OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olanzapina

L'olanzapina és un antipsicòtic atípic que s'utilitza principalment per tractar l'esquizofrènia i el trastorn bipolar. Per a l'esquizofrènia, es pot utilitzar tant per a la malaltia de nova aparició com per al manteniment a llarg termini. Es pren per via oral o per injecció intramuscular.
Els efectes secundaris comuns inclouen augment de pes, trastorns del moviment, marejos, sensació de cansament, restrenyiment i boca seca. Altres efectes secundaris inclouen pressió arterial baixa en posar-se dret, reaccions al·lèrgiques, síndrome neurolèptica maligna, sucre en la sang elevat, convulsions, ginecomàstia, disfunció erèctil i discinèsia tardana. En persones grans amb demència, el seu ús augmenta el risc de mort. L'ús en la part posterior de l'embaràs pot provocar un trastorn del moviment del nadó durant un temps després del naixement. Encara que no està del tot clar com funciona, bloqueja els receptors de dopamina i serotonina.
L'olanzapina va ser patentada el 1991 i aprovada per a ús mèdic als Estats Units el 1996. Està comercialitzada a Espanya com a EFG, Zyprexa, Zolafren, Arenbil, Zalasta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Olanzapine, Olanzapine Pamoate Monograph for Professionals» (en anglès). Drugs.com. AHFS. [Consulta: 24 desembre 2018].
* ↑ The Maudsley Prescribing Guidelines in Psychiatry. 12th. London, U K: Wiley-Blackwell, 2015, p. 16. ISBN 978-1-118-75460-3.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2022.
# Arthurita

L'arthurita és un mineral de la classe dels arsenats, que pertany i dona nom al grup de l'arthurita. Va ser anomenada així l'any 1964 per Richard J. Davis i Max Hutchinson Hey en honor de Sir Arthur Edward Ian Montague Russell (1878-1964), col·leccionista de minerals britànic, i Mr Arthur William Gerald Kingsbury (1906-1968), mineralogista i col·leccionista anglès.

## Característiques

L'arthurita és un arsenat hidratat i hidroxilat de coure i ferro, amb fórmula químia CuFe₂$^{3+}$(AsO₄)₂(OH)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic formant cristalls prismàtics aciculars de fins a 5 mil·límetres, en general presentats en forma d'agregats esfèrics i crostes primes. El seu color pot ser verd poma, verd maragda o verd oliva clar. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3 i 4. Pertany i dona nom al grup de l'arthurita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'arthurita pertany a «08.DC: Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: nissonita, eucroïta, legrandita, strashimirita, earlshannonita, ojuelaïta, whitmoreïta, cobaltarthurita, bendadaïta, kunatita, kleemanita, bermanita, coralloïta, kovdorskita, ferristrunzita, ferrostrunzita, metavauxita, metavivianita, strunzita, beraunita, gordonita, laueïta, mangangordonita, paravauxita, pseudolaueïta, sigloïta, stewartita, ushkovita, ferrolaueïta, kastningita, maghrebita, nordgauïta, tinticita, vauxita, vantasselita, cacoxenita, gormanita, souzalita, kingita, wavel·lita, allanpringita, kribergita, mapimita, ogdensburgita, nevadaïta i cloncurryita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari poc freqüent a la zona d'oxidació d'alguns jaciments de coure, format per alteració de l'arsenopirita o l'enargita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: farmacosiderita, escorodita, conicalcita, chenevixita, calcofil·lita, brochantita o quars. La seva localitat tipus es troba a Hingston Down Consols, Gunnislake (Calstock, Cornualla, Anglaterra).

## Varietats

Es coneix una varietat d'arthurita, l'arthurita fèrrica, de fórmula química (Cu,Fe$^{2+}$)Fe₂$^{3+}$(AsO₄,PO₄,SO₄)₂(OH,O)·4H₂O.

## Referències

* ↑ «Arthurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «Arthurite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «Arthurite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «Ferroan Arthurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 octubre 2015].
# Ermita del Crist (les Useres)

L'ermita del Santíssim Crist, coneguda també com a ermita del Salvador, està situada en una plaça del nucli poblacional de les Useres. Presenta catalogació genèrica com Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).

## Descripció històrica-artística

Igual que ocorre amb l'ermita de la Verge de Loreto, presenta la part dreta exempta, mentre que el seu costat esquerre es troba adossat a altres habitatges del poble.
També coincideix amb la resta d'ermites del nucli poblacional (la de la Verge de Loreto i la de Santa Waldesca) en la data de construcció, ja que novament és el segle xvii.
El seu aspecte és auster però de senzilla bellesa. A diferència de la resta de les ermites de la població, la seva fàbrica és de carreus, únic detall destacable de la seva façana, en la qual pot observar-se una porta d'accés, amb fulle decorades amb plantxes metàl·liques, en un arc de mig punt, envoltat de dovelles, amb un òcul centrat, en la part superior de la porta i a banda i banda d'aquesta unes petites finestres baixes amb reixes. El conjunt de la façana es remata en capcer, on se situa, novament, una espadanya d'una sola campana, i sobre ella l'escultura del Crist Salvador. Externament només és destacable la seva coberta a dues aigües i els forts contraforts visibles lateralment.
La seva construcció presenta forta influència italiana. Va ser construïda per algú anomenat Pablo Fabro, i possiblement és de la mateixa època que la de Santa Waldesca i l'antiga de Loreto, que amb Sant Felipe de Neri, tots ells italians, i tots ells patrons del poble (el Crist de l'Agonia des de 1864).
Les festes en honor del Crist de l'Agonia se celebren en les dues primeres setmanes d'agost, i en elles es realitzen molts actes tant religiosos com festius destacant els tradicionals bous al carrer.

## Referències

* ↑ «Secció 2a. Béns de rellevància local - Generalitat Valenciana». [Consulta: 6 setembre 2018].
* 1 2 3 4 5 6 «Ermitas de Les Useres | Ermitas de Castellón». [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ http://www.fvmp.es/fvmp3/guia/4.2.guia-cul-patrimonio.html?codine=12122
# Esclerodèrmia sistèmica

L'esclerodèrmia sistèmica, o esclerosi sistèmica, és una malaltia reumàtica autoimmunitària caracteritzada per una producció i acumulació excessives de col·lagen, acumulació anomenada fibrosi, a la pell i els òrgans interns i per lesions a les artèries petites. Hi ha dos subgrups principals d'esclerosi sistèmica basats en l'extensió de l'afectació cutània: limitada i difusa. La forma limitada afecta les zones per sota, però no per sobre, dels colzes i els genolls amb o sense afectació de la cara. La forma difusa també afecta la pell per sobre dels colzes i els genolls i també es pot estendre al tors. Els òrgans viscerals, inclosos els ronyons, el cor, els pulmons i el tracte gastrointestinal, també es poden veure afectats pel procés fibròtic. El pronòstic ve determinat per la forma de la malaltia i l'abast de la afectació visceral. Els pacients amb esclerosi sistèmica limitada tenen un pronòstic millor que els de forma difusa. La mort es produeix més sovint per afectació pulmonar, cardíaca i renal. També hi ha un lleuger augment del risc de càncer.
Les taxes de supervivència han augmentat molt amb un tractament eficaç contra la insuficiència renal. Les teràpies inclouen medicaments immunosupressors (com, en alguns casos, glucocorticoides).

## Referències

* ↑ «Cancer incidence in systemic sclerosis: meta-analysis of population-based cohort studies». Arthritis Rheum., 65, 7, 7-2013, pàg. 1913–21. DOI: 10.1002/art.37969. PMID: 23576072.
* ↑ Harrison's Principles of Internal Medicine. 16th. Nova York: McGraw-Hill, juliol 2011. ISBN 978-0071748896.
# Escola Austríaca

L'Escola Austríaca es considera que fou fundada per Carl Menger i va néixer lligada a l'Escola Neoclàssica. És una escola de pensament econòmic que s'oposa a la utilització dels mètodes de les ciències naturals per a l'estudi de les accions humanes, ja que aquestes accions no poden ser reproduïdes en un laboratori per a la seva observació. Aquesta escola considera que s'han d'utilitzar mètodes lògics per als seus estudis, i el que és conegut com a introspecció o praxeologia.
El seu origen es troba en el debat metodològic amb l'Escola Històrica Alemanya, que en un ànim historicista intentava confinar les lleis del mercat a diferents etapes de la història.
Aquesta escola generalment s'ha oposat a programes d'investigació com el marxisme, socialisme, nazisme, feixisme, keynesianisme, i se l'ha considerat pròxima al liberalisme i neoliberalisme per les seves idees sobre l'organització social, política i econòmica, defensant el sistema d'Oferta i demanda.
Alguns dels membres destacats d'aquesta escola són Friedrich Hayek, Eugen von Böhm-Bawerk, Friedrich von Wieser, Ludwig von Mises, Murray Rothbard, Carl Menger i Israel Meir Kirzner. Els seus orígens s'atribueixen a l'Escola de Salamanca, en el segle xv, amb Juan de Mariana com el seu màxim exponent. A Catalunya, es troben aportacions del filòsof Jaume Balmes relacionades amb aquesta corrent de pensament.

## Metodologia

L'Escola Austríaca estableix que les decisions individuals que inclouen el coneixement, el temps, les expectatives, i altres factors subjectius, són els causants dels fenòmens econòmics. Els economistes d'aquesta escola busquen entendre l'economia examinant les ramificacions socials de les decisions individuals, una aproximació coneguda com a individualisme metodològic. Al contrari que altres corrents de pensament econòmic, que es focalitzen en les variables agregades, les anàlisis dels equilibris, de diferents grups de la societat, l'objecte d'estudi és el comportament de l'individu.

## Obres Principals

* Principles of Economics Arxivat 2016-10-27 a Wayback Machine. (1871) de Carl Menger
* The Theory of Money and Credit (1912) de Ludwig Von Mises
* Human Action Arxivat 2015-10-11 a Wayback Machine. (1949) de Ludwig Von Mises

## Referències

* ↑ Rosen, Sherwin «Austrian and Neoclassical Economics: Any Gains From Trade?» (en anglès). The Journal of Economic Perspectives, 11, 4, 1977, pàg. 139-152 [Consulta: 10 octubre 2021].
* ↑ «Balmes y el marginalismo en España» (en castellà). Instituto Juan de Mariana, 29-03-2010.
# Escola Guillem de Mont-rodon

L'Escola Guillem de Mont-rodon és una escola de Vic que es va inaugurar l'any 1971 amb un ideari d'escola catalana, oberta, activa i plural. El curs 98-99, amb la reorganització del mapa escolar de la ciutat de Vic, s'inicia la fusió amb l'Escola Sant Miquel dels Sants. Aquesta última escola, fundada l'any 1934, estava ubicada en un edifici de Pericas situat a l'altre cantó del riu Méder, prop del Pont de Queralt i de la cruïlla de vies urbanes coneguda amb el nom de “La Pista”.
D'ençà de la fusió, l'escola s'anomenà CEIP Guillem de Mont-rodon – Sant Miquel dels Sants, però a causa de ser un nom massa llarg, per decisió del Claustre i del Consell Escolar es va sol·licitar al Departament d'Ensenyament canvi de nom que es va fer oficial el 19 de novembre de 2011 amb la seva publicació al DOGC. A partir d'aleshores, l'escola s'anomena únicament Escola Guillem de Mont-rodon.
En total 75 capses de documentació acadèmica del CEIP Guillem de Mont-rodon – Sant Miquel dels Sants formen part, des del passat mes de febrer, dels fons custodiats de l'Arxiu Comarcal d'Osona'.

