OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Vilarrodona i Iglesias

Antoni Vilarrodona i Iglesias (Barcelona, 7 de febrer de 1905 - valor desconegut) fou un futbolista català de la dècada de 1920.
Debutà molt jove al RCD Espanyol l'estiu de 1922, on jugà fins 1925. Fou el porter suplent d'Ibars primer i Ricard Zamora a continuació. L'any 1924 jugà a la Deportiva Universitaria de Saragossa. L'any 1925 ingressà al CE Sabadell.
La seva trajectòria continuà a l'Aragó on defensà els colors de Zaragoza CD, Huesca FC, i novament el Zaragoza CD, club on jugà després de resoldre un problema de duplicitat de fitxes, car també havia signat contracte amb l'Iberia SC de la mateixa ciutat. La temporada 1930-31 disputà un partit de Campionat de Catalunya amb l'Espanyol novament.
En començar la guerra civil, Vilarrodona es convertí en milicià i membre del Servicio de Información Militar (SIM), una mena de cos de policia polític. L'any 1939 es perd la seva pista, desconeixent-se si va morir en combat o va poder travessar la frontera al final de la guerra.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Vilarrodona». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 3 4 «Las otras víctimas de la Guerra Civil (3)». CIHEFE, Cuadernos de Fútbol, núm. 108, ISSN: 1989-6379, 01-04-2019. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «En Zaragoza». Mundo Deportivo, 28-03-1924. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Europa Sabadell». Mundo Deportivo, 08-03-1925. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «En Sabadell». La Vanguardia, 13-06-1925. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Sabadell-Europa, La Veu de Catalunya: Any 35, Núm. 8968 (7 març 1925) Ed. Vespre
# Antoni Viver

Antoni Viver (Sant Esteve d'en Bas (Garrotxa), 1879 - Torroella de Montgrí (Baix Empordà), 30 de juny, 1914) fou un sacerdot, poeta i dramaturg garrotxí.
Va seguir la carrera sacerdotal al Seminari Conciliar de Girona, ordenant-se de prevere el 1903. Va exercir el ministeri parroquial a Sant Feliu de Guixols, Palafrugell i Vall-Llóbrega. Va col·laborar assíduament als diaris El Geronés i El Norte, de Girona; El Deber, d'Olot; EL Faro, de Sant Feliu de Guixols; La Veu de Catalunya i ¡Cu-Cut! de Barcelona, i a la revista Vida de Girona. Com a polemista i com a poeta aconseguí molts èxits, sent llorejades diverses vegades les seves composicions en diferents concursos literaris.
També va cultivar la faula i l'apòleg satíric, amb molta originalitat i intenció. Va donar al teatre els drames Cap d'Estopes i Tartufisme, que van ser molt lloats per la seva finalitat moral. La delicadesa del sentiment i la fluïdesa d'expressió van ser les característiques d'aquest poeta.
La Lectura Popular, de Barcelona, al seu quadern núm. 276, va publicar una acurada recopilació de les obres del mateix.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 687. (ISBN 84-239-4569-3)
# Antonio Acquaviva

Antonio Acquaviva fou un militar italià. Germà de Josies i de Pier Bonifacio estigué al servei del rei Ladislau, que li donà per esposa una filla de la seva pròpia dona. Fet presoner per Lluís II d'Anjou en la batalla de Roccasecca, recobrà després la llibertat; tornà a Nàpols en ocasió d'estar en capella Paolo Orsini, condemnat a mort pel rei Ladislau, arribant a temps per salvar-li la vida.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa, Tom núm. 2 pag. 416
# Antonio Ayné Arnau

Antonio Ayné Arnau (la Granada, 26 de desembre de 1914 - Barcelona, 17 de novembre de 1974) va ser un editor i guionista de còmics català que va contribuir a la renovació de la indústria autòctona. Era cosí del també historietista Antonio Ayné Esbert.

## Biografia

Va començar la seva trajectòria editorial escrivint contes per a l'editorial Bruguera i el quadern d'aventures Huracán y Polvorilla, que va dibuixar Iranzo. El 1945 va fundar Ediciones Toray, on va crear sèries com El Capitán Coraje (1946) i El Espadachín de Hierro, il·lustrades per Macabich i Manuel Gago, respectivament.
Entre el 1945 i 1950 va editar nombrosos còmics, obtenint major èxit les col·leccions Azucena dibuixada per Rosa Galcerán i Hazañas Bélicas il·lustrada per Boixcar.
A mitjans dels cinquanta va publicar contes infantils com Cachito o contes per acolorir. També novel·les de l'oest i del gènere romàntic.
El 1956 va fundar l'agència Selecciones Ilustradas, al costat de Josep Toutain.
A la fi de la dècada del 1950 va col·laborar amb Aredit Artima (editorial del nord de França), va crear sucursals a Madrid i amb Aredit a Itàlia i Alemanya. Entre els anys 1957 i 1958 va crear Edicions Toray a Argentina i una sucursal a Mèxic.
En la dècada del 1960, va publicar llibres juvenils com Puck, Los Hollister o Lucky Luck ; també llibres d'assaig, col·leccions com Els diamants de l'art o com l'Enciclopèdia de la dona. Des de 1960 a 1974 va editar nombrosos llibres de medicina. Amb la col·laboració dels doctors Pedro i Pons i Giménez Díaz va néixer la col·lecció Medicina de hoy. Un dels projectes més importants en medicina va ser la realització de la Patologia General.
A la fi de la dècada del 1960 va fundar juntament amb l'editorial Mason (de França) l'editorial Toray Mason dedicada exclusivament a llibres de Medicina.

## Obra

| Any | Títol | Dibuixant | Publicació |
| 1944 | Huracán y Polvorilla | Juan García Iranzo | Editorial Bruguera: Col·lecció Aventuras y Viajes |
| 1945 | Cuento de hadas, núm. 1 | | Editorial Marco |
| 1946 | El Capitán Coraje, núm. 1 | Jordi Macabich | Ediciones Toray |
| 1947 | El Espadachín de Hierro | Manuel Gago García | Ediciones Toray |
| 1975 | Purk, "el hombre de piedra", núm. 3 | | Editorial Valenciana |
| 1982 | El halcón negro, núm. 1 i 2 | | Ediciones Ursus |

## Referències

* 1 2 3 4 5 Jesús Cuadrado. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000, p. 94. ISBN 84-89384-23-1.
* 1 2 3 Antonio Ayné Arnau a Tebeosfera (castellà)

## Bibliografia

* Jesús Cuadrado. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000, p. 94. ISBN 84-89384-23-1.
# Antonio Bartolomeo Bruni

Antonio Bartolomeo Bruni (Cuneo, Piemont (Itàlia) 28 de gener de 1757 - París (França), 6 d'agost de 1821) fou un compositor i violinista italià del Classicisme.
Estudià la composició amb Spezziani i el violí amb Gaetano Pugnani; després es traslladà a París (1781), entrant com a violí en l'orquestra de la Comèdia Italiana.
Ocupà la direcció del teatre de "Monsieur" (1789) i després de l'Òpera Còmica, lloc que no va poder conservar degut al seu caràcter irascible i despòtic. Després es retirà a Passy, on va viure fins al 1817, en què retornà a Itàlia, dedicat a compondre per al teatre, adquirint nom per l'elegància de la seva música, que li’n valgué justos èxits.
Escriví nombroses obres, duets, quartets, sonates i concerts per a violí: un Méthode de violon; Méthode pour l'alto viola.

## Òperes

* Coradin (1786)
* Celestine (1787)
* Azelie (1790)
* Spinette et Marini (1791)
* Le Mort imaginaire (1791)
* L'Isola incantata (1792)
* Claudine (1794)
* Le mariage de Jean Jacques Rousseau (1795)
* Taberne ou le Pècheur suédois (1796)
* Le major Palmer (1797)
* Les sabotiers (1798)
* L'auteur dans son ménage (1798)
* La rencontre en voyage (1798)
* Augustine et Benjamin (1801)
* La bonne soeur (1802)
* Le règne de douze heures (1814)
* Le mariage par commission (1816)

## Discografia

* 6 Sonates per a viola op.27 (Dynamic 1997 - S2005)
* 6 Duo Concertants, Libro 4 (Naxos 2011)
* 25 Estudios per a viola (World Premiere Recording) - Marco Misciagna, viola (MM12, 2024)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 9, pàg. 1097 (ISBN 84-239-4509-X)

## Referències

* ↑ «Bruni: 6 Sonate per viola op.27». [Consulta: 4 octubre 2024].
* ↑ «BRUNI, A.B.: 6 Duos Concertants, Book 4 (Lomeiko, Zhislin)». [Consulta: 2 octubre 2024].
* ↑ «Bruni: 25 Etudes for Viola (World Premiere Recording) - Marco Misciagna, viola» (en anglès). Discogs. [Consulta: 16 novembre 2024].
# Antonio Comyn Crooke

Antonio Comyn Crooke (Madrid, 4 de març de 1858 - 25 de març de 1909) fou un aristòcrata, advocat i polític espanyol, comte consort d'Albiz des de 1903 pel seu matrimoni amb Jesusa Allendesalazar.
Es llicencià en dret i estudià a Espanya i Anglaterra, d'on procedia la seva família. Fou soci de l'Ateneo de Madrid i un dels pioners de l'excursionisme a Madrid. Fou elegit diputat del Partit Conservador pel districte de Santa Coloma de Farners a les eleccions generals espanyoles de 1891, 1893, 1898 i 1899. El 1900 fou nomenat subsecretari de la Presidència del Consell de Ministres.
També fou senador per la província de Girona el 1901-1902 i per la província de Conca el 1903-1904 i per la província de Palència el 1907-1908. També participà en empreses que van instal·lar la telegrafia sense fils a Espanya.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.
* ↑ «Antepasados de LUIS ANTONIO ORTIZ DE PINEDO ANGULO». Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 12 octubre 2012].
* ↑ Gaceta de Madrid núm. 329, de 25/11/1900
* ↑ «PDF». Arxivat de l'original el 2014-08-11. [Consulta: 16 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Antonio Garrigues Walker

Antonio Garrigues Walker (Madrid, 1934) és un advocat i polític espanyol, fill d'Antonio Garrigues Díaz-Cañabate. Llicenciat en la Universitat Complutense de Madrid (UCM), es dedica inicialment al món financer, a la mort del seu germà Joaquín entra en l'esfera política.
El 1982 fundà el Partit Demòcrata Liberal (PDL), del qual fou elegit president i que el 1984 s'integrà al Partit Reformista Democràtic en una operació política impulsada per Miquel Roca i Junyent per tal de crear un partit de centre espanyol, però fou clarament derrotada en les eleccions generals espanyoles de 1986. Dirigeix el prestigiós bufet Garrigues Advocats i pertany a la Comissió Trilateral. També és president d'honor de l'Associació Espanyola amb l'Alt Comissionat de Nacions Unides per als Refugiats, de la Fundació José Ortega y Gasset, de la Fundación Consejo de España-EUA i de la Fundación Consejo de España-Japón.
El 2006 Generalitat de Catalunya li atorgà el XIII premi Blanquerna pels seus esforços en la consolidació de vincles d'entesa entre Catalunya i Espanya. El 2007, la Universitat Europea de Madrid li concedí el Doctorat Honoris Causa.

## Distincions

* Gran creu de l'Orde de Sant Ramon de Penyafort (09/12/2005).
* Gran creu de l'Orde del Mèrit Civil (25/05/2007).
* Cavaller gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica (16/12/2011).

## Referències

* ↑ Antonio Garrigues Walker - Ficha en Garrigues.com
* ↑ El despacho de abogados Garrigues abandona la alianza Affinitas - Expansion.com 5 d'octubre de 2013
* ↑ ««BOE» núm. 295, de 10 de desembre de 2005». Arxivat de l'original el 2013-10-03. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ ««BOE» núm. 126, de 26 de mayo de 2007». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ ««BOE» núm. 303, de 17 de desembre de 2011». Arxivat de l'original el 2013-10-03. [Consulta: 10 abril 2018].

## Enllaços externs

* Notícia a El País de la concessió del Premi Blanquerna a Garrigues Walker
* Entrevista amb Antonio Garrigues Walker 2007 Arxivat 2017-07-04 a Wayback Machine.
* El liberalismo auténtico, tercera d'ABC, 20-5-2008.
# A2 - Auto-estrada do Sul

L'Autoestrada A2 (autopista A2) o Autoestrada do Sul(autopista del sud) és una autopista portuguesa, que connecta Lisboa amb Paderne, connectant la regió de l'Àrea Metropolitana de Lisboa amb les subregions Alentejo Litoral i Baixo Alentejo, pertanyents a la Regió de l'Alentejo, i la regió de l'Algarve, amb una longitud total de 240,8 km.
És la segona autopista portuguesa més llarga en longitud. Estableix la connexió entre Lisboa i el sud del país, és a dir, la regió de l'Algarve, que dóna servei a la regió de l'Alentejo Litoral, l'Alentejo Central i el Baix Alentejo. Va mitigar la poca accessibilitat que tenien aquestes regions a la resta del país (permetent fer la connexió entre Lisboa i l'Algarve en poc més de 2 hores) i va acabar constituint un eix estructurador per a la pròpia regió, sent àmpliament utilitzat per la majoria de conductors que viatgen des del nord i centre fins a l'extrem sud del país.
No obstant això, no s'ha de passar per alt la seva importància a nivell de la regió de l'Àrea Metropolitana de Lisboa pel fet que és utilitzat diàriament per desenes de milers de vehicles que es desplacen des de la riba sud del Tajo fins a la capital.
En el seu inici, travessa una gran àrea urbana, formada pels municipis d'Almada, Seixal i Palmela, que arriba a l'encreuament de Marateca, on l'autopista connecta amb l'A6 cap a Évora i Espanya i amb l'A12 cap a Montijo i l'entrada est de Lisboa, a través del pont Vasco da Gama. A partir d'aleshores, s'endinsa en una zona essencialment rural. Passant pels municipis d'Alcácer do Sal, Grândola, Aljustrel, Castro Verde, Ourique i Almodôvar, s'arriba al municipi d'Albufeira, on l'autopista connecta amb l'A22.
La finalització d'aquesta carretera es va produir l'any 2002, 36 anys després de la inauguració del Pont 25 d'Abril (llavors anomenat Pont Salazar).
Està concedit per Brisa en règim de peatge, i només hi ha un tram exempt d'aquest pagament, entre Almada i Fogueteiro. Un viatge entre Lisboa i Via do Infante costa 20,45 € per a un vehicle de classe 1 (el preu de creuar el pont 25 d'abril, concessionat a Lusoponte, no està inclòs).

## Referències

* ↑ «Decret llei núm. 247-C/2008».
* ↑ Lusa, PÚBLICO. «Já abriu ao trânsito último troço da A2» (en portuguès), 25-07-2002. [Consulta: 7 febrer 2025].
# Heura metzinosa

    Pel personatge de còmic de la sèrie Batman, vegeu Heura Verinosa
L'heura metzinosa (Toxicodendron radicans) amb els sinònims antics de Rhus toxicodendron i Rhus radicans), és una planta metzinosa nativa d'Amèrica del Nord que produeix el compost químic urushiol, que es troba a la seva saba i que causa picor en la majoria de les persones que la toquen Malgrat el seu nom comú no està relacionada amb l'heura (Hedera).

## Morfologia

Pot ser una planta enfiladissa o bé un arbust. És una planta caducifòlia, les fulles són trifoliades. Els folíols fan de 3 a 12 cm de llarg. No té espines. Desenvolupa arrels adventícies des d'un rizoma subterrani.
Es reprodueix per via vegetativa i sexual. Floreix de maig a juliol amb flors verdoses o groguenques. El fruit és una drupa i són aliment d'ocells i altres animals. Es dispersen pels animals (zoocòria).

## Ecologia

L'heura metzinosa es troba a la major part d'Amèrica del nord incloent les províncies marítimes del Canadà, Quebec, Ontario, Manitoba, i tots els Estats dels Estats Units a l'est de les muntanyes Rocoses i també les zones muntanyenques de Mèxic fins a uns 1.500 metres d'altitud. (caquistle o caxuistle és el nom que rep en nàhuatl. Hi ha espècies similars com Toxicodendron diversilobum, i Toxicodendron rydbergii a l'oest d'Amèrica del Nord.
No necessita gaire humitat en el sòl però no es troba en deserts ni semideserts.
Ha esdevingut actualment més comuna que en els inicis de la colonització d'Amèrica.

## Efectes

L'urushiol produeix una dermatitis de contacte que és una reacció al·lèrgica. En casos extrems la reacció pot portar a anafilaxi. Al voltant d'un 15%-30% de les persones no tenen aquesta reacció al·lèrgica. La majoria de les persones se sensibilitzen per la repetida o més concentrada exposició a l'urushiol.
Unes 350.000 persones cada any estan afectades per l'heura metzinosa als Estats Units.

## Referències

* ↑ USDA Fire Effects Information System: Toxicodendron radicans
* ↑ Donald G. Barceloux. Medical Toxicology of Natural Substances: Foods, Fungi, Medicinal Herbs, Plants, and Venomous Animals. John Wiley and Sons, 2008, p. 681–. ISBN 9780471727613.
* ↑ Petrides, George A. A Field Guide to Trees and Shrubs (Peterson Field Guides), Boston: Houghton Mifflin Co., 1986, p. 130.
* ↑ Howstuffworks "How Poison Ivy Works"
* ↑ «Contact-Poisonous Plants of the World». Arxivat de l'original el 2010-07-02. [Consulta: 4 febrer 2012].
* ↑ Chaker, Anne Marie; Athavaley, Anjali «Least-Welcome Sign of Summer». The Wall Street Journal, 22-06-2010, p. D1.

## Enllaços externs

* How Stuff Works: Poison ivy
* Poison Ivy Plant and Rash Images, advice, plant identification
* Common weeds of the northern United States and Canada: Western poison-oak, poison-ivy and poison sumac. (Anacardiaceae-family)
# Antonio Gil Otero

Antonio Gil Otero va ser un militar espanyol que va combatre en la Guerra civil.
Militar professional, al juliol de 1936 es trobava destinat en el Regiment «Albuera» núm. 16 de Lleida amb el rang de major. Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República. Antic membre de la maçoneria, Gil Otero va arribar a afiliar-se al Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC). De fet, va exercir diversos comandaments en el si de la columna «Carlos Marx» —composta per membres del PSUC. Destinat al Front d'Aragó, amb la militarització de les milícies va ser nomenat comandant de la 109a Brigada Mixta i posteriorment assumiria el comandament de l'XI Cos d'Exèrcit.

## Referències

* ↑ Engels, 1999, p. 99.
* ↑ Rourera Farré, 1992, p. 4.
* ↑ Alpert, 2013, p. 335.
* ↑ Engels, 1999, p. 99, 173.
* ↑ Maldonado, 2007, p. 240.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Madonado, José María. El frente de Aragón. La Guerra Civil en Aragón (1936-1938). Mira Ediciones, 2007. ISBN 978-84-8465-237-3.
* Rourera Farré, Luis. Joaquín Maurín y su Tiempo: vida y obras de un luchador. Editorial Claret, 1992.
# Servei

Un servei, servici o serviment és una acció d'ajuda, d'assistència, acció de ser útil a un altre persona o per fer-ne un ús. Com exemples, entre altres: servei social substitutori, "Fora de servei", servei militar, servei secret o d'intel·ligència, servei postvenda, posar en joc una pilota de tennis.
Etimologícament, aquest mot és un derivat del llatí SĚRVUS, 'esclau'.
En economia consisteix en "la prestació de capacitat tècnica o intel·lectual" o" la prestació de treballs directament útils per a l'usuari, sense transformació material". Els serveis corresponen al sector terciari, que per això també rep el nom de sector serveis.
La prestació d'un servei correspon a una producció econòmica de caràcter particular, ja que no consisteix en el subministrament d'un bé material a un client. A més, els serveis -que es consumeixen alhora que són necessaris per produir-los- es consideren no "emmagatzemables".

## Classificació de Christopher Lovelock

Christopher Lovelock distingeix quatre àmplies categories de serveis. Els diferencia d'una banda per la naturalesa del servei: l'acció concreta i tangible d'un fisioterapeuta o un perruquer que físicament fa alguna cosa o l'acció psicològica, intel·lectual, immaterial, d'un professor, un psicoterapeuta o un comptable col·legiat; i d'altra banda, per l'objecte del servei, amb què es refereix: persones (el seu cos o la seva ment) o coses (tangibles o intangibles com els nombres). Això dona una matriu amb quatre components:
* serveis concrets prestats a les persones: perruqueries, transport de viatgers, atenció mèdica i quirúrgica, etc.;
* serveis concrets relacionats amb les coses: transport de mercaderies, tintoreria, reparació d'automòbils, avaries domèstiques o professionals (ascensor, etc.);
* serveis abstractes que aborden la intel·ligència o el significat: educació, entreteniment;
* serveis relacionats amb entitats digitals intangibles: compte bancari, crèdit, assegurança.
Les quatre categories principals de serveis :
| | Gent | Mercaderies |
| Accions concretes | Perruqueria Transport aeri, transport ferroviari, creuer, salut, turisme. . . | Càrrega expressa Bugaderies, reparació d'automòbils, venda. . . |
| Accions intangibles | Un parc d'atraccions Educació, formació, publicitat, entreteniment. . . | Banc Auditoria comptable, assegurances, crèdit. . . |

## Referències

* ↑ «servei» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «servei». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 «servici» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* 1 2 «servici». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «serviment» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «serviment». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Corominas, Joan. Breve diccionario etimologíco de la lengua castellana (en castellà). 3a. Madrid: Gredos, 1973, p. 535. ISBN 84-249-1332-9.
* 1 2 C.-D. Echaudemaison, Dictionnaire d'économie et de sciences sociales, Nathan, Paris, 1993.
* ↑ What are services? Definition and meaning Market Business News (anglès)
# Kamila Klugarová

Kamila Klugarová (Brno, 20 de maig de 1948 - 20 de febrer de 2025) va ser una organista txeca.

## Biografia

Va estudiar orgue al Conservatori de Brno (amb els professors Černocký i Josef Pukl). El 1969, va continuar estudiant orgue a l'Acadèmia Janáček d'Arts Escèniques (JAMU) de Brno sota la direcció d'Alena Veselá, que va completar el 1973. Va acabar la seva formació amb estudis de postgrau a l'HAMU de Praga amb Milan Šlechta. A més, va realitzar classes magistrals a l'estranger amb els professors Flora Peeters, Anton Heiller, Werner Jacob i Daniel Roth.
Treballà com a professor a JAMU de Brno. Externament des de 1986 i intern des de 1990. Un any després va obtenir l'habilitació, del 1990 al 1993 va ser la cap del Departament d'Instruments de Teclat i va formar part del Claustre Acadèmic, des del 1993 va ser vicedegana i del 1999 al 2002 degana de la Facultat de Música de la JAMU. Dirigeix regularment cursos de màster d'interpretació i forma part dels jurats de concursos d'orgue (Primavera de Praga, Concurs Internacional d'Interpretació de Brno, Concurs Internacional d'Orgue Petr Eben).
També va estrenar algunes de les composicions de Petr Eben: Faust (1981), Job (1989) i Danses bíbliques (1993).

## Selecció discogràfica

* Franz Xaver Brixi: Concert en fa major per a orgue i orquestra (SOČR Bratislava, director Ondrej Lenárd)
* Petr Eben:
| « | 2n concert per a orgue i orquestra (ČF, director Libor Pešek) Faust (Panton) Treball (Panton) | » |

## Referències

* ↑ «musica.cz - Jubilea 2013», 04-02-2015. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ «Digitální knihovna Kramerius». [Consulta: 16 gener 2025].

## Enllaços externs

* Perfil al servidor de Muzikus
* Kamila Klugarová al Diccionari musical txec de persones i institucions
# Hexacosan-1-ol

L'hexacosan-1-ol alcohol gras saturat amb una llargada de la cadena de carboni de 26. És un sòlid blanc cerós a la temperatura d'una habitació. És soluble en cloroform i insoluble en aigua. Es presenta de manera natural en la cera epicuticular i la cutícula vegetal de moltes espècies de plantes.

## Referències

* ↑ Baker, EA (1982) Chemistry and morphology of plant epicuticular waxes. In: The Plant Cuticle(eds DJ Cutler, KL Alvin, and CE Price), Academic Press, London, pp. 139-165
# École Nationale Supérieure de Techniques Avancées

Fundada en 1741, l'École Nationale Supérieure de Techniques Avancées, també anomenada ENSTA ParisTech, és una Grande école d'enginyeria de França. Està situada a Palaiseau, França: Campus Universitat París-Saclay.
LENSTA ParisTech és un establiment públic d'ensenyament superior i recerca tècnica. L'Escola lliura el diploma d'enginyer d'ENSTA ParisTech (Màster Ingénieur ENSTA ParisTech), el diploma Màster recerca, Mastère spécialisé i MOOC.

## Graduats famosos

* Adhémar Jean Claude Barré de Saint-Venant, enginyer, físic i matemàtic francès.

## Referències

* ↑ (francès)Ensta ParisTech
* ↑ (francès)ENSTA Paristech

## Enllaços externs

* École Nationale Supérieure de Techniques Avancées - Lloc web oficial