OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catedral de Pàdua

La basílica de la catedral de Santa Maria de l'Assumpció més coneguda simplement com a Catedral de Pàdua és el principal lloc de culte catòlic de la ciutat i de la diòcesi de Pàdua, almenys des del segle iv. La catedral basílica, dedicada a l'Assumpció de la Mare de Déu té el títol de basílica menor i també és parròquia. A l'interior es venera el cos de sant Daniel de Pàdua i sant Gregorio Barbarigo. L'edifici actual data del segle xvi. Té vista sobre la Piazza Duomo. Junt es troba el complex del bisbat.

## Història

És el tercer edifici construït al mateix lloc. El primer va ser erigit després de l'Edicte de Milà l'any 313 i destruït per un terratrèmol el 3 de gener de 1117. Va ser reconstruït en estil romànic: es pot veure com era l'església medieval als frescs de Giusto de Menabuoi a l'annex del Baptisteri.
A la darreria del segle xv, el bisbe Pietro Barozzi, volia una catedral «més moderna». Els mestres d'obres Andrea da Valle i Agostino Righetto, van dissenyar els plans, i s'hi van inspirar en una maqueta de Michelangelo Buonarroti que Barozzi havia portat d'una visita a l'obra del Sant Pere de Roma. El capítol va aprovar el projecte el 2 de gener de 1551 u el cardenal Francesco Pisani va beneir la primera pedre el 6 de maig de 1552. L'edifici en estil renaixentista té nogensmenys molt en comú amb les esglésies de Pàdua anteriors. Les obres van allargar-se fins al 1754 quan va ser consegrada pel cardenal Carlo Rezzonico, i la façana va quedar inconclusa.

## Referències

* ↑ Poletti, Silvana; Formenton, G. Padova. Storia, arte, cultura (en italià). Pàdua: Medoacus, 2004, p. 260. ISBN 978-8895429106.
* ↑ Poletti, 1999, p. 64-67.
* 1 2 Parodi, Patrizia «270° Anniversario della Dedicazione. La Cattedrale di Padova Celebra la Sua Storia e Significato» (en italià). La Difesa, 25-08-2024.

## Bibliografia

* Zampieri, Girolamo; et alii. La cattedrale di Padova: archeologia, storia, arte, architettura (pdf) (en italià). Roma: L'Erma di Bretschneider, 2016, p. 459 (Le chiese monumentali padovane núm. 5). ISBN 978-88-913-1016-3.
# Estepa negra

L'estepa negra, morisca negra o estepa llimonenca (Cistus monspeliensis) és un arbust perenne de la família de les cistàcies que es distribueix per la Regió Mediterrània i la Macaronèsia. Viu a brolles dins del domini dels matollars, bosc termòfil, zones de la muntanya verda, garrigues obertes, a les solanes de terrenys silicis i a altituds rarament superiors als 900 metres. Pot créixer en sòls arenosos. Són abundants en zones amb forta pressió de pastura.
Les flors són blanques i solitàries, de 2 a 3 cm de diàmetre, amb sèpals de 7 a 14 mm i pètals sovint tacats de groc a la base. Les fulles són de color verd fosc, allargades, oposades, amb tres nervis principals i enganxoses, tenint glàndules que donen una aroma característica i s'aferren entre els dits. Solen arribar a un metre d'alçada. Els fruits són una càpsula glabra de 4 a 5 mm de forma ovoide i contenen les llavors. Té usos medicinals i aromàtics.

## Galeria

* Detall de les fulles
* Detall de la flor
* Vista de la planta
* Al seu hàbitat

## Referències

* ↑ «Cistus monspeliensis» a The Plant List. Data consulta: 24 de febrer de 2014.
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 122-123. ISBN 84-7306-407-0.
* 1 2 de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon M.; Ninot, Josep M. «Cistàcies». A: Flora Manual dels Països Catalans (en català). 2a edició. Barcelona: Portic Natura, 1993, p. 367. ISBN 8473064003.

## Enllaços externs

* Imatges detallades i informació d'aquesta espècie a l'Herbari virtual de la Mediterrània Occidental - Universitat de les Illes Balears.
# Ctenogobius claytonii

Ctenogobius claytonii és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Veracruz (Mèxic) fins a Veneçuela.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13). 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Gobiidae (Gobies). p. 657-665. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Boeseman, M., 1964. The fresh-water fishes of the island of Trinidad: addenda, errata, et corrigenda. Stud. Fauna Curaçao Carib. Isl. 20(82):52-57.
* ↑ Kenny, J.S., 1995. Views from the bridge: a memoir on the freshwater fishes of Trinidad. Julian S. Kenny, Maracas, St. Joseph, Trinitat i Tobago. 98 p.
* ↑ Martin, F.D. i J.W. Patus, 1984. An annotated key to the Teleost fishes of Puerto Rico. Compendio Enciclopédico de los Recursos Nat. 5:1-191.
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* McDowall, R.M., 1997. The evolution of diadromy in fishes (revisited) and its place in phylogenetic analysis. Rev. Fish Biol. Fish. 7(4):443-462.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C. R. i E. A. Lachner, 1966. The status of Ctenogobius Gill (Pisces: Gobiidae). Copeia 1966 (núm. 4): 867-869.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Oficina d'Emergència de les Nacions Unides a Ruanda

L'Oficina d'Emergència de les Nacions Unides a Ruanda (anglès United Nations Rwanda Emergency Office, UNREO) va ser un grup ad hoc de les Nacions Unides establert el 18 d'abril de 1994 encarregat de reunir informació i facilitar la coordinació entre les agències d'ajuda després del genocidi ruandès de 1994. El projecte va ser criticat com a insuficient, amb un mandat mal definit i personal sense experiència. Les seves funcions van ser absorbides finalment per la Missió d'Assistència de les Nacions Unides a Ruanda (UNAMIR).

## Referències

* ↑ Guillot Philippe, Minear Larry Soldiers to the Rescue Humanitarian Lessons from Rwanda, p.64,84,98

## Enllaços externs

* UNREO a reliefweb.int
# Careproctus canus

Careproctus canus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* El mascle fa 15,9 cm de llargària màxima i la femella 15,4.
* Nombre de vèrtebres: 55-58.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 244 i 434 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Aleutianes (Alaska, els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kido, K., 1985. New and rare species of the genus Careproctus (Liparididae) from the Bering Sea. Japanese Journal of Ichthyology v. 32 (núm. 1): 6-17.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bolintin-Vale

Bolintin-Vale (pronunciació en romanès: [bolinˌtin ˈvale]) és una ciutat del comtat de Giurgiu, Muntènia, Romania amb una població de 12.929 habitants al 2011. La ciutat administra tres pobles: Crivina, Malu Spart i Suseni.
És la segona ciutat més gran del comtat; la proximitat a la capital de Bucarest ha ajudat l'economia local. Es va convertir oficialment en una ciutat el 1989, com a resultat del programa de sistematització rural romanès.

## Demografia

Bolintin-Vale està poblada principalment per romanesos ètnics, que representen el 79,2% de la població, tot i que té una minoria gitana important (19,8%). De fet, Bolintin-Vale és la ciutat romanesa amb el tercer percentatge més gran de gitanos. Molts dels gitanos són refugiats del veí Bolintin-Deal, que es van establir aquí després dels enfrontaments ètnics del 1991.
A partir del 2011, el desglossament de la població de la ciutat i dels tres pobles adjacents era el següent: Bolintin-Vale 7.376, Malu Spart 3.126, Crivina 817 i Suseni 508.

## Fills il·lustres

* Dimitrie Bolintineanu
* Valeriu Lupu
* Florentin Matei

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07.
# El Noticiero de Reus

El Noticiero de Reus: diario independiente de la noche de avisos y noticias és un efímer diari en llengua castellana de tendència política independent que va aparèixer a Reus del primer de setembre fins a l'11 de setembre del 1893.
Gras i Elies diu: «Se imprimía en Casa Navás. Fué de corta duración» Només se'n van publicar nou números, fins a l'11 de setembre de 1893. Cal suposar que la seva ràpida extinció es deu a la poca acceptació que tenien els diaris de la tarda en aquella època i als problemes que tenien per rebre a temps les últimes notícies. Només tres dies després d'aparèixer, el 4 de setembre, dins la secció «Nuestros telegramas» diu: «Hoy nos han faltado tres telegramas. Nada, paciencia, y á publicarlos mañana atrasados», però l'endemà el problema continua: «Ayer nos quejamos porque no recibimos más telegramas, hoy debemos repetir lo mismo. ¿Cuando concluiremos?» Sortia cada dia excepte els dilluns. Imprès per E. Navàs, constava de quatre pàgines a quatre columnes. Tenia diverses seccions: «Estado de las cosas», «Correspondencia», «Sección notícias», «Cuentos propios», «Sección oficial», amb la informació dels caps de bestiar sacrificats a l'escorxador municipal per al consum diari, «Sección comercial» amb les cotitzacions de la Borsa de Barcelona, del Borsí de Reus i de les accions de diferents empreses, «Anuncios particulares», «Nuestros telegramas», de «Agencia Mencheta« i la «Sección religiosa» amb els sants del dia i de l'endemà.
Imprès per Eduard Navàs, els exemplars coneguts són a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ Gras i Elies, Francesc. El Periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros dias. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 44.
* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya: 1792-1992. Barcelona: Arxiu Històric de la Ciutat, 1995, p. 254.
* ↑ «Nuestros telegramas». El Noticiero de Reus, Año I, núm. 4, 4-IX-1893, pàg. 2.
* ↑ «El Noticiero de Reus».

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Cua de gos

Cua de gos o Wangenheimia lima és l'única espècie del gènere monotípic dels Wangenheimia. És una planta de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins. Va ser descrit pel botànic alemany Conrad Moench el 1794.
És un teròfit que ateny entre 5 a 30 cm que creix a erms i pradells d'anuals. Té tiges solitàries o més sovint fasciculades, sovint acompanyades a la base d'innovacions estèrils; drets, ascendents o geniculats ascendents; llisos, glabres, lleugerament estriats, amb nusos negrossos.

## Taxonomia

* Wangenheimia lima

## Referències

* ↑ Vallès, Joan (dir.). «cua de gos». A: Noms de plantes: Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, 2014 (Diccionaris en Línia núm. 191).
* ↑ Hernández i Cardona, 1980, p. 85-94.
* ↑ Moench, Conrad; Moench, Conrad. Methodus plantas horti botanici et agri Marburgensis :a staminum situ describendi (en llatí). volum 1. Marburgi Cattorum: in officina nova libraria academiae, 1794, p. 200.
* ↑ «Wangenheimia lima». Flora Catalana. [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ Hernández i Cardona, 1980, p. 86-87.

## Bibliografia

* Hernández i Cardona, Angel Manuel «El género "Wangenheimia" Moench ("Poaceae") en la Península Ibérica». Anales del Jardín Botánico de Madrid, 37, 1, 1980, pàg. 85–94. ISSN: 0211-1322.
# Oficina de les Nacions Unides a Burundi

L'Oficina de les Nacions Unides a Burundi (BNUB) va ser creada pel Consell de Seguretat de les Nacions Unides el desembre de 2010 com una operació reduïda per reemplaçar l'Oficina Integrada de les Nacions Unides a Burundi des de l'1 de gener de 2011.
La BNUB, establert per la Resolució 1959 (2010), amb un mandat que l'autoritzava a:
    (a) impulsar el desenvolupament de les institucions nacionals;
    (b) promoure el diàleg;
    (c) combatre la impunitat;
    (d) promoure els drets humans;
    (e) garantir que les polítiques econòmiques i financeres compleixin les necessitats de les persones vulnerables i defensin la mobilització de recursos per a Burundi;
    (f) suport amb els problemes d'integració regional.
El Consell de Seguretat va donar a BNUB un primer mandat de dotze mesos fins a finals de desembre de 2011, que es va ampliar fins al 15 de febrer de 2013.
La BNUB va completar el seu mandat el 31 de desembre de 2014, i les seves responsabilitats van ser transferides al Marc d'Assistència per al Desenvolupament de les Nacions Unides (específicament per a l'equip de país per a Burundi). La Missió d'Observació Electoral de les Nacions Unides a Burundi (MENUB) va començar oficialment a treballar l'1 de gener de 2015.

## Vegeu també

* Guerra Civil de Burundi

## Referències

* ↑ «Burundi: Security Council sets up new body to further consolidate peace». United Nations News Centre, 16-12-2010.
* ↑ «UN Security Council marks Burundi's transition with scaled down UN presence in new mandate». People's Daily, 17-12-2010.
* ↑ bnub.unmissions.org: Security Council extends mandate of UN political mission in Burundi
* ↑ «About BNUB». [Consulta: 5 octubre 2015].
# Mai entre amics

Mai entre amics (títol original en anglès, Sleeping with Other People) és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca del 2015 escrita i dirigida per Leslye Headland. La pel·lícula és protagonitzada per Jason Sudeikis, Alison Brie, Natasha Lyonne, Amanda Peet i Adam Scott. Estrenada al Festival de Cinema de Sundance el 24 de gener de 2015, la pel·lícula es va estrenar a les sales l'11 de setembre del mateix any amb la distribució d'IFC Films. Mai entre amics va rebre crítiques generalment positives. S'ha doblat i subtitulat al català.
El rodatge principal de la pel·lícula va tenir lloc a la ciutat de Nova York l'estiu de 2014.

## Referències

* ↑ «Sundance Institute». Sundance.org. Arxivat de l'original el June 12, 2015. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ «IFC Films Acquires 'Sleeping With Other People'». IFC Films, 06-02-2015. Arxivat de l'original el June 26, 2015. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ Hipes, Patrick. «'Sleeping With Other People' Trailer: Rooting For Sudeikis & Brie To Get It On Already». Deadline, 25-06-2015. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ Erbland, Kate. «Review: 'Sleeping With Other People' Starring Alison Brie & Jason Sudeikis Is Refreshingly Funny». IndieWire, 10-09-2015. [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ «Mai entre amics». ésAdir. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «Mai entre amics». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «You Might See Jason Sudeikis Filming 'Sleeping with Other People' in Hell Square Today». , 26-06-2014.
# El Obrero Moderno

El Obrero Moderno era una publicació sindicalista editada a Igualada entre els anys 1909 i 1918.

## Descripció

Havia portat el subtítol Periódico bimensual, órgano de las Sociedades Obreras de la comarca. En els núm. 2-18 i 22-51 va substituir la paraula bimensual per quinzenal. En els núm. 19-21 i a partir del 76, només Órgano de las Sociedades Obreras de la comarca. Al principi, la redacció i l'administració eren al carrer de l'Amnistia, núm. 19; a partir del núm. 19, al carrer de Santa Caterina, núm. 23; i des del núm. 22, al carrer de les Delícies, núm. 17. S'imprimia als tallers de la Viuda de M. Abadal i, des del núm. 22 (gener de 1914), a la imprenta de Codorniu i Miranda. Sortia cada quinze dies i en alguns períodes, cada mes. El primer número es va publicar l'1 de maig de 1909 i el darrer, el 81, portava la data de 16 de març de 1918. Tenia vuit pàgines i dues columnes, amb un format de 32 x 22 cm. A partir del núm. 13, va passar a tenir quatre pàgines i tres columnes, amb un format de 45 x 32 cm.

## Continguts

Era una publicació sindicalista, que volia ser la continuadora de La Federación Igualadina. En el primer número, hi diu que volen contribuir a esa labor lenta pero continua de socabación de los cimientos en que descansan las injusticias de la sociedad actual, destruyendo prejuicios... Parlava dels moviments obrers, la lluita de classes, les vagues, les organitzacions de treballadors, la guerra, etc. Defensava l'Escola Moderna de Ferrer i Guàrdia i també hi havia algun poema de tipus social i cites literàries d'autors francesos com Victor Hugo, Vigny, Balzac o Dumas. Ferrer Farriol va dir-ne: Tenim la fundació del periòdic El Obrero Moderno el dia Primer de Maig de 1909. D'homes capaços n'hi havia i d'inspiració també... Mes el títol de la publicació era com pedra picada, no tenia penetració pública. L'enemic es faria mofa i l'amic l'acceptaria per ser cosa pròpia. I bé, no fent cas del títol, cal convenir que els col·laboradors feien llavor profitosa. El mateix Ferrer Farriol és qui, en l'últim número, en nom de la Redacció presenta la dimissió de tots els que la formaven por causas que nos reservamos exponer en asamblea de directivas si a ella se nos llama.

## Redactors i col·laboradors

Hi escrivien habitualment Josep Rovira, Justí Vilaró Casulleras, Josep Costa Pomés, Amadeu Orpí, Joan Ferrer i Farriol, Josep Vilanova, Antoni Regordosa i Agustí Sinyol. També hi havia col·laboracions de Josep Arranz, Josep Prat i Frederic Carbonell, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 194.
* ↑ El Obrero Moderno, núm. 1, 5-1909.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 196.
* ↑ Ferrer Farriol, Joan. Costa amunt. Elements d'història social igualadina. Choisy-le-Roi: Imp. des Gondoles, 1975, p. 87.
* ↑ El Obrero Moderno, núm. 81, 3-1918.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa i relligada)

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# Catherine Stephens

Catherine Stephens (18 de setembre de 1794 - Londres, 27 de maig de 1882) fou una cantant i actriu anglesa.
Filla d'una tallista, ja en la seva infància donà proves d'excepcionals disposicions per a la música. Després de rebre algunes lliçons de Lanza i Thomas Welsh, als tretze anys començà la seva carrera artística actuant en els principal concerts. Més tard, fou contractada per l'empresa del Covent Garden, i hi fou acollida amb el més gran entusiasme. Això no obstant, el 1825, trobant-se en la plenitud de les seves facultats, renuncià al teatre per a no cantar només que en concerts, i el 1838 abandonà per complet el cant per haver contret matrimoni amb el cinquè comte d'Essex.
Un nebot seu, Edward Stephens (1821-1892), fou un bon compositor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1109 (ISBN 84 239-4556-1).

## Referències

* ↑ «Catherine Capell-Coningsby (née Stephens), Countess of Essex - National Portrait Gallery» (en anglès). [Consulta: 6 abril 2019].
# Oficina de les Nacions Unides a Timor Oriental

L'Oficina de les Nacions Unides a Timor Oriental (UNOTIL) fou una missió de les Nacions Unides que va impulsar el desenvolupament de capacitats de les institucions estatals crítiques, inclosa la Policia Nacional de Timor Oriental (PNTL) per tal d'enfortir la governança democràtica i ajudar a seguir construint la pau a Timor Oriental. La Força Policial d'Assessors Tècnics de l'ONU segueix oferint a la Policia Nacional de Timor-Leste (PNTL), amb formació especialitzada per a una resposta ràpida i unitats d'intervenció. Els assessors tècnics també s'encarreguen de proporcionar formació en àrees especialitzades com la lluita contra el terrorisme, la forense i la transferència de competències directives a la policia nacional en tots els districtes de Timor Oriental.
Seguint amb la UNMISET, el Consell de Seguretat va aprovar la Resolució 1599 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides que autoritza les activitats de construcció de pau establint l'Oficina de les Nacions Unides a Timor Oriental (UNOTIL). UNOTIL va començar el 20 de maig de 2005 i va rebre el mandat durant un any fins al 19 de maig de 2006. La Resolució 1677 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides va ampliar el mandat de la UNOTIL un mes després de l'expiració del mandat mentre forces de països de l'antiga INTERFET van arribar a proporcionar manteniment de la pau, la força principal procedent d'Austràlia sota l'Operació Astute.

## Referències

* ↑ United Nations Security Council Resolution 1599 S-RES-1599(2005) in 2005 (retrieved 2008-09-06)
* ↑ United Nations Security Council Resolution 1677 S-RES-1677(2006) in 2006 (retrieved 2008-09-06)
* ↑ UNOTIL continues to urge progress on peace and unity in Timor-Leste
* ↑ "UNMISET's hastily replacement by UNOTIL in East Timor"
# Careproctus telescopus

Careproctus telescopus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* La femella fa 14 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 59-61.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 260 i 307 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar de Barentsz.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2005. New species of Careproctus Liparidae from the Barents Sea and adjacent waters. Voprosy Ikhtiol. v. 45 (núm. 6): 725-736.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB