OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ús en indicació no autoritzada

L'ús en indicació no autoritzada és l'ús de medicaments per a una indicació, grup d'edat, dosificació o via d'administració no aprovats.

## Referències

* ↑ Randall S. Stafford «Regulating Off-Label Drug Use — Rethinking the Role of the FDA». N Engl J Med, 358, 14, 2008, pàg. 1427–1429. DOI: 10.1056/NEJMp0802107. PMID: 18385495.
# Casa Borràs (la Riera de Gaià)

La Casa Borràs és un casal de la Riera de Gaià (Tarragonès), catalogat com a bé cultural d'interès local. L'escut d'armes present a la façana està catalogat com a bé cultural d'interès nacional.

## Història

La casa fou propietat dels Carbonell, nissaga de la qual l'última representant fou Clara de Carbonell i Sabater (1631-1710), casada amb Francesc de Borràs i Martí (1633-1695). A finals del segle xviii, el seu besnet Albert de Borràs i de Magarola (1740-1798), marquès consort de la Bàrcena, va reformar l'edifici i hi va col·locar el seu escut.

## Descripció

La casa Borràs sembla més aviat un palau, i des de fora té certes formes que fan pensar en una fortalesa. Els seus murs quasi toquen els de l'església i les seves proporcions són una mica irregulars i s'estenen al llarg de tot el carrer Major. És un gran edifici de planta rectangular amb una torratxa en un extrem que sobresurt del conjunt.
A la façana hi ha dues portes d'accés cobertes amb llindes arquitravades. Al pis noble hi ha artístiques finestres i una petita galeria correguda que està coronada per una torre molt airosa. També hi ha un escut quarterat en creu amb les armes dels Borràs (un castell amb dos lleons rampants), dels Magarola (un rectangle en posició vertical amb ones rodejat d'estels), dels Roger de Llúria (quatre barres verticals) i dels Reard (una torre sobre ones). L'escut està rodejat de volutes i a sobre té una corona i un elm de perfil.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Borràs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Escut de Casa Borràs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 Muntanya i Martí, Maria Teresa; Santmartí i Roset, Montserrat. La Riera de Gaià (Ardenya, Montoliu i Virgili): la seva terra, la seva gent. Institut d'Estudis Catalans, 2023, p. 75-76.
* ↑ «Maria Clara CARBONELL y SABATER». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Francisco de BORRAS». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Albert de BORRAS y de MAGAROLA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ Rovira, 2005, p. 28.

## Vegeu també

* Casa Borràs (Barcelona)
* Can Magarola (Alella)

## Bibliografia

* Rovira, Salvador-J. Els Marquesos de la Bàrcena i la Riera de Gaià. Cossetània Edicions, juliol 2005. ISBN 978-84-97911-30-6.

## Enllaços externs

* «Casa Borràs». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Alice Through the Looking Glass

Alice Through the Looking Glass és una pel·lícula d'aventures i fantasia britanico-estatunidenca de 2016, dirigida per James Bobin, escrita per Linda Woolverton i produïda per Tim Burton, Joe Roth, Suzanne Todd i Jennifer Todd. Està basada en els personatges creats per Lewis Carroll i és la seqüela de la pel·lícula de 2010 Alice in Wonderland. La cinta és protagonitzada per Johnny Depp, Anne Hathaway, Mia Wasikowska, Matt Lucas, Rhys Ifans, Helena Bonham Carter i Sacha Baron Cohen, a més de comptar amb les veus de Stephen Fry, Michael Sheen, Timothy Spall i Alan Rickman, en la que va ser la seva última pel·lícula.

## Repartiment

* Mia Wasikowska - Alice Kingsleigh
* Johnny Depp - Tarrant Hightopp, el Mad Hatter.
** Louis Ashbourne Serkis - Tarrant Hightopp petit
* Helena Bonham Carter - Iracebeth of Crims, Red Queen
** Leilah de Meza - Iracebeth petita
* Anne Hathaway - Mirana of Marmoreal, White Queen.
** Amelia Crouch - Mirana petita
* Sacha Baron Cohen - Time
* Rhys Ifans - Zanik Hightopp
* Matt Lucas - Tweedledum and Tweedledee
* Lindsay Duncan - Helen Kingsleigh
* Leo Bill - Hamish Ascot
* Geraldine James - Lady Ascot
* Joanna Bobin - Alexandra
* Andrew Scott - Dr. Addison Bennett
* Ed Speleers - James Harcourt
* Richard Armitage - King Oleron
* Hattie Morahan - Queen Elsemere
* Simone Kirby - Tyva Hightopp
* Hawkes - Bim Hightopp
* Siobhan Redmond - Bumalic Hightopp
* Frederick Warder - Poomally Hightopp
* Eve Hedderwick Turner - Baloo Hightopp
* Tom Godwin - Pimlick Hightopp

### Veus

* Alan Rickman - Absolem
* Stephen Fry - Cheshire
* Michael Sheen - Nivens McTwisp
* Timothy Spall - Bayard
** Kyle Hebert - Bayard petit
* Barbara Windsor - Mallymkun
* Matt Vogel - Wilkins
* Paul Whitehouse - Thackery Earwicket
* Wally Wingert - Humpty Dumpty
* Meera Syal - Nobody
* Edward Petherbridge - Gentleman Fish
* Owain Rhys Davies - Delivery Frog
* Paul Hunter - White Chess King

## Referències

* ↑ «Mor als 69 anys Alan Rickman, el professor Snape de 'Harry Potter'». Ara, 04-01-2016. [Consulta: 14 gener 2016].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 «Alice in Wonderland 2 Cast Announced as Production Begins Today». Collider.com, 04-08-2014. [Consulta: 4 agost 2014].
* ↑ Rose, Jenn. «Who Plays The Young Hatter In 'Alice Through The Looking Glass'? The Kid Actor Is Adorable». [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ «Curtis Brown». [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ «Curtis Brown». [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ «Andrew Scott | United Agents». [Consulta: 11 octubre 2015].
* ↑ «Kyle Hebert on Twitter». [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ «Meet the Seconds: See exclusive images of Time's critters from Alice Through the Looking Glass». Entertainment Weekly, 22-04-2016 [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «News: 'Alice in Wonderland: Through the Looking Glass'». Thisisfilm.com. Arxivat de l'original el 4 d'octubre 2015. [Consulta: 17 agost 2014].
Alícia de Lewis Carroll :
Alícia en terra de meravelles
A través de l'espill :
Univers :
Adaptacions :
Category :
# Hospital General Mateu Orfila

L'Hospital General Mateu Orfila és l'hospital general de l'illa de Menorca.
Construït entre 2004 i 2006 amb un cost final de 58 milions d'euros, va ser inaugurat l'abril de 2007 en substitució del ja històric Hospital Verge del Toro. El seu nom és en honor del Doctor Mateu Orfila i Rotger, metge maonès de renom internacional per haver estat metge de Lluís XVIII de França, degà de la facultat de medicina de París durant 17 anys i considerat pare de la toxicologia moderna.
El nou hospital està situat a la ciutat de Maó amb direcció Avinguda Ronda s/n, Malbúger. Compta amb un centenar de llits essent referència per una població de 90.000 habitants.
A finals de 2017 es va inaugurar el nou búnker per poder realitzar els tractaments oncològics i així evitar els desplaçaments a Mallorca.
El centre ofereix les següents especialitats: cirurgia general i de l'aparell digestiu, cirurgia ortopèdica, traumatologia, urologia, obstetrícia i ginecologia, otorrinolaringologia, oftalmologia, anestesiologia i reanimació, medicina interna, pediatria, endocrinologia, nefrologia, hematologia, oncologia mèdica, radiodiagnòstic, aparell digestiu, reumatologia, neurologia, cardiologia, pneumologia i psiquiatria.
Actualment el gerent de l'hospital és el doctor Antoni Gómez Arbona, natural d'Alaior i metge de familia.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'HGMO Arxivat 2016-03-30 a Wayback Machine.
# Alfred R. Gaul

