OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Caballer

Can Caballer és una casa desapareguda d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes cobert amb una teulada a quatre aigües. Està ubicat al costat esquerre del Passeig del Firal, però simultàniament fa cantonada a l'esquerra amb el carrer de les Guilleries.
La façana principal és la que dona al Passeig del Firal i està estructurada internament en tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures: dues de quadrangulars en els extrems, que actuen com a garatge i una de rectangular al centre que actua com a portal d'accés.
En el primer pis trobem tres obertures rectangulars projectades com a balconades amb les seves respectives baranes de ferro forjat, les quals es troben completament despullades de qualsevol element ornamental.
Tant les obertures de la planta baixa com les del primer pis són totalment irrellevants, ja que no han rebut cap tractament singular.
El segon pis, aprofitant la coberta i uns robustos pilars dobles de maons, és projectat com una gran porxada contínua i correguda que abarca tot el pla horitzontal de la façana.
Tanca l'edifici en la part superior un ràfec format per tres fileres: les dues primeres de rajola plana i la tercera de teula girada.
L'immoble que podem contemplar avui en dia és de factura relativament moderna i recent. Fins fa poc temps el solar original, de grans proporcions, l'ocupava un edifici de tres plantes (Vegeu fitxa del Servei de Patrimoni núm. 26.474) cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana i tres crugies. La planta baixa constava de tres obertures a destacar especialment els dos portals: el del centre era quadrangular i estava equipat amb una llinda monolítica i muntants de pedra. El de la dreta era rectangular en forma d'arc carpanell rebaixat.
En el primer pis hi havia quatre obertures: tres finestres rectangulars sense cap mena de tractament rellevant i una gran obertura rectangular projectada com a balconada amb la seva barana de ferro forjat.
El segon pis executaria les tasques de golfes i es projectava en la façana a través de tres minúscules obertures rectangulars.
Ara bé, a causa de l'estat de deteriorament avançat en què estava immers l'immoble, en un moment històric determinat, que oscil·laria entre finals del segle passat i principis de segle aproximadament, es va procedir a esfondrar l'edifici primigeni i a construir un nou immoble que és el que podem contemplar avui en dia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Caballer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Charles Kassell Harris

Charles Kassell Harris (Poughkeepsie (Nova York), 1 de maig de 1865 - 22 de març de 1931) fou un compositor estatunidenc.
Fill d'un sastre, es dedicà a la música sense quasi posseir coneixements tècnics, fet que no fou obstacle perquè les seves obres, especialment algunes cançons, es fessin molt populars arreu d'Amèrica.
A part de les mencionades cançons, també ca compondre algunes operetes, com les titulades:
* A Limb of the Tree;
* The Luckiest Man in the World;
* The Barker;
* The Heart of a Man, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 1325 (ISBN 84-239-4575-8)
# Despertar

Despertar (títol original en anglès, Awakenings) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Penny Marshall, estrenada el 1990, i doblada al català.

## Argument

Leonard Lowe és víctima d'una malaltia que el treu de la realitat i el deixa catatònic des dels 10 anys.
Es troba als 40 anys en una clínica psiquiàtrica, a càrrec de la seva mare. Sense comptar amb l'arribada del Dr. Malcom Sayer, jove metge que només ha treballat en investigació. Desitja revolucionar el dia a dia dels malalts amb un medicament miracle. L'únic a treure'l del seu son de plom.

## Repartiment

* Robert De Niro: Leonard Lowe
* Robin Williams: Dr. Malcolm Sayer
* Julie Kavner: Eleanor Costello
* Ruth Nelson: Mrs. Lowe
* John Heard: Dr. Kaufman
* Penelope Ann Miller: Paula
* Alice Drummond: Lucy Fishman
* Judith Malina: Rose
* Barton Heyman: Bert
* George Martin: Frank
* Anne Meara: Miriam
* Richard Libertini: Sidney
* Laura Esterman: Lolly
* Dexter Gordon: Rolando
* Jayne Haynes: Frances

## Altres dades de la pel·lícula

* A destacar la primera aparició cinematogràfica (no surt, però, als crèdits) de l'actor Vin Diesel.
* El rodatge s'ha desenvolupat a Nova York.
* Dexter Gordon, que interpreta aquí el paper de Rolando, era un cèlebre saxofonista americà, mort el 25 d'abril de 1990, abans de l'estrena de la pel·lícula.

## Banda sonora

* I'm Always Chasing Rainbows, compost per Harry Carroll i Joseph McCarthy
* O Soave Fanciulla, interpretat per Mirella Freni i Nicolaï Gedda
* Purple Haze, interpretat per Jimi Hendrix
* Shanghai Shuffle, interpretat per Fletcher Henderson
* Sing, Sing, Sing, compost per Louis Prima
* Time of the Season, interpretat per The Zombies
* You Made Me Love You, compost per Joseph McCarthy i James V. Monaco

## Premis i nominacions
### Premis

* 1990: Premi New York Film Critics Circle al millor actor per Robert De Niro

### Nominacions

* 1991: Oscar a la millor pel·lícula
* 1991: Oscar al millor actor per Robert De Niro
* 1991: Oscar al millor guió adaptat per Steven Zaillian
* 1991: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Robin Williams
* 1992: Grammy a la millor composició instrumental escrita per pel·lícula o televisió per Randy Newman

## Referències

* ↑ esadir.cat. Despertar. esadir.cat.
* ↑ «Awakening». The New York Times.
Viccionari
# Scutia spicata

Scutia spicata -tola en castellà- és un arbust espinós de la família de les ramnàcies. És planta nativa del Perú i l'Equador.
Creix en la terra baixa. És comú en zones amb aridesa com també prop de platges i turons, i entre els boscos de Prosopis pallida. És comú a Ancash, Regió d'Ica, Lima, Regió de La Libertad, Regió de Piura, Tumbes, Guayas, Manabí i les illes Galápagos.

## Morfologia

Arriba a fer entre 0,5 i 2,5 m d'alt. Les tiges arriben a fer fins a 5 m de longitud, són de color verd fosc de joves i de color plom a negres en envellir. Estan cobertes d'espines d'1 a 6 cm de llargada. Els fruits tenen la forma del gra de raïm, de 5 mm de diàmetre.

## Referències

* 1 2 Johnston, Marshall C. (1974) "Revision of Scutia (Rhamnaceae)"; Bulletin of the Torrey Botanical Club 101(2): 64–72.
* 1 2 McMullen, Conley K. (1999) Flowering Plants of the Galápagos: 129. Cornell University Press.
* ↑ Quintanilla Lora, Luis Fernando (2004) "Tierra de cañanes (2o Premio Perú)"; Revista Vea, abril de 2004. Trujillo. Biodiversity Reporting Award, consultado el 7 de febrero de 2013.
* ↑ Especies de Plantas de Ica Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.: 66. Kew, Royal Botanic Gardens. Consultado el 7 de febrero de 2013.
# Casa al carrer Santiago Russinyol, 2 (Camallera)

La casa al carrer Santiago Russinyol, 2, és un masia de Camallera, al municipi de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 2

És una masia dins del nucli urbà de la població de Camallera, a la part de ponent del terme, al sud de l'església parroquial i formant cantonada amb el carrer de Sant Sebastià. És una masia aïllada formada per l'habitatge i un cos annex, envoltada de pati i jardí. L'edifici principal presenta la planta rectangular, amb la teulada de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis, amb un altell a la part superior amb la coberta de dues aigües disposada en perpendicular a la teulada gran.
La façana principal, orientada a migdia, presenta un gran portal d'accés d'arc rebaixat, bastit amb maons. La resta d'obertures són rectangulars amb els emmarcaments arrebossats. Damunt del portal hi ha un balcó exempt, amb la llosana motllurada. A la banda de llevant de l'edifici hi ha un cos adossat format per un porxo a la planta baixa i una terrassa al pis, probablement fruit d'una ampliació posterior. El porxo està bastit amb tres grans arcades de mig punt i la terrassa presenta una barana d'obra decorada.
A la part sud-oest de la finca hi ha l'edifici annex que acompanya la masia, de planta rectangular i la coberta de dues vessants. Una gran tanca de pedra i maons delimita la finca. La construcció, tot i que bastida en pedra i maons, està arrebossada. Aquest edifici està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Carrer Santiago Russinyol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Ateneu Científic, Literari i Artístic de Maó

L'Ateneu Científic, Literari i Artístic de Maó es troba en un edifici que dona a dos carrers i a la plaça Esplanada de dues plantes. Segueix un estil arquitectònic tradicional dels habitatges senyorials dels segles xviii i xix de Maó. Des del 1906 s'ha fet càrrec de la Revista de Menorca, que era publicada des del 1888.
A la primera planta s'hi troben el Saló d'Actes A. Victory Taltavull, el Museu d'Història Natural, la Sala Màrius Verdaguer, la Sala de Tertúlies Fernando Rubió i Tudurí, dues sales de biblioteca, la Sala Vives Llull, i altres dependències administratives. A la segona planta s'hi troben aules on s'imparteixen classes de pintura, dibuix, música i idiomes.
Fou constituït oficialment l'any 1905. En el seu s'hi crearen entitats com la Cambra de Comerç, la Cambra Agrícola, el Grup Filharmònic (1916), els primers centres illencs de puericultura i lluita antituberculosa, un orfeó i grups excursionistes i esportius, com la Unió Esportiva Maó.

## Referències

* ↑ Font, Margarida «La seu de la intel·lectualitat». Sàpiens [Barcelona], núm. 74, 12-2008, p. 59. ISSN: 1695-2014.
* 1 2 3 «Ateneu Científic, Literari i Artístic de Maó». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Ateneu de Maó
# Amblyeleotris yanoi

Amblyeleotris yanoi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu i Indonèsia (Flores i Bali).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Aonuma, Y. & T. Yoshino. 1996. Two new species of the genus Amblyeleotris (Pisces: Gobiidae) from the Ryukyu Islands, Japan. Ichth. Research v. 43 (núm. 2): 161-168.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Capablanca

El Casal Independentista i Popular de Sabadell «Can Capablanca», popularment conegut com a Can Capablanca, és una entitat oberta, participativa i crítica nascuda el 2001 a Sabadell. Cinc anys després de la inauguració el contracte de lloguer es va acabar i no es va renovar. L'any 2006 va començar la cerca d'un nou local on allotjar el que havia de ser el nou projecte d'ampliació de la seu i la mateixa entitat.
Tres anys després de deixar l'antic local, es va inaugurar la nova seu del Casal. Es van obrir les portes del nou Casal, significava un salt qualitatiu i quantitatiu respecte a l'anterior. Un espai que garantia la permanència fins a l'any 2014, que incorporava la creació d'una cooperativa de treball associat, L'Espai de Cuina i Cultura de Can Capablanca, que gestionaria el bar-restaurant i un seguit d'espais i recursos que es posaven a disposició del conjunt de la societat. Al llarg de més de vint anys d'existència ha aconseguit propagar i visibilitzar notòriament les seves reivindicacions, així com estrènyer vincles amb altres entitats municipals com el Casal Popular El Tallaret, l'assemblea autogestionària de la Caserna de Sabadell o el col·lectiu feminista Justa Revolta. La cooperativa de treball associat responsable del restaurant del casal s'anomena Flama Roja, i comptà amb el jurista Xavier Pellicer com un dels seus membres.

## Referències

* ↑ «4t aniversari de Can Capablanca. 4 anys de compromís, treball i lluita!». Barcelona.indymedia.org, 04-03-2005. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ «Set anys de Can Capablanca». Vilaweb, 11-03-2008. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ «Can Capablanca estrena nou local coincidint amb el seu vuitè aniversari». Directe.cat, 14-03-2009. Arxivat de l'original el 2017-03-07. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ «Entrevista a L'Espai de Cuina i Cultura de Can Capablanca» (pdf). Butlletí d'Economia Cooperativa. Generalitat de Catalunya, núm. 28. Arxivat de l'original el 2012-04-14 [Consulta: 30 març 2021]. Arxivat 2012-04-14 a Wayback Machine.
* ↑ Ramon, Júlia. «L'icònic casal Can Capablanca fa 20 anys». ISabadell.cat, 29-03-2021. [Consulta: 30 març 2021].
* ↑ «“L’èxit s'obté amb una població mobilitzada”». ElPuntAvui.cat, 07-10-2021. [Consulta: 7 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Can Capablanca - Lloc web oficial
# Charles Manners (baix)

Charles Manners (Hoddesdon, 27 de desembre de 1857 - 3 de maig de 1935) fou un cantant anglès de la corda de baix.
Estudià a Dublin i a Londres en la Royal Academy of Music. El 1881 debutà, aconseguint l'any següent un gran èxit a la Savoia en el rol d'Iolanthe, que li valgué un gran nombre de contractes a Anglaterra i Amèrica. En unió amb Fanny Moody (1866-1945) amb qui s'havia casat el 1890, formà el 1897, la companyia d'òpera Moody-Manners, que després d'aconseguir èxits brillants a províncies, des de 1902 treballà a Londres, influint en gran manera en la música anglesa contemporània.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 10. (ISBN 84-239-4532-4)
# Ollari

L'Ollari, també anomenada gadaba, allar, mundi i konekor (que significa "poble del turó" en al·lusió a l'origen dels seus parlants) és una de les llengües dravídiques del grup central parlada per unes 20000 persones al districte de Koraput i zones d'Andhra Pradesh. S'escriu usant el mateix sistema que el telugu, idioma en què alguns nadius són bilingües.
Com altres llengües properes, l'ollari distingeix entre vocals llargues i breus. Presenta abundants sons oclusius i la resta de consonants han estat simplificades al llarg dels anys fins als nou fonemes actuals. L'eix principal que marca la conjugació verbal és la divisió entre els temps de passat i els altres.
# Behind Locked Doors

Behind Locked Doors és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Budd Boetticher (sota el nom d'Oscar Boetticher) i estrenada el 1948.

## Argument

Una periodista, Kathy Lawrence, sospita que el jutge Finlay Drake, buscat per la policia, s'ha refugiat en un asil de dements. Entra en contacte amb un detectiu privat, Ross Stewart, i li proposa introduir-se en l'establiment. Després, aquest accepta fer-se passar per al seu marit, després de fer-se internar. No sap que arriba a les portes de l'infern...

## Repartiment

* Lucille Bremer: Kathy Lawrence
* Richard Carlson: Ross Stewart
* Douglas Fowley: Larson
* Ralf Harolde: Fred Hopps
* Thomas Browne Henry: Dr. Clifford Porter
* Herbert Hayes: Jutge Finlay Drake
* Gwen Donovan: Madge Bennett
* Trevor Bardette: Mr. Purvis
* Kathleen Freeman: la infermera
* Tor Johnson: The Champ

## Al voltant de la pel·lícula

* Curiosament, aquesta pel·lícula, rodada el 1948, anuncia, setze anys per endavant, el Shock Corridor de Samuel Fuller.

## Referències

* ↑ «Behind Locked Doors». The New York Times.
# Atherina lopeziana

Atherina lopeziana és una espècie de peix pertanyent a la família dels aterínids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina, pelàgic-nerític i de clima tropical, el qual viu a les aigües costaneres del litoral.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des del golf de Guinea fins a la badia de Biafra, incloent-hi Cap Verd.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rossignol, M. & J. Blache, 1961. Sur le statut spécifique de deux poissons pélagiques du Golfe de Guinée. Anchoviella guineensis nov. sp. (Clupeiformes, Engraulidae) Atherina lopeziana nov. sp. (Mugiliformes, Atherinidae). Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 2) v. 33 (núm. 3): 285-293.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Atherina lopeziana» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Maugé, L.A., 1990. Atherinidae. P. 604-605. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Maugé, L.A., 1990. Atherinidae. P. 604-605.
* ↑ Reiner, F., 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.
* ↑ Afonso, P., F.M. Porteiro, R.S. Santos, J.P. Barreiros, J. Worms i P. Wirtz, 1999. Coastal marine fishes of São Tomé Island (Gulf of Guinea). Arquipélago 17(A):65-92.
* ↑ Osório, B., 1893. Estudos ichtyológicos acerca da fauna dos domínios portugueses na Africa, 3a. nota: Peixes marítimos das ilhas de S. Thomé, do Princípe e ilhéo das Rolas (continuação). J. Sci. Math. Phys. Nat. 3(10):136-140.
* ↑ Osório, B., 1898. Da distribuição geográfica dos peixes e crustáceos colhidos nas possessões portuguesas da África Occidental e existentes no Museu Nacional de Lisboa. J. Sci. Math. Phys. Nat. 5(19):185-207.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ambrosius Profe

Ambrosius Profe (Breslau, Wrocław en polonès, 1589 - 1661) fou un compositor alemany. Estudià teologia a Wittenberg, i fou cantor luterà a Jauer i organista de l'església de Santa Isabel de Breslau. Compongué Geistliche Concerte und Harmonien de 1 a 7 veus (Leipzig, 1641); Corollarium geistlicher Colectanearum (Leipzig, 1649); i una col·lecció de villancets, Genethliaca (1646).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 47, pàg. 786, ISBN 84-239-4547-2
# Can Dorca

Can Dorca és una masia situada al municipi d'Arbúcies, a la comarca catalana de la Selva. Se sap que la zona ha estat habitada des de la prehistòria per diverses troballes; concretament, a can Dorca es van trobar destrals polides. És part, junt amb altres jaciments arqueològics, del conjunt de jaciments de la vall de la riera d'Arbúcies.

## Referències

* ↑ «Can Dorca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «PLA ESPECIAL URBANÍSTIC i CATÀLEG ESPECÍFIC DE MASIES i CASES RURALS EN SÒL NO URBANITZABLE DEL MUNICIPI D’ARBÚCIES» ( PDF) p. 11. Ajuntament d'Arbúcies, 01-03-2023. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ Mateu, Quim. «Els primers pobladors i l'època ibèrica a Arbúcies». El Camí, 2007. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ Mataró, Montserrat «Els primers pobladors de la vall de la riera d’Arbúcies». Aixa, núm. 7, 1995 [Consulta: 30 abril 2024].
# Charles Marie August Ponchard

Charles Marie August Ponchard (París, 1824-1873) fou un tenor francès, fill del també cantant Louis Antoine Ponchard i net del compositor Antoine Ponchard.
Començà la seva carrera als vint anys, al Théâtre Français; el 1846 passà a l'Òpera i el 1847 a l'Opéra-Comique, on va romandre per espai de quaranta anys, primer com a tenor i després com a director d'escena. El 1875 fou nomenat professor de cant del Conservatori de París.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 46, pàg. 260 (ISBN 84-239-4546-4)
# Olleta

L'olleta (denominada també olla o olleta d'arròs) és un plat típic del País Valencià. És un guisat que inclou verdures, llegums, ossos i diferents carns i embotits i, en la major part dels casos, arròs. És un consistent plat únic típic en general de les comarques de l'interior del País Valencià, encara que també hi ha alguna variant a les comarques litorals. Durant anys va ser molt popular, ja que gràcies a la llarga cocció necessària per a la seua preparació (més de dues hores) es podia extraure tota la substància als talls de carn menys vistosos, per la qual cosa és un plat barat i complet gràcies a les verdures que hi incorpora.

## Variants

Pràcticament cada poble té la seua pròpia versió d'olla, si bé és possible generalitzar unes quantes receptes:
* Olla de recapte: Típica de Morella amb cecina.
* Olla de la Plana: És més o menys com a la resta del País llevat que mai du arròs, i que en dies de quaresma es fa un tipus d'olleta que no inclou productes carnis (només verdures com ara card, bledes, nap o garrofons).
* Olla segorbina: Amb cansalada i dues versions de card o de col.
* Olla xurra: molt semblant a l'anterior.
* Olleta de músic: Típica d'Alcoi amb carabassa i sense arròs perquè els músics que amenitzen les desfilades dels Moros i Cristians puguen menjar alguna cosa calent a la nit sense que es passe l'arròs.
* Olla gitana: Típica del Baix Vinalopó, el Baix Segura i la Regió de Múrcia.

## Altres plats similars

Hi ha altres plats valencians com l'arròs amb bledes, l'arròs amb fesols i naps o el blat picat que podrien classificar-se com a olletes, encara que no reben aquesta denominació.

## Referències

* ↑ Pérez Villalón, Clara. «Olleta alicantina» (en castellà). El País, 05-02-2019. [Consulta: 1r agost 2020].
* ↑ Vilas, Albert. «RECEPTA PAS A PAS: Olla de recapte», 23-11-2018. [Consulta: 1r agost 2020].
* ↑ «L'olleta de la Plana.» (en català). Agència de desembolupament local a Vila-real. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Recetas – Segorbe Puerta Abierta». [Consulta: 1r agost 2020].
* ↑ «Olla Churra» (en castellà), 01-12-2017. Arxivat de l'original el 2021-05-07. [Consulta: 1r agost 2020].
* ↑ «Olleta de Music». [Consulta: 1r agost 2020].
* ↑ «Recetas- Olla Gitana - Región de Murcia Digital». [Consulta: 1r agost 2020].