OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jorge Sastre

Jorge Sastre és un músic, investigador i professor universitari espanyol, conegut pel seu treball en la combinació de la música, les tecnologies musicals i les ciències matemàtiques. Actualment és catedràtic a la Universitat Politècnica de València (UPV) i director del Grup d'Arts Performatives i Tecnologia (PerformingARTech). També és el creador del sistema Soundcool, un projecte innovador de creació musical col·laborativa que utilitza dispositius mòbils, tauletes i realitat augmentada.

## Formació acadèmica i trajectòria

Jorge Sastre va iniciar els seus estudis musicals amb el piano, compaginant-los amb la seva formació en enginyeria de telecomunicacions. Va obtenir el Premi Fin de Carrera, el Premi al Rendiment Acadèmic de la Generalitat Valenciana i el Premi Nacional d'Enginyers de Telecomunicació. També va obtenir el doctorat en Ciències Matemàtiques Cum Laude.
Va estudiar piano al Conservatori Superior Joaquín Rodrigo de València, on va perfeccionar-se amb mestres com Luca Chiantore i va rebre classes magistrals de Bruno Ambrosini. Posteriorment, va ampliar els seus estudis de composició i música per ordinador a la Carnegie Mellon University (Pittsburgh, EUA), estudiant amb Leonardo Balada i Roger Dannenberg.

## Investigació i Projectes

Jorge Sastre ha dirigit nombrosos projectes d'investigació finançats per entitats com el Ministeri d'Educació, la Generalitat Valenciana, Telefónica I+D i la Fundació Daniel i Nina Carasso. És autor de més de 70 publicacions en revistes internacionals i congressos.
El seu sistema Soundcoolha estat reconegut internacionalment, participant en esdeveniments com el World Science Festival de Nova York. A més de la seva tasca tecnològica, ha compost diverses obres per a orquestra, grups de cambra i solistes, que han estat interpretades en sales de renom com el Carnegie Music Hall de Pittsburgh, el Palau de les Arts Reina Sofia de València i el Teatre Principal de València.

## Premis i reconeixements

Jorge Sastre ha rebut diversos premis al llarg de la seva carrera, incloent el Premi Bankia al Talent Musical de la Comunitat Valenciana. La seva obra es caracteritza per la fusió de la composició algorítmica amb tecnologies musicals, sempre amb l'objectiu de trobar noves formes d'expressió artística.

## Referències

* ↑ «Blog Master en Música i Cursos de Música Electrònica». UPV. [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ 20minutos. «El proyecto de creación colaborativa Soundcool aborda una "nueva etapa de crecimiento" como spin-off» (en castellà), 15-04-2021. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Personal investigador de la UPV y Fisabio prueban el uso de Soundcool para la estimulación cognitiva de personas con Alzheimer | Puntocomunica: Comunicación 2.0» (en castellà), 12-11-2021. [Consulta: 11 octubre 2024].
# Arqueta de Palència

L'Arqueta de Palència és una arqueta andalusina considerada una obra cabdal de l'art andalusí de l'època de les taifes. Fou construïda per l'artesà de Conca Abd-ar-Rahman ibn Zayyan l'any 441 de l'Hègira, entre 1049 i 1050. Va pertànyer al tresor de la catedral de Palència i actualment es conserva al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya, a Madrid, amb el núm. d'inventari 57371.

## Descripció

És una arqueta de forma rectangular amb tapa troncopiramidal. És de fusta revestida de cuir i recoberta amb plaques de vori calades i decorades amb un atauric en què s'intercalen paons, gaseles i grius acarats, així com escenes de cacera: un lleó atacant un cérvol i uns caçadors caçant. A més, en el vori hi ha una extensa inscripció en àrab amb caràcters cúfics.
Les plaques de vori se sostenen per unes tires de coure esmaltat d'estil romànic, foses al taller de Silos.
La talla de les plaques de vori continua la tradició califal, tot i que el relleu és més pla i la interpretació dels motius vegetals i cinegètics és més esquemàtica.
L'existència de dues peces més produïdes a Conca per la mateixa època ha plantejat la hipòtesi de l'existència en aquesta localitat, en època taifa, d'un taller de treball del vori. Les altres obres són l'arqueta de Silos, actualment al Museu de Burgos, fabricada el 1026, i el pot de la catedral de Narbona, coetani de l'anterior.

## Història

Gràcies a la inscripció, se sap que la construí l'artesà Abd-ar-Rahman ibn Zayyan a Conca l'any 441 de l'Hègira, que es correspon amb els anys 1049 i 1050. També ens explica que fou un encàrrec d'Hussam-ad-Dawla, làqab d'Ismaïl ibn al-Mamun, fill de l'emir de Tulàytula Yahya al-Mamun.
Tot i que no se sap com hi arribà, acabà al tresor de la catedral de Palència, on fou reutilitzada com a reliquiari.
L'any 1911 el bisbe, juntament amb el capítol de la catedral, va donar l'arqueta al Museu Arqueológic Nacional d'Espanya.

## Referències

* ↑ «Ficha. Arqueta de Palencia». [Consulta: 24 octubre 2020].

## Bibliografia

* El Legado científico andalusí : Museo Arqueológico Nacional, Madrid : abril-junio 1992 (en castellà). Madrid: Centro Nacional de Exposiciones. Ministerio de Cultura, Dirección General de Bellas Artes y Archivos, 1992. ISBN 84-7483-819-3.
# Hostal Nou (Morella)

L'Hostal Nou és un nucli de població del municipi valencià de Morella (els Ports). El 2009 tenia 40 habitants.
Situat al sud-est de la ciutat, a escassos dos quilòmetres d'aquesta a la dreta del riu Bergantes vora la carretera N-232. Als voltants del nucli s'han construït dos petits polígons industrials. L'Hostal Nou està inclòs dins la dena Segona del Riu, de la qual fa les funcions de capçalera o capital.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor de la Comunitat Valenciana, 2009». Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 24 agost 2010].

## Enllaços externs

* Dena Segona del Riu Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine.
* «Hostal Nou (Morella)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Alexander James Phipps

Alexander James Phipps fou un músic anglès del segle xix.
Estudià a la reial Acadèmia de Música de Londres, i tingué com a professors a Holmes i al doctor Charles Steggall, aleshores director de cor a Oxford. El 1866 fou nomenat organista de Birkenhead, i més tard ocupà altres càrrecs relacionats amb la seva professió.
Se li deuen l'oratori Paràbola de les verges nècies i prudents moltes antífones i melodies vocals. És autor, a més, d'una Guia Musical.

## Referències

* ↑ * Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 44, pàg. 398. (ISBN 84-239-4544-8)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 398. (ISBN 84-239-4544-8)

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Alexander James Phipps en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Óblast de Kursk

L'óblast de Kursk (en rus Ку́рская о́бласть, transliterat Kúrskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.
El seu centre administratiu és la ciutat de Kursk. Segons el cens del 2021, l'óblast de Kursk tenia una població d'1.082.458 habitants.

## Vegeu també

* Sudja
* Lgov

## Referències

* ↑ «Óblast de Kursk». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Оценка численности постоянного населения по субъектам Российской Федерации». Federal State Statistics Service. [Consulta: 1r setembre 2022].
# Joan de Peguera i Claris

Joan de Peguera i Claris (Manresa, segle XVI - Barcelona, 1645) fou un cavaller i polític català.

## Biografia

Era fill de Lluís de Peguera i cosí de Pau Claris. Entre 1597 i 1598 es destacà en la lluita contra els francesos al Rosselló. El 1638 era delegat de la Generalitat al Consell de Cent en els debats sobre la repressió del contraban.
Fet editar de manera pòstuma la Pràctica, forma i estil de celebrar corts en Catalunya (1632).

## Referències

* 1 2 3 «Joan de Peguera i Claris». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lluis (II) de PEGUERA». geneanet. Martín Rodríguez.
# Hostal Vell (Sant Just Desvern)

L'Hostal Vell és un edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un vell edifici que ha patit nombroses transformacions essent l'estat actual força deteriorat. Sembla que originàriament era una masia de planta basilical. Posseeix una campana en un escut de pedra a la façana, símbol del municipi. Destaca la reproducció de la Creu de l'Hostal Vell, ja que l'original es va traslladar a un altre indret.

## Història

Primitiva Casa de la Vila, on s'hi afegiren la "carnisseria" (1617), el "pes del blat" i "el pou comú" (1682). Possible ampliació de l'hostal el 1700. El 1773 s'adaptà la casa per a fer-hi estudi, prenent el nom de "Lo Estudi". El 1798 es produeix el trasllat de l'hostal a la carretera.

## Referències

* 1 2
# Hort del Sastre

L'Hort del Sastre és un antic hort, ara abandonat, del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Està situat a la dreta del barranc de Sant Gregori, al nord-est de la Boïga de Sant Miquel, a l'esquerra del barranc de Rius.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Esquirol d'Abert

L'esquirol d'Abert (Sciurus aberti) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Mèxic i els Estats Units. El seu hàbitat natural són els boscos de pi ponderosa i altres pins, tot i que també està present als boscos mixtos de coníferes. Està amenaçat per la desforestació.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del militar estatunidenc John James Abert.

## Referències

* ↑ Linzey, A.V. Sciurus aberti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 octubre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 2. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Alexandre Guilmant

Félix Alexandre Guilmant (Boulogne-sur-Mer, 12 de març de 1837 - Meudon, 29 de març de 1911) va ser un organista i compositor francès.
Alumne del seu pare, després de Jacques-Nicolas Lemmens, va arribar a ser organista i professor a la seva vila natal. El 1871 va ser nomenat organista de l'Església de la Santa Trinitat de París. Des d'aquell moment la seva carrera de concertista virtuós s'enlaira, tant a Europa com a Amèrica.
El 1894 va fundar la Schola Cantorum de París (amb Charles Bordes i Vincent d'Indy), i va succeir a Charles-Marie Widor en la classe d'orgue del Conservatori de París el 1896, on va tenir entre altres alumnes el belga Gaston Dethier i, els estatunidencs Arthur Farwell, Dickinson i Frederick William Schlieder, al frances Amédée Gastoué. Amb André Pirro, va publicar una col·lecció de partitures, Archives des Maîtres de l'Orgue, recollint les composicions de molts autors clàssics francesos (en 10 volums, de 1898 a 1914). Va procedir de la mateixa manera amb els mestres estrangers amb «L'École classique de l'Orgue» (25 volums, de 1898 a 1903).
Paral·lelament, es va dedicar a la composició, i particularment per al seu instrument. Cal citar les Pièces dans différents styles pour orgue (18 col·leccions), 8 Sonates, o en un registre més litúrgic les seves nadales, Soixante interludes dans la tonalité grégorienne, els 12 quaderns de L'organiste pratique, els 10 quaderns de L'Organiste liturgique... A més de música per a orgue, Guilmant va compondre música de cambra, música vocal (en especial misses per a cor i orgue), una simfonia cantata (Ariane), així com una obra escènica (Bethsabée).
Convé subratllar que les seves sonates per a orgue, bé que batejades així pel seu autor, són en realitat simfonies per a orgue perquè segueixen la seva forma i estructura. En el domini de l'orgue simfònic, va compondre una Légende et Final symphonique en re menor, opus 71, el 1888, i un Morceau symphonique en la menor, opus 88, el 1892.

## Referències

* 1 2 Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 414. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 215 (ISBN 84-239-4574-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1048 (ISBN 84-239-4554-5)
# Óblast de Moscou

L'óblast de Moscou (rus: Моско́вская о́бласть, Moskóvskaia óblast, pronunciat) també anomenada Podmoscòvia (rus: Подмоско́вье, Podmoskòvie, literalment: sota Moscou), és un subjecte federal de Rússia. No té capital i s'administra des de Moscou, que com a ciutat federal no en forma part i s'administra independentment de l'óblast.
Localitats de l'óblast amb més de 20.000 habitants l'1 de gener de 2009 :
| Balaixikha | 192,800 | Klímovsk | 56,000 |
| Khimki | 186,300 | Vídnoie | 54,600 |
| Podolsk | 182,400 | Friàzino | 53,000 |
| Koroliov | 175,400 | Litkàrino | 52,000 |
| Mitisxi | 164,300 | Dzerjinski | 44,800 |
| Liúbertsi | 158,900 | Kaixira | 39,300 |
| Kolomna | 148,400 | Protvino | 37,200 |
| Elektrostal | 146,300 | Troitsk | 36,800 |
| Odintsovo | 128,000 | Iubileini | 32,500 |
| Jeleznodorojni | 125,300 | Istra | 32,100 |
| Sérpukhov | 123,400 | Nakhabino | 33,300 |
| Orékhovo-Zúievo | 121,600 | Krasnoznàmensk | 32,300 |
| Noguinsk | 115,600 | Lukhovitsi | 31,900 |
| Sxólkovo | 113,900 | Sxerbinka | 31,700 |
| Sérguiev Possad | 107,500 | Xatura | 31.000 |
| Jukovski | 104.400 | Likinó-Duliovo | 31.000 |
| Krasnogorsk | 100.900 | Mojaisk | 30.500 |
| Púixkino | 98.300 | Tomilino | 29.300 |
| Voskressensk | 91.100 | Dédovsk | 27.900 |
| Domodédovo | 88.200 | Krasnoarmeisk | 26.200 |
| Ràmenskoie | 83,200 | Kúbinka | 26,200 |
| Réutov | 82,700 | Oziori | 25,900 |
| Dolgoprudni | 82,300 | Zaraisk | 24,000 |
| Klin | 80,900 | Kalininets | 23,900 |
| Txékhov | 73,600 | Volokolamsk | 23,900 |
| Naro-Fominsk | 71,600 | Lossino-Petrovski | 22,300 |
| Lóbnia | 69,500 | Stàraia Kupavna | 21,300 |
| Iegórievsk | 66,700 | Roixal | 21,100 |
| Stúpino | 66,100 | Elektrogorsk | 20,900 |
| Dmítrov | 62,900 | Elektroügli | 20,600 |
| Dubnà | 62,500 | Txernogolovka | 20,500 |
| Pàvlovski Possad | 61,600 | Kotélniki | 20,400 |
| Solnetxnogorsk | 56,600 | Púsxino | 20,200 |
| Ivantéievka | 56,400 | Kraskovo | 20,100 |

## Vegeu també

* Lotoixinó
# Vera Atkins

Vera Maria Rosenberg, coneguda com a Vera May Atkins o Vera Atkins, i col·loquialment com La mestra, (Galați, 16 de juny, 1908 - Hastings, 24 de juny, 2000) va ser una espia britànica d'origen romanès que va exercir durant la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Atkins era filla de jueus. La seva mare, Hilda Atkins, era anglesa i el seu pare, Max Rosenberg, alemany. A la dècada de 1930, Vera Atkins va ser naturalitzada britànica, i el 1933, després de la defunció del seu pare, va emigrar al costat de la seva mare a Londres. Va estudiar a Lausana i Londres, i es va graduar en Llengües Modernes a la Sorbona de París. A París la va reclutar com a espia el canadenc William Stephenson, el mateix que va inspirar a Ian Fleming per a crear la figura de James Bond.
El 1940, a l'inici de la Segona Guerra Mundial, Atkins va fugir a Londres. Allí, la seva primera missió va ser intentar desxifrar els codis Enigma d'Alemanya. Va formar part de Direcció d'Operacions Especials britànica reclutant i entrenant espies com la nord-americana Virginia Hall, i organitzant cèl·lules per a la seva secció F (de França). Encara que el cap de la secció F era Maurice Buckmaster, molts consideraven a Atkins el cervell darrere seu. Va ser la cap de les dones espies que es van llançar en paracaigudes durant la guerra per coordinar la resistència. Després de la guerra, va formar part de la Secció Jurídica de la Comissió Britànica de Crims de Guerra a Alemanya per intentar localitzar els agents que no van tornar dels camps de concentració.
Va morir a Hastings, Sussex, el 24 de juny de 2000 a l'edat de 92 anys. Es creu que Atkins va poder inspirar Ian Fleming en la creació del personatge Miss Moneypenny a James Bond.

## Reconeixements

Va rebre la Creu de Guerra. El 1987 va ser nomenada Comandant de la Legió d'Honor pel govern de França. El 1997 va ser nomenada comandant de l'Ordre de l'Imperi Britànic per la reina Isabel II.

## Referències

* 1 2 3 4 «Vera Atkins» (en anglès). the Guardian, 06-07-2000. [Consulta: 29 juny 2021].
* 1 2 Noticias, Diario de. «Reino Unido: en busca de la 'Escuela de Mata-Haris'» (en castellà). www.noticiasdenavarra.com. [Consulta: 29 juny 2021].
* 1 2 3 4 5 6 «Señoras que espiaban y volaban trenes» (en castellà). Traveler, 04-02-2021. [Consulta: 29 juny 2021].
* 1 2 «Vera ATKINS – a Romanian MATA HARI in the services of the SOE». [Consulta: 29 juny 2021].
* 1 2 «Vera May Atkins (1908-2000): homenaje de Find a...» (en castellà). es.findagrave.com. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «Virginia Hall, la 'dama coja' que puso en jaque a la Gestapo» (en castellà). La Vanguardia, 24-10-2020. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «Vidas contadas - Vera Atkins - 22/08/12» (en castellà). RTVE.es, 22-08-2012. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «ATKINS, Vera May» (en anglès britànic). Gerry Holdsworth Special Forces Charitable Trust. [Consulta: 29 juny 2021].
* 1 2 .
* ↑ Freebury, Jane. «Bland telling of remarkable stories» (en anglès australià). The Canberra Times, 26-12-2020. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ News, Deseret. «Spymaster Vera Atkins dies at 92» (en anglès). Deseret News, 27-06-2000. [Consulta: 29 juny 2021].

## Enllaços externs

* Vera Atkins
# Arseni Koresxenko

Arseni Nikolàievitx Koresxenko, rus: Арсений Николаевич Корещенко (Moscou, 18 de desembre de 1870 - Khàrkiv, Ucraïna, 6 de gener de 1921) fou un compositor rus.
Estudià en el Conservatori de la seva ciutat natal, del qual en fou professor de composició, com també de l'Escola Sinodal.
Va compondre les òperes La festa de Belsazar (Moscou, 1892); El palau de gel (Moscou, 1900), i L'àngel de la mort; entreactes i cors per a Els Troyans i Ifigenia in Aulida; Escena poètica; Conte; Dos quadres simfònics; Suite armènia; Escena lírica; Imatges musicals, per a orquestra, així com nombroses i diverses composicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3506 (ISBN 84-239-4582-0)
# Hostal de Can Bonastre

L'Hostal de Can Bonastre és una obra del municipi de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Típica masia catalana de principis de segle que ha estat condicionada per a ser un hostal. Formada per una façana de tres cossos, el central sobresurt notablement dels laterals, incorporant-hi tres petites finestres amb arcs escarsers de totxo vermell i una placa de marbre blanc que fa referència als orígens de la casa. La resta del conjunt ha quedat notablement modificat degut al nou ús de l'edifici.

## Història

És amb el nom de Casa Nova de Bonastre que hom troba les primeres dades de la masia. Fou construïda probablement entre el 1746 i 1752. La planta de la casa i la façana conserven la mateixa estructura, encara que amb diferents mides, que la casa fonamental de la hisenda, Can Bonastre de Mas Pujó. No són molt clars els motius pels quals en Bautista Bonastre edifiqués en la mateixa hisenda una casa de tanta envergadura per tenir-hi solament uns masovers. No obstant podria radicar tota la importància de la casa en els grans cellers, avui convertits en menjadors, que deurien tenir un paper molt important si es té en compte la seva gran estructura no gaire corrent en les masies de la zona, i que fan pensar que el seu origen fos anterior al segle xviii.

## Referències

* 1 2
# Horta

«Horta» té aquests significats:
* Horta o hort, camp de cultiu irrigat
* Unió Atlètica d'Horta, club de futbol del barri d'Horta de Barcelona
* Horta (mitologia), deessa etrusca
* HORTA (mineria), tecnologia de posicionament geogràfic subterrani utilitzada en la mineria.
* Horta (amanida), amanida grega a base de verdures bullides
* Toponímia:
** Horta de Múrcia, comarca de la Regió de Múrcia
** L'Horta de València, comarca natural del País Valencià que inclou l'Horta Sud i l'Horta Nord, i incloïa la desapareguda Horta Oest
** Horta de Sant Joan, poble de la Terra Alta
** Horta de Lleida, sector eminentment rural del municipi de Lleida
** Horta (antic municipi) del pla de Barcelona
*** Barri d'Horta, barri del districte d'Horta-Guinardó a la ciutat de Barcelona
*** Estació d'Horta, estació de la Línia 5 del metro de Barcelona al barri d'Horta
*** Estació d'Horta (FBG), estació de ferrocarril de la línia Barcelona-Granollers-Girona al municipi de Sant Andreu de Palomar
*** Riera d'Horta
*** L'església de Sant Joan d'Horta
*** Horta-Guinardó, districte de la ciutat de Barcelona
** Horta (Açores), ciutat de Portugal
** Horta (llatí) o Orte (italià), ciutat italiana
** Horta d'Avinyó, poble del municipi d'Avinyó i antic municipi de la comarca del Bages
*** Santa Maria d'Horta, església parroquial d'Horta d'Avinyó d'origen romànic i antic municipi del Bages
* Cognom:
** Gerard Horta i Calleja, poeta, escriptor, antropòleg, professor universitari i activista polític català.
** Joaquim Horta i Massanés, poeta, traductor i editor català.

## Vegeu també

* Orta, ciutat de l'Anatòlia Central
# Esquirol d'Allen

L'esquirol d'Allen (Sciurus alleni) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de Mèxic, on viu a altituds d'entre 600 i 2.550 msnm. S'alimenta de larves, insectes adults, anurs, cacauets, blat de moro, civada, pomes, préssecs, mangos, prunes, raïm i tomàquets. Els seus hàbitats naturals són les rouredes i els boscos de roures i pins. Està amenaçat per la caça i la desforestació.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg i ornitòleg estatunidenc Joel Asaph Allen.

## Referències

* ↑ De Grammont, P. C.; Cuarón, A. Sciurus alleni. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 18 desembre 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 8. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Alexandre Malibran

Alexandre Malibran (París, 1823 - 1867) fou un violinista i compositor francès del romanticisme.
Als vint-i-dos anys es traslladà a Alemanya amb la seva esposa, la qual era una pianista de talent, i residí a Cassel, on fou deixeble de Ludwig Spohr. Tornà a París hi fundà un periòdic musical titulat L'Unionn Instrumentale, que no tingué acceptació, pel que es traslladà novament a Alemanya i s'establí a Frankfurt.
El 1864 fundà a Brussel·les Le Monde Musical, que també fracassà, i el 1865 intentà organitzar a París una societat de concerts populars, a imitació de la de Pasdeloup, empresa en la que tampoc fou gaire afortunat, i acabà els seus dies en la misèria.
Deixà obertures, simfonies, misses, quartets, etc., i una biografia de Spohr en alemany (Frankfurt, 1860).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 32, pàg. 523 (ISBN 84-239-4532-4)
# Óblast de Smolensk

L'óblast de Smolensk (en rus Смол́енская о́бласть, Smolènskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.

## Vegeu també

* Sneberka
* Sitxovka
* Dukhovsxina
* Vélij