## Referències

* 1 2 3 «L'Arxiu Comarcal d'Osona ingressa la documentació acadèmico-administrativa històrica de l'Escola Guillem de Mont-rodon de Vic». Gencat, 04-03-2015 [Consulta: 11 octubre 2015].
# Escola Internacional de Cinema i Televisió

L'Escola Internacional de Cinema i Televisió (EICTV) és una universitat de mitjans audiovisuals situada a San Antonio de los Baños, Cuba, adscrita a la Fundació del Nou Cinema Llatinoamericà. La creació de l'EICTV va ser idea de l'escriptor Gabriel García Márquez amb el suport de l'advocat Fidel Castro.
L'EICTV és un centre de formació artística i una central d'energia creativa per a la producció audiovisual que té com a objectiu primordial desenvolupar el talent creador i defensar el dret humà a disposar de la pròpia imatge, així com el dret a veure cinema de tot arreu a fi de contribuir a alliberar la mirada de l'espectador.

## Història

L'Escola Internacional de Cinema i Televisió de San Antonio de los Baños és considerada com una de les institucions més importants del seu tipus al món.
Fundada el 15 de desembre de 1986 com a filial de la Fundació del Nou Cinema Llatinoamericà, els seus creadors -l'escriptor i periodista colombià Gabriel García Márquez, el poeta i cineasta argentí Fernando Birri, i el realitzador i teòric cubà Julio García Espinosa- buscaven la instauració d'una escola de cinema per a estudiants d'Amèrica Llatina, Àfrica i Àsia, gràcies al suport entusiasta del govern cubà. El seu primer director va ser Fernando Birri, prestigiós realitzador argentí i precursor del moviment del Nou Cinema Llatinoamericà.
Concebuda com un centre de formació artística, l'EICTV va posar en pràctica una filosofia particular: la d'ensenyar no a través de professorat professional, sinó de cineastes actius, capaços de transmetre coneixements avalats per la pràctica, l'experiència viscuda i una constant actualització. Des de la seva fundació, milers de professionals i estudiants provinents de més de 50 països han convertit l'EICTV en un espai per a la diversitat cultural, descrit com l'«Escola de tots els mons».

## Referències

* ↑ Escuela Internacional de Cine y Televisión de Cuba, una idea genial de Gabriel García Márquez y Fidel Castro Cuba información. 21 de abril de 2014
* ↑ «Escuela Internacional de Cine y Televisión de Cuba». EcuRed. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «La Escuela Internacional de Cine de Cuba celebra la graduación de alumnos de 17 países». EFE, 16-07-2018. [Consulta: 12 maig 2020].
# Escola Jordi Pere Cerdà

L'Escola Jordi Pere Cerdà és una escola catalana i multilingüe de Sallagosa. El centre és gestionat per l'Associació Jordi Pere Cerdà, creada amb l'objectiu de promoure la cultura catalana a la Cerdanya. L'escola va obrir el setembre del 2012 amb 15 alumnes. Progressivament, ha anat acollint nous alumnes fins a arribar els 48 alumnes.

## Referències

* ↑ «L'escola Jordi Pere Cerdà de Sallagosa, en perill de tancar per culpa del 155». Vilaweb, 04-06-2018 [Consulta: 7 agost 2020].
* ↑ «L'escola Jordi Pere Cerdà torna a necessitar ajuda econòmica». Viure als Pirineus, 19-02-2020 [Consulta: 7 agost 2020].
* ↑ «Canvi de finançament per l'escola Jordi Pere Cerdà de Sallagosa». Ràdio Arrels, 07-07-2020 [Consulta: 7 agost 2020].

## Enllaços externs

* Escola Jordi Pere Cerdà Arxivat 2020-08-15 a Wayback Machine.
# Escola Municipal de Música de Terrassa

L'Escola Municipal de Música de Terrassa (Conservatori Professional) és una institució formativa musical fundada en 1909 i situada a l'esmentada capital vallesana, que té capacitat per a vora 1000 alumnes. S'hi imparteixen classes d'instrument de tota classe, cant, llenguatge musical, història, música de cambra, etc. També formen part d'ella l'Orquestra Simfònica del Conservatori de Terrassa, la Banda del Conservatori, la Banda Preparatòria i l'Orquestra de corda.
Està situada al centre de Terrassa (barri del Cementiri Vell), just al costat del Parc de Vallparadís i molt a prop de la futura estació dels Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya Vallparadís Universitat. Fins fa uns anys havia estat ubicada tant a la Masia Freixa com un edifici del carrer de Faraday, i anteriorment a la plaça Jacint Verdaguer, on actualment es troben les principals oficines de Correus de la ciutat.
L'edifici actual disposa de tres plantes amb aules (unes repartides en tres mòduls cada planta). Els passadissos centrals de cada una d'elles comunica amb un gran vestíbul d'uns 15 metres d'alçada, amb una àmplia consergeria, des d'on s'hi entra des del portal situat al C/ Miquel Vives. A més a més a sota del vestibul, soterrada, hi ha una planta annexa de serveis.
Independentment del Conservatori, però annexada a l'edifici, hi trobem les instal·lacions de l'Auditori Municipal de Terrassa, gestionat per l'Ajuntament de Terrassa però tot i això, cedit per a usos propis de l'escola. Disposa d'una gran recepció, amb taquilles, una barra de serveis, i dues aules d'assaig de gran format. La sala de l'Auditori té capacitat per unes 300 persones, i ofereix concerts i espectacles de tota classe durant tot l'any.

## Referències

* ↑ Escola de Música Arxivat 2016-08-09 a Wayback Machine. a terrassa.cat
* ↑ Situació de l'escola
* ↑ Auditori Municipal Arxivat 2016-07-23 a Wayback Machine. a terrassa.cat

## Bibliografia

* Àngels Ventayol i Bosch Escola Municipal de Música de Terrassa, un segle d'història (1909-2009) Terrassa: Ajuntament de Terrassa, 2009
# Escola Normal Jueva

L'Escola Normal Jueva (en francès: École Normale Hébraïque (en àrab: المدرسة العبرية العادية) és una escola secundària jueva ubicada a Casablanca, Marroc, que es va inaugurar en 1945. Regularment aconsegueix una taxa d'èxit del 100 % en els exàmens de matriculació nacional, una xifra rècord al país. En 2005 tenia 138 estudiants, dels quals 26 eren francesos, el centre forma part de la xarxa escolar de l'Aliança per a l'Educació Francesa a l'Estranger. L'Escola Normal funciona com a institut i escola secundària.

## Referències

* ↑ «Agence pour l'enseignement français à l'étranger» (en francès).
# Escola Nàutica de Vilassar

L'Escola Nàutica de Vilassar és un edifici del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya on consta amb el nom d'Estudi de Pilots.

## Descripció

Edifici civil de planta rectangular de grans dimensions. Consta de baixos, dos pisos i una coberta de dos vessants amb el carener perpendicular a la façana. Presenta cinc obertures a cada pis de la façana i quatre als cossos laterals.
L'arrebossat forma carreus. Destaquen els elements que li donen l'aspecte neoclàssic: quatre pilastres que recorren el primer i el segons pis de la façana, de fust llis i capitell jònic, i el frontó triangular que corona la façana i oculta la teulada que, en la part posterior i lateral queda tancada per una balustrada.

## Història

El Col·legi Nàutic - Mercantil dels Srs. Monjo (nom original de la institució) fou obra de l'esforç de Joan Monjo i Pons que s'establí com a professor a la població el 1876 després de ser-ho a l'Escola Nàutica d'Arenys de Mar que tancà. Monjo es traslladà a Vilassar de Mar amb tota la família i hi edificà l'escola pel potencial mariner que tenia llavors la població. Comprà una peça de terra en un espai, als afores de la població, on s'havien d'obrir quatre nous carrers.
A l'Arxiu Municipal es conserva el projecte original de l'edifici i està datat a Arenys de Mar el 26 de gener de 1876. Està signat pel mestre d'obres Vicenç Riera i Freginals.
El col·legi aconseguí un gran prestigi per la qualitat de l'ensenyament i per les instal·lacions que eren una novetat. L'edifici disposava d'hort i jardí, gimnàs i teatre, diversos menjadors per als diferents tipus d'alumnes (interns, mig interns ...), habitacions individuals per als interns, aules especials com la de maniobra naval, etc.
L'ensenyança també fou moderna; hi estaven prohibits els càstig corporals, s'estudiava teatre i declamació, a l'estiu es feien pràctiques de natació a mar, els alumnes grans feien de tutors dels alumnes petits ... Un tipus d'ensenyament que en aquella època només es trobava en centres europeus de prestigi.

## Referències

* 1 2
* ↑ Bas 1997, p. 122
* ↑ Bas 1997, p. 124

## Bibliografia

* Bas Macià, Damià. Carrers i gent de Vilassar de Mar : Qui és qui a la nomenclatura urbana. Vilassar de Mar: L'autor, 1997.
* Lacuesta Contreras (dir.), Raquel. Pla especial urbanístic de protecció i catàleg del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Vilassar de Mar. Vilassar de Mar: Diputació de Barcelona, 2014.
* Serrano Méndez, Alexis. L'Abans : Vilassar de Mar recull gràfic (1852-1965). El Papiol: Efadós, 2007. ISBN 978-84-95550-65-1.
* Vilà Galí, Agustí Maria. Joan Monjo i Pons : Un exemple de tenacitat. Vilassar de Mar: Oikos-tau, 1997. ISBN 84-281-0907-9.
# Escola Politècnica Superior de l'Exèrcit

L'Escola Politècnica Superior de l'Exèrcit (ESPOL) és una acadèmia militar espanyola pertanyent al cos de l'Exèrcit de Terra.

## Història

L'Escola fou creada l'any 1940 per la mateixa Llei que obliga a la creació del Cos Tècnic de l'Exèrcit. Des de llavors i fins a 1951 la funció de l'Escola es basa en l'oferta de cursos i atorgament de diplomatures de les matèries específiques i els títols d'enginyer d'armament i de construcció.
A partir de l'any 1951 i fins a l'any 1964, l'ESPOL posa en practica l'anomenada "carrera en bloc", basada en la idea de la no necessitat de mantenir oficials excessivament qualificats en camps molt concrets sinó tenir oficials qualificats àmpliament en temes més generals. Per tant, en aquest període l'escola es dedica en exclusiva a la titulació d'Enginyers d'Armament i Construcció.
Des de l'any 1964 la normativa atorga més autogovern a les escoles militars i permeten que aquestes redactin les seves pròpies normatives i ofertes de grau, la qual cosa comportarà al fet que l'ESPOL quedi en un punt intermedi entre el seu primer i el seu segon model que segueix vigent avui dia i està regulat legalment pel Ministeri de Defensa.

## Funció

L'ESPOL s'encarrega de la formació d'Enginyers d'Armament i d'Enginyers de Construcció principalment. Conjuntament a això també ofereixen cursos sobre coneixements més generals que no van acompanyats de diplomatures de doctorats a diferència dels dos citats prèviament.

## Referències

* ↑ «ESPOL - Escuelas del Ejército» (en (castellà)). Espanya: Exèrcit de Terra (MDE). [Consulta: 1r febrer 2015].
# Escola Pública de Besalú

L'Escola Pública de Besalú és una obra de Besalú (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici inaugurat el 19 de març de 1934. Fou el primer edifici amb funció exclusiva d'escola a Besalú i representà un avanç important en les condicions educatives del municipi. L'edifici escolar està dotat de bones condicions de ventilació, llum i compta amb un pati pels alumnes. Aquest fet va suposar una millora de les dotacions d'equipaments per als habitants del municipi.
# Escola Santa Bernadeta

L'Escola Santa Bernadeta és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici a quatre vents amb pati circumdant, de planta baixa i pis. La façana principal presentava una composició simètrica a partir d'un eix central on se situava en planta i pis, un finestral de quatre elements amb arc escarser. Als extrems, dos finestrals amb arc de mig punt. Unes franges de totxo vist ordenaven els tres cossos de l'edifici. Una reforma feta l'any 1992, va deformar la composició noucentista de la façana, unificant totes les obertures amb arc de mig punt excepte la porta d'entrada.

## Història

Aquest edifici fou inicialment una escola de la Cooperativa del Forn de Vidre, més tard fou comandància militar i actualment torna a fer d'escola.

## Referències

* 1 2