OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bryconamericus dahli

Bryconamericus dahli és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 33-36.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Patía i Mira.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Román-Valencia, C. 2000. Tres nuevas especies de Bryconamericus (Ostariophysi: Characidae) de Colombia y diagnóstico del género. Rev. Biol. Trop. v. 48 (núm. 2/3): 449-464.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Frigola (Cassà de la Selva)

Can Frigola és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció tradicional, amb murs de pedra i inicialment de planta quadrangular, basada en una estructura interna de tres crugies. La coberta és a dos vessants sobre embigats de fusta. N'és remarcable la porta dovellada de l'accés principal, amb pedra de Girona, així com les finestres de la primera planta, també de la mateixa pedra i una rapissa emmotllurades. Hi ha una pallissa amb murs de pedra i embigats de fusta que suporten la coberta, a dues aigües.

## Història

Les progressives ampliacions del mas s'han dut a terme per la banda de llevant, seguint el mateix tractament formal que l'edifici inicial.

## Referències

* 1 2 «Can Frigola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Dòlmens de la Serra de Santa Eulàlia

Els dòlmens de la Serra de Santa Eulàlia, o del Serrat de les Garberes, és un conjunt de dos monuments megalítics del límit dels termes comunals de Fullà i Serdinyà, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.

## Dolmen 1

El Dolmen 1 és el més septentrional dels dos de la Serra de Santa Eulàlia. És cosa de 300 metres més al nord que el número 2. Les seves coordenades són les exposades en la fitxa tècnica d'aquest article.
Està situat a la mateixa carena de la Serra de Santa Eulàlia, en el lloc on el camí que ressegueix la carena gira cap al nord-est.

## Dolmen 2

El Dolmen 2 és el més meridional dels dos de la Serra de Santa Eulàlia. És cosa de 300 metres més al sud que el número 1. Les seves coordenades són 42° 33′ 56.5″ N, 2° 20′ 47.4″ E﻿ / ﻿42.565694°N,2.346500°E﻿ / 42.565694; 2.346500, i la seva altitud, 698 m alt.
Està situat a la mateixa carena de la Serra de Santa Eulàlia, actualment en una cruïlla de camins.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics dels Pirineus Orientals

## Referències

* ↑ Lloc on es troba el Dolmen 1 de la Serra de Santa Eulàlia, en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Lloc on es troba el Dolmen 2 de la Serra de Santa Eulàlia, en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «46 - Cornellà de Conflent i 72 - Fullà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Giralt, Joseph «Notice historique sur la commune de Fuilla». Société agricole, scientifique et littéraire des Pyrénées-Orientales, núm. 50, 1909, pàg. 333-374. (. Perpinyà: Impr. Comet.)
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Cornellà de Conflent i Fullà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Índex metabòlic

L'Índex metabòlic s'utilitza en climatització per a aproximar-se a la sensació de comoditat tèrmica, avaluant la quantitat de calor que el cos humà necessita dissipar a l'ambient, segons l'activitat realitzada.
El cos humà consumeix energia per al seu manteniment, i l'obté en la digestió dels aliments. El residu energètic és calor, que el cos aprofita per a mantenir una temperatura adequada per als processos orgànics que en ell es produeixen (metabolisme basal).
L'òrgan encarregat de mantenir la temperatura interior del cos és la pell i ho fa dissipant més o menys calor, la qual cosa depèn de la producció de calor i de la temperatura de l'ambient. Es produeix més calor, com més gran sigui l'activitat física, però també varia depenent de l'edat (major com més jove), la grandària, el pes o el sexe del subjecte. Al relacionar la unitat de l'índex amb la unitat de superfície de pell, s'aproximen els valors per a una part d'aquestes diferències.
La unitat de mesura és el met (o equivalent metabòlic) quantitat de calor emesa per metre quadrat de pell.
Alguns exemples.

## Bibliografia

* M. A. Gálvez Huerta; et alt. (2013). «Instalaciones y Servicios Técnicos». Madrid (Sección de Instalaciones de Edificios. Escuela Técnica Superior de Arquitectura, U.P.M.). ISBN 97-884-9264-1253. (castellà)

## Vegeu també

* Metabolisme basal
# Corydoras melanistius

Corydoras melanistius és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners de les Guaianes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras melanistius» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1912. A revision of the South-American siluroid fishes of the genus Corydoras, with a list of the specimens in the British Museum (Natural History). Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 10 (núm. 56): 209-220.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bryconamericus huilae

Bryconamericus huilae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones d'alta altitud.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: curs superior del riu Magdalena (Colòmbia).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Román-Valencia, C. 2003. Descripción de tres nuevas especies de Bryconamericus (Pisces: Ostariophysi: Characidae) de Colombia. Memoria, Fund. La Salle Cien. Nat. Núm. 155 (for 2001): 31-49.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Fullana

Can Fullana és un edifici unifamiliar de Palma situat al carrer de Faust Morell (núm. 9), a la barriada de Pere Garau.
Es tracta d'un edifici projectat el 1936 per l'arquitecte Guillem Forteza amb la col·laboració del seu delineant Miquel Fullana, qui també encomanà el projecte. L'edifici fa parella amb Can Ferrer, també obra de Forteza (1939).
Amb aquests edificis, es percep com Forteza és influït per les noves arquitectures centreeuropees. Es caracteritzen per plantes asimètriques en forma de L o Z i geometries més dinàmiques: les cobertes passen a ser planes de remat amb fiola horitzontal i s'hi afegeixen jàsseres penjades i pilars de formigó.

## Referències

* ↑ Bibiloni, Gabriel. Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012, p. 313. ISBN 978-84-616-2222-1.
* ↑ «Casa Ferrer i Can Fullana». Guia urbana de l'eixample de Palma. Itinerari 3. Palma XXI, 2019.
* ↑ Mayol Amengual, Jaume. L'arquitectura escolar de Guillem Forteza 1917-1943 (tesi). Universitat Politècnica de Catalunya.
# Echinogobius hayashii

Echinogobius hayashii és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i associat als esculls de corall que viu entre 1-20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó i Austràlia Occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Iwata, A., S. Hosoya i Y. Niimura, 1998. Echinogobius hayashii, a new genus and species of Gobiidae. Ichth. Research v. 45 (núm. 2): 113-119.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Île de Batz

L'île de Batz, en bretó:Enez-Vaz, és una illa de França situada al nord del departament francès de Finistère, a la Bretanya davant de Roscoff. Constitueix una comuna francesa (commune) anomenada « Île-de-Batz ».

## Etimologia

No hi ha cap etimologia versemblant per aquest nom. L'explicació sobre el bretó bazh (bastó) és fantasiosa.

## Geografia

L'île de Batz forma part de les Îles du Ponant.
Fa 3, 5 km de llarg i 1,5 km d'ample. El clima és oceànic, amb només dos dies de gelada de mitjana cada any, i permet uns cultius hortícoles diversificats i de qualitat.

## Història

Segons la llegenda, Pol Aurélien, un monjo evangelitzador del País de Gal·les hi desembarcà l'any 525 i vencé el dragó que terroritzava els habitants de l'illa. Va fer construir un monestir l'any 530.
Al segle ix els vikings van fer d'aquesta illa una base avançada per les seves expedicions al continent. Dels segles XIV al segle xviii els anglesos atacaren diverses vegades aquesta illa.
L'any 1897 Georges Delaselle, afeccionat a la botànica va iniciar la construcció d'un jardí de plantes subtropicals, el va vendre l'any 1937 i encara existeix.

## Notes i referències

* ↑ B. Tanguy, Dictionnaire des noms de communes, trèves et paroisses du Finistère, origine et signification, Ar Men/Chasse)Marée, 1990, p. 38.
* ↑ «Le Jardin Delaselle». Arxivat de l'original el 2012-06-25. [Consulta: 9 març 2012].

### Bibliografia

* Atlas des îles de l'Atlantique (France); Collection "Références" du Commissariat général au Développement durable, Juin 2009, 51 pages.
* Paysages de l'île de Batz. Réflexions sur le devenir d'un paysage îlien, Armorica 8, 1999.
* Castel (Yves-Pascal). Les croix et calvaires de l'île de Batz, Les Cahiers de l'Iroise, 1981.
* Duchesne (B.). Images de Roscoff et de l'île de Batz, Ed. Le Doaré, Chateaulin, 1981, 31 p.
* Hillion (D.). Île de Batz, Ed. Ouest-France, Rennes, 1996, 32 p.
* Priser (L.). L'île de Batz, Ed. Le Doare, Châteaulin, 1983, 14 p.
* Jean William Hanoteau - Alain Soularue. "Batz, mémoires d'une île", NSA Bastille,2010, 104 p.
* Morgane Soularue - "Batz, saveurs d'une île", NSA Bastille, 2011, 64 p.

## Enllaços externs

* Le site officiel du Syndicat d'Initiatives de l'île de Batz
# Tomàs de Banyuls i de Llupià

Tomàs de Banyuls i de Llupià (1556-1627) senyor de Nyer, fou un donzell català conegut sobretot per ser l'iniciador de les bandositats dels Nyerros en contra dels Cadells per la preeminència als Comtats de Rosselló i Cerdanya i que van sacsejar la Catalunya moderna bona part del segle xvii. Descendia dels Banyuls medievals, es casà amb Úrsula d'Orís i de Foixà (+ 1601), i era l'avi de Tomàs de Banyuls i d'Orís.

## El poder dels Banyuls

A principis del segle xvii aquesta família nord-catalana posseïa nombroses fargues que havia anat comprant al llarg i ample de les vegueries del Conflent, el Vallespir (a Leca i Montferrer), el Capcir, la Cerdanya i a la vall de Camprodon). Aquest domini del mercat els reportava un benefici de 2.000 lliures l'any, però a la vegada els va enfrontar amb altres senyors fargaires. A més a més van rebre la baronia de Sales de Llierca. Eren vassalls dels vescomtes d'Èvol.

## Biografia

Tomàs va rebre la senyoria de Nyer del seu pare el 1576. Va mobilitzar una bandositat que actuà pel Conflent i la Cerdanya, els membres de la qual s'anomenaren nyerros. Arran d'una escaramussa amb el sometent de Vilafranca del Conflent les autoritats el gitaren de pau i treva el 1579. Lluny d'aturar les bandositats, el 1580 Banyuls va continuar bandolejant pel Conflent i la Cerdanya, va assaltar el castell de Puigcerdà i la vila de Vilafranca, i va atacar la família Llupià que eren senyors de Castellnou i amb la qual es barallava per la propietat de diverses fargues i boscos. El 1581 els soldats del virrei i els sometents locals van acabar assetjant Tomàs de Banyuls i els seus bandolers al seu castell de Nyer i a la Bastida d'Oleta.
Va ser durant aquesta època quan es va forjar l'enemistat amb el senyor d'Arsèguel, Joan Cadell, que com a veguer del Conflent li havia plantat cara.
Vençut a finals del 1581, fou bandejat i obligat a lluitar a les campanyes d'Itàlia al servei del rei. El 1588 ja havia tornat, perquè aquest cop era ell qui ajudava a assetjar el castell d'Arsèguel. Cap al 1590 podria ser que Banyuls estigués participant en els exèrcits castellans que Felip II va deixar a la Union Catholique francesa per tal de destronar el rei Enric IV, en aquell moment encara oficialment hugonot.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Mestre, 1998: p. 95, entrada: "Banyuls"
* ↑ «Tomàs de Banyuls i de Llupià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Obres referenciades

* Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 1.147 p.; p. 95 entrada: "Banyuls". ISBN 84-297-3521-6.
# Ni d'Àries

Ni d'Àries (ν Arietis) és una estrella de la constel·lació d'Àries. És una nana de la seqüència principal del tipus A de la magnitud aparent +5,45. Està aproximadament a 347 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.

## Enllaços externs

* SIMBAD
* Aladin previewer