Alfred Robert Gaul (Norwich, 30 d'abril de 1837 — 13 de setembre de 1913) fou un organista i compositor anglès.
Doctor en música per la Universitat de Cambridge, s'assenyalà especialment com a organista i compositor. Va ser professor d'harmonia] i contrapunt del Birmingham i Midland Institute.
Les seves obres més populars a Anglaterra són:
* l'oratori) Hezekiah;
* la cantata Ruth, i les obres corals Joanof Arc, The Ten Virgins i Israel in the Wildernes.
Va compondre nombrosos salms, himnes, peces per a piano i cançons.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. V, pàg. 775 (ISBN 84-239-4575-8)
# Esquirol de l'illa Samar

L'esquirol de l'illa Samar (Sundasciurus samarensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de les Filipines (illes Leyte i Samar). Té una gran varietat d'hàbitats naturals, que van dels boscos primaris i secundaris de plana als límits inferiors dels boscos molsosos, passant pels boscos de montà. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que és caçada com a aliment i capturada com a animal de companyia.

## Referències

* ↑ Chiozza, F. Sundasciurus samarensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Artista del Poble de l'URSS (arts plàstiques)

Artista del Poble de l'URSS (en rus Народный художник СССР, Narodni khudójnik SSSR) va ser un títol de distinció soviètic creat per Stalin el 16 de juliol de 1943, i instaurat mitjançant un decret de la Presidència del Soviet Suprem de l'URSS.
Només podia ser concedit per la Presidència del Soviet Suprem de l'URSS, i la seva atribució era feta en representació del Ministeri de Cultura de l'URSS, el Comitè Estatal de Cinematografia de l'URSS i les direccions dels sindicats de pintors i cineastes de l'URSS. Als «Artistes del Poble de l'URSS» se'ls concedia el diploma de la presidència del Soviet Suprem, així com la insígnia i el certificat corresponents.
El títol era atorgat a artistes que es destacave, en les arts plàstiques soviètiques, amb obres merescudes de pintura, l'escultura, el grafisme, els monuments, les aplicacions decoratives o el teatre, així com en l'educació de les arts i dels joves artistes.
La insígnia penja a la dreta del pit damunt de la resta de títols i ordes, al costat de la insígnia d'Heroi de la Unió Soviètica.
Els primers cavallers van ser nomenats el 26 de juliol de 1944: Aleksandr Gueràsimov (pintor), Borís Ioganson (pintor), Serguei Merkúrov (escultor) i Vera Múkhina (escultora). El darrer cavaller va ser nomenat el 20 de desembre de 1991, i va ser el professor de l'Institut de Pintura, Escultura i Arquitectura Piotr Fomín.

## Disseny

Està fet de tombac daurat amb una forma quadrangular amb les puntes retorçades. Fa 22,5 mm per 23,5 mm. A la part central hi ha la inscripció Народный Художник СССР («Artista del poble de l'URSS»), amb la falç i el martell a sota. Tot és en relleu, i les lletres són convexes. Penja d'un galó de seda vermell, de 18 mm per 21 mm. La cinta s'uneix a la medalla amb un passador adornat amb branques de llorer.

## Vegeu també

* Arquitecte del Poble de l'URSS
* Artista del Poble de l'URSS (arts escèniques)
* Mestre del Poble de l'URSS
* Metge del Poble de l'URSS

## Referències

* ↑ Butlletí del Soviet Suprem, núm. 28, 1943.
* ↑ «ОРДЕНА И МЕДАЛИ СССР <nowiki>[-Ordres i medalles de l'URSS» (en rus). [Consulta: 2 juliol 2023].
# Action (pel·lícula de 1980)

Action és una pel·lícula italiana estrenada en 1981, dirigida per Tinto Brass i protagonitzada per Luc Merenda i Alberto Sorrentino. La pel·lícula estilísticament guarda similituds amb produccions avantguardistes del director com L'urlo i Nerosubianco. Brass es va enfrontar a moltes dificultats a Itàlia a causa de les demandes relacionades amb la producció de Caligula, així que va filmar Action a Londres el 1979.

## Sinopsi

Bruno Martel (Luc Merenda) és un actor que sovint es baralla amb els directors. Coneix a Doris (Susanna Javicoli), una actriu que està obsessionada amb Ofelia, però no pot obtenir cap paper de Shakespeare. Un dia, durant un atac de nervis, Bruno "rescata" a Doris del set i se'n va del poble amb ella. Es troben amb un antic anarquista (Alberto Sorrentino) que es creu que és Giuseppe Garibaldi i els tres acaben tancats en un asil mental on Doris se suïcida. Bruno i "Garibaldi" escapen i es refugien en la incòmoda gasolinera de Florència (Adriana Asti) i el seu espòs invàlid Joe (Alberto Lupo).

## Repartiment

* Luc Merenda: Bruno Martel
* Alberto Sorrentino: "Garibaldi"
* Susanna Javicoli: Doris
* Adriana Asti: Florence
* Alberto Lupo: Joe
* Paola Senatore: Ann Shimpton
* John Steiner: mánager
* Franco Fabrizi: productor
* Tinto Brass: director (cameo)

## Recepció

Segons el crític de cinema italià Marco Giusti, Action és per a molts la pel·lícula de culte entre les pel·lícules de Tinto Brass. Giusti elogia el final amb el somni de Luc Merenda, que veu quatre cavallers que tenen sexe en lloc del nas i quatre dones que tenen sexe en lloc de la boca.

## Bibliografia

* Giusti, Marco. dizionario dei film italiani STRACULT [sic]. Cles: Sterling & Kupfer, 1999. ISBN 88-200-2919-7.

## Referències

* 1 2 3 4 Giusti, 1999, p. 3.
* ↑ Action Ficha en Filmaffinity. Consultado el 31 de julio de 2018.
* ↑ «Action (1979)». Arxivat de l'original el 2016-10-04. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Gusti, 1999, p. 3.

## Enllaços externs

* Fragment a YouTube
# Hospital Germans Trias i Pujol

L'Hospital Universitari Germans Trias i Pujol és un centre sanitari de caràcter públic situat al terme municipal de Badalona i construït sobre uns terrenys de propietat municipal que corresponen a l'antiga finca anomenada Can Ruti; nom pel qual es coneix popularment. El nom oficial, però, és el de Germans Trias i Pujol, en honor dels metges i catedràtics Joaquim Trias i Pujol (1887-1964) i Antoni Trias i Pujol (1892-1970), germans i nascuts a Badalona.

## Història

L'hospital està ubicat en els terrenys on estava antigament la masia de Can Ruti, datada del segle xvi. Està situat a la carena que separa els barris de Canyet i Pomar, de Badalona.
El nom deriva de "Ca n'Urrutia" que és el nom de la família que s'hi va establir un temps després de la guerra de 1714. Anteriorment es deia Mas Viver. De Ca n'Urrutia, la gent va començar a dir-ne Ca n'Urruti i posteriorment Can Ruti per abreujar.
La construcció el 1973 de l'hospital va ser polèmica per què va comportar la destrucció de la masia.
Va ser inaugurat el 1983 pel president de la Generalitat de Catalunya, Jordi Pujol. després de més de deu anys de construcció, i després, també, que la part del sistema sanitari espanyol que corresponia a Catalunya fos transferida a la Generalitat, el 1981. Després que entrés en funcionament ha tingut diverses ampliacions de serveis, i és a hores d'ara un dels grans hospitals de referència del país, amb cobertura per més de set-centes mil persones, i ha arribat en 2016 als mil trasplantaments, trenta-un anys després del primer.
Cap al 2000 davant l'hospital al vessant del costat de Pomar s'hi va fer el Tanatori de Badalona.

## Referències

* ↑ «Badalona. Història gràfica d'una transformació». revistes El Tot i Subirats i Subirats Editors, Badalona, 2005, pàg. 70-71. Llibre penjat a Issuu. [Consulta: 14 agost 2013, adreça actualitzada a 8-07-2021].
* ↑ «L'origen de Can Ruti». GenCat. Arxivat de l'original el 2008-09-06. [Consulta: 18 novembre 2014].
* ↑ «Història de l'hospital de Can Ruti». GenCat. Arxivat de l'original el 2008-12-10. [Consulta: 18 novembre 2014].
* ↑ «El Hospital Germans Trias de Badalona celebra su trasplante número 1.000». La Vanguardia, 27-06-2016. [Consulta: 3 gener 2017].
* ↑ «L'Ajuntament construirà el tanatori a Can Ruti malgrat algunes oposicions veïnals.». Badaweb. Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 18 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Hospital Germans Trias (Can Ruti).
* Accés a l'Hospital de Can Ruti (Germans Trias i Pujol) amb transport públic (busos del TUSGSAL, línies M26, M28 i M19, a 2021).

## Vegeu també

* Fundació Art Aids
# Alfred Schattmann

Alfred Schattmann (Radom, 11 de juny de 1876 - 16 de març de 1952) fou un compositor polonès d'origen alemany. S'educà musicalment a l'Imperi Alemany i va adquirir notorietat com a compositor d'obres teatrals, assenyalant-se en la seva producció la comèdia musical Die Freier (1904); l'òpera còmica Des Teufels Pergament (1913); l'òpera burlesca Die Geister von Kranichenstein (1914), i l'òpera tràgica Die Hochzeit des Mönchs. Va escriure i publicar nombrosos lieder i peces per a piano. Fou crític musical del Zeit, de Berlín, i va editar interessants monografies vers les obres de Strauss, Schilling, Berlioz i Sibelius.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 935 ISBN 84-239-4554-5
# Esquirol de les palmeres de Temminck

L'esquirol de les palmeres de Temminck (Epixerus ebii) és una espècie de rosegadors de la família dels esciúrids. Viu al Camerun, el Congo, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, el Gabon, Ghana, Libèria i Sierra Leone. Es tracta d'un animal solitari i majoritàriament arborícola. El seu hàbitat natural és el sotabosc de boscos espessos, particularment on hi ha palmeres del gènere Raphia. Està amenaçat per la tala d'arbres i l'expansió dels camps de conreu.
No és clar en honor de què (o qui) s'escollí el nom específic ebii, que es podria referir al riu Ebi, el municipi homònim o el grup ètnic dels ebos.

## Referències

* ↑ Entrada «Epixerus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Grubb, P. Epixerus ebii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 octubre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 120. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Hospital Italià de Haifa

L'Hospital Italià de Haifa (en italià: Ospedale Italiano (en hebreu: בית החולים האיטלקי בחיפה) és un centre mèdic administrat per l'Associació Nacional Italiana d'Ajuda als Missioners. L'hospital va ser fundat en 1935. És administrat per les monges missioneres franciscanes de l'Immaculat Cor de María.
Un centre de tractament oncològic complet es va instal·lar en abril de 2016 a l'hospital italià de Haifa amb un simulador de tomografia computada, una sala de radiació de cobalt i un sofisticat programari per obtenir resultats precisos. El centre va reemplaçar el vell sistema analògic amb un nou sistema digital modern.
L'edifici de quatre pisos va ser dissenyat per l'arquitecte italià Antonio Barluzzi i té aproximadament 100 llits per a pacients. El centre té quatre departaments, està especialitzat en oncologia, medicina general, cirurgia i rehabilitació ortopèdica.
L'hospital és dirigit per monges franciscanes, el personal d'infermeria està format per monges de l'ordre dels franciscans que viuen a l'hospital.

## Referències

* ↑ «Catholic Hospitals in the Holy Land | Pope Francis in the Holy Land 2014». Arxivat de l'original el 2019-04-01. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Italian Hospital». Arxivat de l'original el 2018-09-27. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Franciscan Sisters of Haifa: witness and aid to those who suffer». [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Ospedale Italiano (בית חולים איטלקי)». [Consulta: 17 desembre 2017].
# Alfred Wittenberg (violinista)

Alfred Wittenberg (Breslau, 14 de gener de 1880 - Shanghai, 18 de juliol de 1952) va ser un violinista, pianista i educador musical alemany.
Wittenberg va néixer en una família jueva. Era una meravella d'infant, el nen de deu anys va actuar en un concert amb un concert per a violí de Mendelssohn i un concert per a piano de Chopin. Va estudiar a la Universitat de les Arts de Berlín amb Joseph Joachim. El 1901, va rebre el premi Felix Mendelssohn Bartholdy (amb beca) per al violí. Va tocar al "Staatskapelle Berlin" del "Staatsoper Unter den Linden" de Berlín.
Com a violinista, Wittenberg va formar part de trios de piano amb Frederich Lamond i Joseph Malkin, amb Anton Hekking i Artur Schnabel (més tard Clarence Adler) i amb Heinrich Grünfeld i Moritz Mayer-Mahr. El 1921, John Fernström va estudiar amb ell.
Després del Machtergreifung pels nazis, Wittenberg va viure a Dresden, on el "Jüdischer Kulturbund" va organitzar nombroses activitats musicals. Wittenberg hi va fundar un trio de piano amb Walter Goldmann i Paul Blumfeld.
El 1939, Wittenberg va aconseguir emigrar a Xangai amb la seva dona i la seva sogra. Se li va donar l'oportunitat d'organitzar una vetllada musical amb dos músics jueus, a través de la qual es va fer famós i va aconseguir alumnes. El 1941, abans que esclatés la guerra del Pacífic, un estudiant li va oferir una vida als EUA amb bones oportunitats laborals, casa i cotxe, però Wittenberg volia quedar-se a Xangai. Després de l'ocupació de Xangai pels japonesos, va haver de traslladar-se amb la seva família a un allotjament molt limitat a la "zona d'aïllament" per als jueus. Després de la guerra va ensenyar al Conservatori de Música de Xangai del Conservatori Central de Música.
Wittenberg va morir d'un atac de cor després d'un col·lapse mentre tocava el violí a Xangai als 72 anys.
El director de cinema Chen Yifei va retratar la colònia jueva de Xangai i sobretot Alfred Wittenberg en el seu documental Escape to Shanghai (1999), en el qual altres personatges principals eren els estudiants de Wittenberg, el pianista Ming-Qiang Li i el violinista austríac Heinz Grünberg.

## Referències

* ↑ Beques de la Fundació Felix Mendelssohn-Bartholdy (1879-1934). (recuperat el 24 de setembre de 2020)
* ↑ Altenberg Trio: Piano Trios (recuperat el 24 de setembre de 2020).
* ↑ Yang Yiren: Tiefe Freundschaft zwischen Chinesen und Juden. China Heute 2007, núm. 11 (recuperat el 24 de setembre de 2020).
# Esquirol de musell llarg de Perny

L'esquirol de musell llarg de Perny (Dremomys pernyi) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a l'Índia, Myanmar, Taiwan, el Vietnam i la Xina. Es tracta d'un animal diürn i arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos perennifolis, de frondoses i de coníferes subtropicals montans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del missioner i botànic francès Paul Hubert Perny.

## Referències

* ↑ Lunde, D.; Molur, S. Dremomys pernyi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 agost 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 316. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :