicon del Projecte Perseus
* ↑ ἀνδρωνῖτις en Liddell i Scott
* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
* ↑ Coucouzeli, Alexandra «From Megaron to Oikos at Zagora». British School at Athens Studies, 15, 2007, pàg. 173.
* 1 2 Coucouzeli, Alexandra «From Megaron to Oikos at Zagora». British School at Athens Studies, 15, 2007, pàg. 174.
* ↑ Vitruvius. «Book VI». A: Ten Books on Architecture. Harvard University Press, 1914.
* ↑ Weir, Simon «Xenia in Vitruvius' Greek house: andron, ξείνία and xenia from Homer to Augustus». The Journal of Architecture, 20, 5, 03-09-2015, pàg. 868–883. DOI: 10.1080/13602365.2015.1098717. ISSN: 1360-2365.
* ↑ Franks, Hallie «Traveling, in Theory: Movement as Metaphor in the Ancient Greek Andron». The Art Bulletin, 96, 2, 03-04-2014, pàg. 156–169. DOI: 10.1080/00043079.2014.898995. ISSN: 0004-3079.

## Vegeu també

* Gineceu (cambra)
# Església de Sant Agustí de Lluçanès

L'Església de Sant Agustí de Lluçanès és una edificació de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Sant Agustí es reedificà al segle xviii, moment en què s'hi van afegir les capelles laterals. De l'edifici originari es conserva el campanar d'espadanya, encara que modificat, i els ulls de bou.
Al portal d'entrada, de pedra treballada, hi apareix la data 1734 mentre que a la façana dreta hi ha una petita finestra amb la data 1716. Al costat hi ha un caminet amb una escala de lloses. Davant hi ha un petit cementiri.

## Història

La parròquia de Sant Agustí de Lluçanès existia ja el 905, quan és citada a l'acta de consagració de Santa Maria de Lluçà, com a sufragània seva.
El seu terme depenia originàriament del castell de Lluçà i a la fi del segle xiii es constituí en quadra independent, sota el domini dels cavallers cognominats Santagustí que la vengueren el 1753, després fou lloc reial.

## Referències

* 1 2 3 4
# Ken Hannam

Ken Hannam (12 de juliol de 1929 - 16 de novembre de 2004) va ser un director de cinema i televisió australià.

## Carrera

Nascut a St Kilda, Melbourne, el més gran de tres nois, Hannam va viure en la seva joventut a Sydney i es va formar al Wollaroi College a Orange (Nova Gal·les del Sud). Va treballar a la ràdio i televisió australianes, després es va traslladar el 1968 a Anglaterra. Va treballar a la televisió anglesa i va tornar a dirigir llargmetratges australians.
El seu primer llargmetratge, Sunday Too Far Away (1975) va marcar l'aparició d'una indústria cinematogràfica australiana reconeguda internacionalment. Va passar a dirigir Summerfield (1977) i altres pel·lícules. El 1979 va dirigir Dawn! que va participar en l'11è Festival Internacional de Cinema de Moscou.
Hannam va morir de càncer als 75 anys el 16 de novembre de 2004 a Londres. Li van sobreviure les seves tres dones, dos germans, dos fills i tres nets.

## Vida personal

Es va casar amb la seva primera esposa Lena Melocco el 1958; la seva filla Vicki va néixer el 1960. La seva segona esposa va ser Wendy Dickson, la seva directora artística a Break of Day, amb qui es va casar el 1968. Es van divorciar el 1985. La seva tercera esposa era Madlena, una nicaragüenca; es van casar el 1990 i van adoptar un fill, Christopher.

## Filmografia
### Cinema

* Sunday Too Far Away (1975)
* Break of Day (1976)
* Summerfield (1977)
* Dawn! (1979)
* The Mismatch (1979) (telefilm)

### Televisió

* Captain Fortune (1963)
* Adventure Unlimited (1963)
* I Have Been Here Before (1964)
* Split Level (1864)
* The Recruiting Officer (1965)
* Contrabandits
* Paul Temple (7 episodis, 1970–1971)
* Spy Trap (8 episodis, 1972)
* Moonbase 3 (3 episodis, 1973)
* Colditz (2 episodis, 1974)
* The Day of the Triffids (6 episodis, 1981)
* Robbery Under Arms (1985; co-dirigit amb Donald Crombie)
* Lovejoy (3 episodis, 1986)
* Boon (2 episodis, 1987)
* Crossfire (TV drama) (1988) minisèrie
* Hannay (2 episodis, 1989)
* Campion (2 episodis, 1990)
* The House of Eliott (2 episodis, 1992)
* Strathblair (6 episodis, 1992–1993)
* Soldier Soldier (3 episodis, 1995)
* Dangerfield (4 episodis, 1997–1998)
* The Bill (9 episodis, 2000–2001)

## Referències

* ↑ Ken Hannam a Internet Movie Database (anglès)
* 1 2 3 4 Anthony Buckley, obituary: "A leader in the renaissance of Australia's film industry", The Age, 2 de desembre de 2004, p. 9
* ↑ David Stratton, The Last New Wave: The Australian Film Revival, Angus & Robertson, 1980 p96-98
* ↑ «11th Moscow International Film Festival (1979)». MIFF. Arxivat de l'original el 3 abril 2014. [Consulta: 18 gener 2013].
* ↑ Peter Yeldham. «Obituary: Ken Hannam». The Guardian, 09-12-2004. [Consulta: 15 març 2010].

## Notes

* Australian Cinema. St.Leonards, NSW: Allen & Unwin/AFC, 1994, p. 324. ISBN 1-86373-311-6.
# ADN complementari

En genètica, l'ADN complementari (ADNc o en anglès cDNA) és ADN sintetitzat a partir de ARNm madur. L'ADNc s'utilitza per clonar gens eucariotes en procariotes o per obtenir minigèns.

## Enllaços externs

* DNA reverse and complementary sequence generator Generador d'ADN complementari
# Aligot cellut

L'aligot cellut (Leucopternis kuhli) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la selva de l'oest d'Amèrica del Sud, a l'est del Perú, nord de Bolívia i el Brasil amazònic. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Aligot cellut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 284. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-browed Hawk. Leucopternis kuhli» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Estiu Vermell

L'Estiu Vermell és el nom que rep el període d'incidents de l'estiu de 1919 als Estats Units, on la repressió de protestes racials va causar més d'un centenar de morts i nombrosos ferits. Diversos grups d'homes blancs van atacar poblacions negres i la resposta d'aquestes va incrementar els aldarulls al carrer de les ciutats amb més tensions ètniques, incloent-hi la capital.
La causa del descontentament radica en l'augment de l'atur després de la primera guerra mundial. La creixent població afroamericana omplia els llocs de treball menys qualificats, especialment en l'àmbit de la construcció del ferrocarril i la població blanca va protestar per la manca de feina per a tothom. El racisme instal·lat a al societat nord-americana va esclatar amb diversos conflictes que van iniciar-se com a protestes laborals i van degenerar en enfrontaments ètnics. Els linxaments, atacs a habitatges i violència urbana van fer mobilitzar la policia i els congressistes, els quals van acusar els bolxevics d'atiar les protestes. Diverses associacions en defensa dels drets civils van ser creades a conseqüència de l'Estiu Vermell.

## Referències

* ↑ Alana J. Erickson, "Red Summer", dins Encyclopedia of African-American Culture and History (NY: Macmillan, 1960), 2293-4
* ↑ McWhirter, Cameron, Red Summer: The Summer of 1919 and the Awakening of Black America (NY: Henry Holt, 2011)
# Marcel Balsa

Marcel Balsa (Sent Frion (Cruesa), 1 de gener del 1909 - Maisons-Alfort, 11 d'agost del 1984) va ser un pilot de curses automobilístiques francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952 i disputà el GP d'Alemanya el 3 d'agost, que era la sisena prova del campionat. Hi va participar en l'edat de 51 anys, i es convertí així en un dels pilots més veterans a disputar una cursa de la F1.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1952 | Marcel Balsa | BMW | BMW | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | HOL | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |