OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Institut Internacional d'Estudis Estratègics

L'Institut Internacional d'Estudis Estratègics (IISS, de l'anglès International Institute for Strategic Studies) és un institut de recerca britànic o laboratori d'idees en l'àrea de relacions internacionals. Des de 1997, la seva seu es troba a Arundel House, a Londres.
El Global Go To Think Tank Index 2017 va classificar l'IISS com el desè millor laboratori d'idees a tot el món i el segon millor laboratori d'idees de defensa i seguretat nacional en l'àmbit mundial, mentre que Transparify el va classificar com el tercer laboratori d'idees del Regne Unit per despesa, però li va donar la seva qualificació més baixa, "enganyosa", sobre la transparència del finançament.

## Referències

* ↑ «Contact Us» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ McGann, James G. «2017 Global Go To Think Tank Index Report», 31-01-2018. Arxivat de l'original el 30 març 2019. [Consulta: 7 agost 2018].
* ↑ Transparify. «Pressure grows on UK think tanks that fail to disclose their funders», 16-11-2018. Arxivat de l'original el 16 gener 2023. [Consulta: 17 febrer 2019].
# Institut Meteorològic de Noruega

L'Institut Meteorològic de Noruega (en noruec: Meteorologisk institutt), també conegut com el Tracte D'economia de Noruega, és l'institut nacional de Noruega que ofereix el pronòstic del temps. Les seves tres oficines principals estan ubicades a Oslo, Bergen i Tromsø. MET Noruega té al voltant de 500 empleats i uns 650 observadors a temps parcial a tot el país. També navegava l'últim vaixell del temps que queda al món, MS Polarfront, estacionat a l'Atlàntic Nord, fins que es va suspendre a causa de qüestions pressupostàries l'1 de gener de 2010 i reemplaçat per satèl·lit i boia de dades.
L'institut va ser fundat el 1r de desembre de 1866 amb l'ajuda de l'astrònom i meteoròleg noruec Henrik Mohn que va servir com el seu director fins a 1913. Se li atribueix la fundació d'investigació meteorològica a Noruega.
L'institut representa Noruega a les organitzacions internacionals com l'Organització Meteorològica Mundial (OMM), el Centre Europeu de Previsions Meteorològiques a Termini Mitjà (ECMWF), i EUMETSAT. L'Institut és també soci d'una sèrie de projectes internacionals de recerca i seguiment, inclosos EMEP, MyOcean, MYWAVE i el Sistema Oceanogràfic Operacional del Nord West Shelf (NOOS).

## Referències

* ↑ «Lloc web oficial» (en anglès). Institut Meteorològic de Noruega. Arxivat de l'original el 2014-11-05.
* ↑ «10 juny 2016 – Norwegian Meteorological Institute Celebrates 150th Anniversary». Posten. [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ «Informació i història» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-02-08. [Consulta: 5 novembre 2014].
# Escala de Norton

L'Escala de Norton mesura el risc que té un pacient de patir nafres per pressió en processos d'immobilització al llit. Es valora amb una escala de cinc apartats amb gravetat d'1 a 4. Els valors sumats obtindran una puntuació total d'entre 5 i 20:
* 5 a 9: risc molt alt.
* 10 a 12: risc alt.
* 13 a 14: risc mitjà.
* Més de 14: risc mínim o no risc.

## Referències

* ↑ «Echelle de Norton» ( PDF) (en francès). educlic.tmes.fr. [Consulta: 31 agost 2015]..
* ↑ Herrero Vila, Elisabeth. «Escala de Norton para evitar úlceras por presión -canalSALUD» (en castellà), 11-12-2021. [Consulta: 1r març 2025].
# Institut Superior de Ciències i Salut

L'Institut Superior de Ciències i Salut (Instituto Superior de Ciências e Saúde) és un dels quatre campus de la Universitat de São Tomé i Príncipe. Està situat al barri Campo de Milho, al sud de la capital São Tomé. La universitat ofereix cursos mèdics i de salut. És a la vora de l'Hospital Dr. Ayres de Menezes.

## Història

La facultat de medicina es va fundar el 1947 i era coneguda com l'Escola de Enfermagem de São Tomé, que fou tancada en 1952. En 1983, i fou reoberta com a Escola d'Ensenyament de Salut Dr. Victor Sá Machado el 18 d'octubre de 2003 es va convertir, sota els auspicis. de la Fundació Calouste Gulbenkian, l' Instituto de Ciências da Saúde "Victor Sá Machado" (ICS-VSM)), en un dels quatre campus de la universitat oberta en 2014. Va canviar al seu nom actual el 12 de novembre de 2016.

## Cursos

Pel gener de 2017 els cursos oferts eren:
* Batxillerat en Infermeria
* Batxillerat en Anàlisi Clínica
* Llicenciatura en administració de gestió en serveis sanitaris
* Batxillerat en anestèsia
* Complement en la formació dels mitjans de comunicació en farmàcia
* Cursos mèdics sobre infermeria
* Cursos mèdics per maternitat
* Especialització en cirurgia instrumental

## Referències

* ↑ «Dividas de um povo au seu Médico» (en portuguès). Téla Nón, 02-09-2015. [Consulta: 20 maig 2017].
* ↑ Instituto Superior de Ciências de Saúde - Universidade de São Tomé e Príncipe Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine.. Rede Internacional de Educação de Técnicos em Saúde, accessed on 18 December 2016
* ↑ «ANDIM TV: Cerimónia de Empossamento do novo Reitor da Universidade de São Tomé e Príncipe na íntegra» (en portuguès). Andim TV, 29-07-2006. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2016. [Consulta: 9 desembre 2017].
* ↑ Ramos, Américo d' Oliveira dos. (2011). Proposta de lei n.º 16 /IX/11" – Orçamento Geral do Estado para o Ano Económico de 2012
* ↑ «Offerings of its courses» (en portuguès). USTP. Arxivat de l'original el 19 de gener 2017. [Consulta: 28 gener 2017].
# Museu de Cera de Barcelona

El Museu de Cera de Barcelona és un museu privat de Barcelona que recull una important col·lecció de més de dos-cents figures de cera de personatges reals i de ficció i que rep quasi dos-cents mil visites anuals. Està situat a l'antiga seu de la Banca Crèdit i Docks, al passatge de la Banca.

## Història

L'edifici del Museu de Cera de Barcelona fou construït el 1873 per la Caixa Vilumara, el 1915 va ser la seu del Banc de Barcelona, i el 1916 la de Crèdit i Docks.
El 1973, l'arquitecte i escenògraf Enrique Alarcón decidí transformar-lo en un museu de cera. Va escollir aquest immoble perquè el considerava ideal pel misteri i l'encant que transmetia. Per la reforma va fer servir materials com el marbre, la fusta, l'acer, la seda i el vidre, entre d'altres.

## Museu

Aquest petit santuari de cera es dedica a la reproducció de diversos personatges, tant històrics com ficticis. Disposa d'una sala del terror, on es reprodueixen també escenes de tortures. A la sortida, s'hi troben dues cafeteries amb un disseny particular: una és el Bosc de les Fades, un lloc màgic i únic poblat d'arbres, gnoms i altres criatures inesperades; l'altra és el Passatge del Temps, un espai d'estil avantguardista envoltat de diferents maneres per llegir el pas de temps.
* Escala d'honor: es troba just passada l'entrada al museu, un bon exemple de l'arquitectura d'estil vuitcentista. Aquesta escala de marbre puja majestuosament amb la seva catifa vermella, que convida a entrar al misteriós indret.
* Saló del recital: conserva el mobiliari, la decoració i el celatge de Vilaró (1906) i on figures destacades de la literatura i del món de la música són acompanyats per figures com Lady Di o Teresa de Calcuta.
* Pati de vidre: és cobert amb un exemplar de volta de vidre i presidit per un oli de Vilumara i Junyent (1908), on hi figuren grans personatges de la història. En aquesta sala, a més, hi ha l'Ateneu amb figures com Miguel de Unamuno o Einstein. Un Ateneu que manté la decoració original del que fou l'antic despatx del director del banc.
* Saló gòtic: aquest saló és d'estil neogòtic català inspirat en el Saló del Tinell de Barcelona, els arcs de pedra del qual suporten una coberta de fusta. La gràcia d'aquest és que és el resultat d'una il·lusió vista amb un mirall, el qual reflecteix l'altra meitat de l'arc.
* Cambra cuirassada: és original de l'entitat bancària que tenia la seu a l'edifici i va haver d'obrir-se en una paret amb un bufador per permetre-hi la visita. Aquí s'hi reprodueix l'atracament en un banc i, secundàriament, també hi ha un llibre de dedicatòries.
* Passatge del terror: en aquest indret es poden veure els assassins en sèrie més importants de la història com Caryl Chessman.

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 26. ISBN 84-393-5437-1.

## Enllaços externs

* Museu de Cera de Barcelona - Lloc web oficial
# Egeu Meridional

L'Egeu Meridional (en grec Νότιο Αιγαίο, Nótio Egeo) és una de les 13 perifèries o regions de Grècia. Està situada al sud-est del país i la componen diverses illes del mar Egeu, integrades dins els arxipèlags de les Cíclades i del Dodecanès. La seva capital és Ermoúpoli, situada a l'illa de Siros, mentre que el centre econòmic, social i turístic és l'illa de Rodes.
# Egoisme

L'egoisme (del llatí ego, jo) és un excessiu amor per un mateix que fa atendre únicament a l'interès propi, fins i tot podent causar mal als altres.
A la teoria ètica s'empra egoisme com el mateix interès com a fi de l'acció moral (oposat a altruisme), i en filosofia és equivalent al Solipsisme (doctrina segons la qual l'únic existent és la pròpia consciència i els seus continguts, i aquesta manca de tota possibilitat de transcendir el seu propi àmbit).

## Egoisme racional

L'egoisme racional és una postura ètica proposada per diverses filosofies que abasten diferents perspectives teòriques i diferents espectres polítics.
L'egoisme racional, en general, es fonamenta en la idea que cal preocupar-se per un mateix, pels seus propis interessos o pel seu propi benestar, seguretat… considerant-ho com a postura racional, raonable i fins i tot comprensible i recomanable.
En alguns casos és tolerat o proposat per corrents tan diferents com són l'aristotelisme, el personalisme i l'objectivisme. En el cas de l'objectivisme, el concepte d'egoisme racional és més ample i elaborat, i fins i tot més difós que en els altres casos amb els quals sol diferir força en les implicacions ètiques, econòmiques i polítiques de les diferents definicions.
Viccionari
# Egotel australià

L'egotel australià (Aegotheles cristatus) és una espècie d'ocell de la família dels egotèlids (Aegothelidae). Viu a Austràlia i el sud de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Egotel australià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Egotel de Salvadori

L'egotel de Salvadori (Aegotheles affinis) és una espècie d'ocell de la família dels egotèlids (Aegothelidae) que alguns autors han separat recentment d'Aegotheles bennettii, arran treballs coma ara Dumbacher et al 2003. Habita a l'est i nord-oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Egotel de Salvadori». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
* ↑ Dumbacher, Joh P; Pratt, Thane K; Fleischer, Robert C «Phylogeny of the owlet-nighjars (Aves: Aegothelidae) based on mitochondrial DNA sequence» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 29, 3, 12 2003, pàg. 540-549. DOI: https://doi.org/10.1016/S1055-7903(03)00135-0.
# Egotel de Wallace

L'egotel de Wallace (Aegotheles wallacii) és una espècie d'ocell de la família dels egotèlids (Aegothelidae) que habita els boscos de les illes Aru i oest i sud de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Egotel de Wallace». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
* ↑ https://www.iucnredlist.org/species/22689568/118125873#geographic-range
# Eix de Voeikov

L'eix de Voeikov (o pont de Voeikov) és una situació meteorològica molt poc freqüent a Europa que només es produeix a l'hivern. Aquesta configuració va ser anomenada en honor a Aleksandr Voeikov (en rus cirílic, Александр Воейков), un meteoròleg i climatòleg rus que va estudiar aquest fenomen.
L'eix baromètric de Voeikov es caracteritza per la formació d'un anticicló extremament fort i persistent a la zona de Sibèria i una zona d'alta pressió a tot el continent europeu al voltant del paral·lel 50° nord, produint-se una connexió entre el centre de l'anticicló siberià i el màxim de pressió de l'anticicló de les Açores, creant-se així un gran eix comú d'alta pressió.
Aquest eix bloqueja el pas de les borrasques atlàntiques cap al continent europeu i afavoreix el transport d'una massa d'aire molt fred i sec d'origen siberià a tot el continent europeu i al Mediterrani. Per tant, aquesta configuració provoca un període extremament fred i sec a tot Europa, amb valors de la temperatura que poden arribar a situar-se més enllà dels 10 °C per davall de la mitjana climàtica.

## Referències

* ↑ Салахова (Salakhova), P.X. (R.X.) «Климатологические труды А.И. Воейкова: их значение и акутальность (Treballs climatològics d'A.I. Voeikov: la seva importància i rellevància)». Природа Симбирского Поволжья: Сборник научных трудов XIV межрегиональной научно-практической конференции «Естественнонаучные исследования в Симбирском–Ульяновском крае». Издательство «Корпорация технологий продвижения» (Naturalesa de la regió del Volga de Simbirsk: Col·lecció d'articles científics de la XIV conferència científica i pràctica interregional "Investigació natural al territori de Simbirsk-Ulianovsk". Ulyanovsk: Editorial Promotion Technologies Corporation), 13, 2012, pàg. 10-15. Arxivat de l'original el 2023-02-01 [Consulta: 1r febrer 2023].
# Eix hipotalàmic-hipofisiari-tiroidal

L'eix hipotalàmic-hipofisiari-tiroidal (eix HHT) forma part del sistema neuroendocrí responsable de la regulació del metabolisme i també respon a l'estrès.
Com el seu nom indica, depèn de l'hipotàlem, la hipòfisi i la glàndula tiroide.
L'hipotàlem detecta nivells circulants baixos d'hormona tiroidal (triiodotironina (T3) i tiroxina (T4)) i respon alliberant l'hormona alliberadora de tirotropina (TRH). El TRH estimula la hipòfisi anterior per produir l'hormona estimulant de la tiroide (TSH). La TSH, al seu torn, estimula la tiroide perquè produeixi hormona tiroidal fins que els nivells a la sang tornin a la normalitat. L'hormona tiroidal exerceix un control de retroalimentació negativa sobre l'hipotàlem i la hipòfisi anterior, controlant així l'alliberament tant de TRH de l'hipotàlem com de TSH de la glàndula pituïtària anterior.
Els eixos HHSR, HHG i HHT són tres vies en què l'hipotàlem i la hipòfisi dirigeixen la funció neuroendocrina.

## Referències

* ↑ «TSH and Thyrotropic Agonists: Key Actors in Thyroid Homeostasis». Journal of Thyroid Research, 2012, 2012, pàg. 1–29. DOI: 10.1155/2012/351864. PMC: 3544290. PMID: 23365787.
# Miriti

El miriti (miriti, miriti tapuyo, miriti-tapuia, mirity-tapuya, neenoá) és una llengua ameríndia actualment extingida que pertanyia a la família lingüística de les llengües tucanes, parlada per la gent del mateix nom, que viu als municipis de Pari Cachoeira i Tarakua de l'estat de l'Amazones (Brasil). Tenia 95 parlants el 1988, però actualment tots ells parlen dahseyé.

## Referències

* ↑ Miriti a Ethnologue (18th ed., 2015)
* ↑ Atles de Llengües en perill de la UNESCO
# Eix transversal

L'eix transversal és un eix virtual perpendicular a la dimensió major d'un cos o bé a la direcció habitual de moviment d'un vehicle. L'eix fa un angle recte tant amb l'eix longitudinal com amb l'eix vertical. Els moviments de rotació al voltant de l'eix transversal en el cas d'una aeronau es denomina «capcineig», per assemblar-se al gest d'afirmació que es fa amb el cap. Aquest tipus de moviment és possible gràcies al timó de profunditat.

## Vegeu també

* Mecànica celeste
* Motor
* Parell motor
* Axó
* Astronomia

## Enllaços externs

* YouTube Video: Stark stampfendes Schiff
Viccionari
# Ekwele

L'ekwele fou la unitat monetària de Guinea Equatorial entre 1975 i 1985. Tot i que nominalment es dividia en 100 cèntims (en espanyol céntimos), mai se'n van arribar a emetre monedes. El seu codi ISO 4217 era EQE.
El nom de la moneda (escrit així a partir de 1979; abans s'usava la forma ekuele) fa referència a una punta de llança de ferro que en temps precolonials es feia servir com a moneda. El plural és bipkwele.
L'ekwele va substituir la pesseta guineana en termes paritaris (1:1) i fou substituït pel franc CFA (escrit franco a les monedes i als bitllets de Guinea Equatorial) a raó de 4 bipkwele per franc.
Emès pel Banc de Guinea Equatorial (Banco de Guinea Ecuatorial), en el moment de la seva substitució pel franc CFA en circulaven monedes d'1, 5, 25 i 50 bipkwele i bitllets de 100, 500, 1.000 i 5.000 bipkwele.
Aquesta moneda d'origen occidental va comportar problemes davant la societat de la tribu dels fang que mostraven unes relacions de parentiu no incloses en les transaccions monetàries noves.

## Referències

* ↑ Hanke, Steve H. «Historical Episodes of Full Dollarization». Studies in Applied Economics Working Paper Series, 242, 2023.
* ↑ AFNOR. Banque et cartes (en francès). Association française de normalisation, 1990-12-31, p. 121. ISBN 978-2-402-42723-4.
* ↑ Liniger-Goumaz, Max «Une gueguere de cents and dans le golfe de Guinée» (en francès). África, 11, 25-03-1988, pàg. 44–60. DOI: 10.11606/issn.2526-303X.v0i11p44-60. ISSN: 2526-303X.
* ↑ Mbana, Joaquín «El Ekuele y la economía tradicional Fang». Perspectivas antropológicas sobre Guinea Ecuatorial. UNED - Universidad Nacional de Educación a Distancia, 2013, pàg. 165–178.

## Enllaços externs

* Monedes de Guinea Equatorial (anglès)
* Bitllets de Guinea Equatorial Arxivat 2008-01-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Seroalbúmina

La seroalbúmina o albúmina sèrica és una de les proteïnes més importants del plasma de la sang. Quan la concentració n'és massa baixa és un símptoma de malnutrició, inflamació o de malalties greus del fetge i el ronyó.

## Funció

La seroalbúmina transporta substàncies de naturalesa química molt diversa, com àcids grassos, aminoàcids, esteroides, metalls (com el calci), i nombrosos fàrmacs, en facilita la transferència des del sistema circulatori a òrgans com el fetge, el ronyó, l'intestí i el cervell. Per aquest motiu existeixen receptors de superfície per a seroalbúmina en les cèl·lules d'aquests òrgans. La seva principal funció és regular la pressió osmòtica de la sang, i presenta una gran afinitat per petites molècules hidròfobes carregades negativament. La seroalbúmina està formada per 585 aminoàcids.

## Vegeu també

* Albúmina
* Ovoalbúmina

## Referències

* ↑ «seroalbúmina». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ Zunszain, Patricia A; Ghuman, Jamie; Komatsu, Teruyuki; Tsuchida, Eishun; Curry, Stephen «[No title found]». BMC Structural Biology, 3, 1, 2003, pàg. 6. DOI: 10.1186/1472-6807-3-6. PMC: PMC166163. PMID: 12846933.

## Enllaços externs

* «Serum Albumin Protein». Macromolecule Insights.
* Llibre Serradell, Alba. «Comparació de les albúmines humana i porcina». Universitat Autònoma de Barcelona. Arxivat de l'original el 2023-02-03. [Consulta: 3 febrer 2023].
# Olláparo

L'Olláparo o Alláparo és un ésser mitològic gallec. És tracta d'una mena de gegant antropòfag que només té un ull al mig del front. Té un comportament indecent, ferotge, salvatge i voraç. Es diu d'ell que viu a les cavernes dels boscos, sobretot a les muntanyes de Lugo i d'Ourense. Segons la tradició l'olláparo pot tenir també un segon ull al clatell. Existiria la versió femenina d'aquest ésser, la qual tindria pitjors instints encara que els olláparos mascle.
Probablement la creença en l'olláparo es troba connectada amb els cíclops clàssics o amb els fomorians de la mitologia irlandesa, també amb dos ulls situats de la mateixa manera. Balor seria el més famós dels fomorians i el seu ull posterior, terrible, provocava la mort fulminant.
En gallec s'anomena olláparo a les persones curioses, tafaneres o també a aquelles persones que són observadores o sotjadores.

## Referències

* ↑ Cuba, Miranda e Reigosa (1999:181).
* ↑ Martín Sánchez, Manuel. Seres míticos y personajes fantásticos españoles (en castellà). Madrid: Editorial Edaf, 2002, p. 253-254 (Ensayo). ISBN 84-414-1053-4.
* ↑ Franco, X. L.. Vocabulario Galego-castelán. Vigo: Ed. Galaxia, 1984, p. 266. ISBN 84-7154-283-8.

## Bibliografia

* CUBA, Xoán Ramiro; MIRANDA, Xosé; REIGOSA, Antonio: Diccionario dos seres míticos galegos, Edicións Xerais de Galicia, Vogo, 1999. ISBN 84-8302-363-6
* MARÍN, Manuel: Seres míticos y personajer fantásticos españoles. Ed. Edaf, col. Ensayo, Madris, 2002. ISBN 84-414-1053-4
* VAQUEIRO, Vítor: Mitoloxía de Galicia, Ed. Galaxia, Vigo, 2011. ISBN 9788498653878
# Interferó tipus I

Els interferons de tipus I (IFN) humans són un gran subgrup de d'interferons, per tant ajuden a regular l'activitat del sistema immunitari.
Els interferons s'uneixen als receptors de l'interferó. Tots els IFN de tipus I s'uneixen a un complex específic de receptors de superfície cel·lular conegut com a receptor IFN-α (IFNAR) que consta de cadenes IFNAR1 i IFNAR2.
Els IFN de tipus I es troben en tots els mamífers i s'han trobat molècules homòlegues (similars) en espècies d'aus, rèptils, amfibis i peixos.

## Tipus en mamífers

Es designen com IFN-α (alfa), IFN-β (beta), IFN-κ (kappa), IFN-δ (delta), IFN-ε (epsilon), IFN-τ (tau), IFN-ω (omega) i IFN-ζ (zeta, també conegut com a limitina).

## Referències

* ↑ «The interferon system of non-mammalian vertebrates». Developmental and Comparative Immunology, 28, 5, 5-2004, pàg. 499–508. DOI: 10.1016/j.dci.2003.09.009. PMID: 15062646.
* ↑ «Type I interferons: genetics and structure». A: Meager A. The interferons: characterization and application. Weinheim: Wiley-VCH, 2006, p. 3–34. ISBN 978-3-527-31180-4.
* ↑ «Interferon-zeta/limitin: novel type I interferon that displays a narrow range of biological activity». International Journal of Hematology, 80, 4, 11-2004, pàg. 325–31. DOI: 10.1532/ijh97.04087. PMID: 15615256.
* ↑ «Characterization of the type I interferon locus and identification of novel genes». Genomics, 84, 2, 8-2004, pàg. 331–45. DOI: 10.1016/j.ygeno.2004.03.003. PMID: 15233997.
# Omaniteri

L'omaniteri (Omanitherium dhofarensis) és una espècie de proboscidi extint de la família dels baritèrids que visqué durant l'Oligocè inferior a la península Aràbiga. Se n'han trobat restes fòssils al sud-oest d'Oman. És l'única espècie reconeguda del gènere Omanitherium. Fou descrit a partir d'un maxil·lar inferior amb algunes dents. La morfologia de les dents postcanines i el maxil·lar inferior era intermèdia entre la de l'arcanoteri i la del bariteri.

## Referències

* 1 2 Entrada «Omanitherium dhofarensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 gener 2023].
* ↑ E. R. Seiffert, S. Nasir, A. Al-Harthy, J. R. Groenke, B. P. Kraatz, N. J. Stevens i A. R. Al-Sayigh. 2012. «Diversity in the later Paleogene proboscidean radiation: a small barytheriid from the Oligocene of Dhofar Governorate, Sultanate of Oman». Naturwissenschaften, 99: 133-141.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Omega

L'omegao l'òmega és la vint-i-quatrena i darrera lletra de l'alfabet grec. S'escriu Ω en majúscula, i ω en minúscula. Fonèticament es pronunciava com una O llarga d'obertura mitjana. El seu nom –o gran, o omega– es contraposa al de la lletra òmicron (ὂμικρόν, o petita), que en grec antic es pronunciava com una o breu tancada. En grec modern, les dues lletres es pronuncien com a o oberta. Aquesta denominació és d'origen medieval: a la Grècia antiga, s'anomenava ō (ὦ) l'omega i ou (οὖ), l'ómicron.
En el sistema de numeració grec té un valor numèric de 800.
Com que és l'última lletra de l'alfabet, pot ser usada per denotar la fi d'alguna cosa, com a antònim d'alfa, que simbolitza el començament. Per exemple, «Jo sóc l'alfa i l'omega, el primer i l'últim, el principi i la fi» (Apocalipsi 22.13).
* Cosmologia: símbol de la proporció entre la densitat mitjana de l'Univers i la densitat crítica. Ω = ρ/ρ$_c$
* Cristianisme: símbol de la fi. S'utilitza per dir que Déu no en té i per això es presenta el ciri pasqual només amb l'alfa.
* Electrònica: en majúscula, símbol de l'ohm.
* Física: en minúscula és el símbol de la velocitat angular.

## Notes

* ↑ Alberich i Ros proposen «òmega», tot apuntant que la grafia sense accent és la més habitual.

## Referències

* ↑ «omega». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.

## Vegeu també

* Alfa i omega
Viccionari