OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elodie

Elodie Di Patrizi, coneguda artísticament com a Elodie (Roma, 3 de maig de 1990), és una cantant i actriu italiana. Després d'acabar al segon lloc durant la quinzena edició del concurs de talents Amici di Maria De Filippi, arribà a la consagració popular participant al Festival de Sanremo l'any 2017 amb la cançó "All my fault". Participà de nou com a competidora a l'edició del 2020 del festival amb el títol "Andromeda" i va ser copresentadora a la segona nit de l'edició 2021.
Elodie és una fervent i ferma defensora dels drets i reivindicacions de les comunitats LGBTQIA+ (juntament amb la seva germana Fey, declaradament homosexual) i el juny de 2022 va esdevenir la padrina de la desfilada de l'Orgull a Roma. També s'ha oposat a la política, i l'ha criticada repetidament, dels més famosos exponents de l'extrema dreta italiana Giorgia Meloni i Matteo Salvini.
Elodie Di Patrizi nasqué el 3 de maig de 1990 a la vila romana de Quartaccio d'un pare italià artista de carrer i d'una mare criolla francesa, antiga model i ballarina, originària de Guadalupe (França). Els pares es van separar quan Elodie i la seva germana, Fey, encara eren molt petits. Ben jove, es va traslladar a Lecce, on va treballar a les discoteques, primer com a ballarina i després com a vocalista.
Va cursar batxillerat sociopedagògic fins al cinquè curs, sense obtenir el títol.
Elodie va debutar l'any 2015 al programa de talents Amici di Maria De Filippi (on ja havia intentat entrar el 2009), assolint el segon lloc i guanyant el Vodafone Journalist Critics Award i el RTL 102.5 Award - Amici alla radio. Durant el mateix període va arribar al mercat musical amb el seu primer àlbum Another life, produït per Luca Mattioni i Emma Marrone, que va aconseguir la segona posició de la llista italiana d'àlbums, a més de ser certificat or per la FIMI per més de 25.000 còpies venudes. El llançament va anar acompanyat del senzill homònim "Another Life", escrit per Fabrizio Moro, a la ràdio des del 20 de maig però que ja es podia obtenir amb la pre-comanda del disc, i que durant la setmana 45 del mateix any va rebre el disc d'or amb més de 25.000 còpies venudes.
El segon senzill extret va ser "Love you will have", escrit entre d'altres per Emma Marrone, que va permetre que Elodie guanyés el premi Episode Award - Song of the Summer durant el segon episodi del Summer Festival. Durant l'estiu, l'Elodie estava ocupada amb l'Another Life Instore Tour. Va ser convidada, a més de nombrosos actes de cant, el 28 d'agost al concert de Loredana Bertè a Castiglione della Pescaia amb motiu de l'Amiche Sì Tour 2016 de la cantant.

## Discografia

* Un'altra vita (2016)
* Tutta colpa mia (2017)
* This Is Elodie (2020)

## Referències

* ↑ Claudia Presicce. «Amici: ha vinto Sergione "big boy". Seconda Elodie, a lei il premio della critica». Quotidiano di Puglia, 26-05-2016.
* ↑ «Sanremo 2020, Elodie si svela: «Da cameriera e anche cubista fino all'Ariston, mi piace cambiare pelle»». Il Mattino [Consulta: 11 febrer 2020].
# Habitatge al carrer Pau Casals, 18 (Llagostera)

L'habitatge del número 18 del carrer Pau Casals de Llagostera és una casa urbana entre mitgeres que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Parets portants i dues plantes. Cal destacar de la façana el guardapols de les obertures amb elements ornamentals d'estil romàntic isabelí. La balconada té una barana de ferro colat. Una cornisa volada i una balustrada rematen el conjunt. Es tracta d'un edifici lligat a l'expansió urbana produïda durant el segle xix per l'impuls econòmic causat pel desenvolupament de la indústria del suro. És al costat de l'habitatge al carrer Pau Casals, 16, també inclòs en l'inventari.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Habitatge al carrer Pau Casals, 18». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Aequidens plagiozonatus

Aequidens plagiozonatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Paranà.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 «Aequidens plagiozonatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eigenmann, C. H. i W. L. Bray: A revision of the American Cichlidae. Ann. N.Y. Acad. Sci. 7: 607-624. Any 1894.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S. O. 1984. Cichlid fishes from the La Plata basin. Part V. Description of Aequidens plagiozonatus sp. n. (Teleostei, Cichlidae) from the Paraguay River system. Zool. Scripta v. 13 (núm. 2): 155-159.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Kullander, S. O. i H. Nijssen: The cichlids of Surinam. E.J. Brill, Leiden and other cities, XXXIII+256 pp. Any 1989.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Staeck, W. 2003. Cichliden-Lexikon, Tiel 3: Südamerikanische Zwergbuntbarsche. Dähne Verlag. Cichliden-Lexikon Tiel 3: 1-219.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anton Mitterwurzer

Anton Mitterwurzer (Sterzing, 12 d'abril de 1818 - Dresden, 2 d'abril de 1876) fou un cantant d'òpera austríac de la corda de baríton.
Cursà els seus estudis musicals a Viena i per la seva extensa i sonora veu, unida a una excel·lent escola dramàtica, li fou concedida una contracta fixa en el Teatre Reial de Dresden, que, llevat de rares excepcions, fou on actuà durant tota la seva vida.
Fou un dels primers intèrprets de les obres de Wagner en les quals es distingí especialment.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 35, pàg. 925 (ISBN 84 239-4535-9)
# Gruyères (Friburg)

Gruyères és un municipi suís del cantó de Friburg, situat al districte de la Gruyère. El poble és famós per la producció de formatge Gruyère, protegit amb una AOC.

## Geografia

Gruyères està situat al centre dels pre-alps friburguesos, i el travessa el riu Sarine. La comuna dona el nom al llac de la Gruyère. Limita al nord amb els municipis de Bulle i Le Pâquier, al nord-est amb Broc, a l'est amb Charmey, al sud amb Bas-Intyamon i Haut-Intyamon, i l'oest amb Semsales, Vaulruz i Vuadens.

## Història

El castell de Gruyères és un dels més imponents de Suïssa, presideix majestuosament la ciutat medieval. Durant els segles segle xi i segle xvi hi van residir dinou comtes. L'últim comte, Miquel, va declarar-se en fallida el 1554. Els creditors de les ciutats de Friburg i Berna es van repartir les seves terres. El castell de Gruyères va esdevenir seu dels regidors de Friburg (1555-1798), dels prefectes (1804-1815) i, finalment, dels caps de districte, que van residir aquí fins a 1848. Ja a la venda, va passar a ser propietat de la família Bovy i, més tard, de la família Balland, que el van utilitzar com a residència estiuenca i, juntament amb els seus amics artistes, el van restaurar. En 1938, l'Estat de Friburg va adquirir el castell per fundar-hi un museu. Des de 1993, una fundació s'encarrega de la gerència del lloc i s'ocupa de la conservació i de la posada en valor dels edificis i de la col·lecció. La visita al castell ofereix un passeig a través de vuit segles d'arquitectura, d'història i de cultura. La planta arquitectònica es remunta a finals del segle xiii i reprodueix un sistema arquitectònic molt estès, anomenat "quadrat de Savoia". El final de segle xv marcarà una etapa gloriosa. El 1476, el comte Louis (1475-1492) participa en la Guerra de Borgonya en el bàndol dels Confederats. Després d'aquest fet històric, es duran a terme treballs de modernització: instal·lació de l'esplanada amb la seva capella, l'escala de caragol de pati interior i la transformació del cos de l'edifici. El castell perd així el seu aspecte de fortalesa i es converteix en una residència senyorial. Als segles segle xvii i segle xviii, els corregidors de Friburg disposen interiors barrocs. A partir de 1850, J.-B. Camille Corot, Barthélemy Menn i altres reconeguts artistes pinten paisatges d'inspiració romàntica, així com escenes historicistes. Obres d'art fantàstic, exposicions temporals i animacions marquen el pas cap al segle segle xxi.

## Gastronomia

El formatge de Gruyères és el producte estrella del territori. Al poble hi ha diversos llocs on es pot adquirir i degustar Le Gruyère protegit per una AOC. També s'hi troben altres tipus de formatge com el Vacherin fribourgeois, també amb la denominació AOC.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Llocs externs

* LA MAISON DU GRUYÈRE
* FORMATGES DE SUÏSSA
* Lloc web de Gruyères
Viccionari
# Carme Camps i Salvat

Carme Camps i Salvat (Palma, Mallorca, 29 de juliol de 1930 - Barcelona, 29 d'agost de 2020) va ser una bibliotecària catalana i cap del Servei de Biblioteques de la Generalitat de Catalunya entre 1984 i 1995.
El 1950 finalitzà els estudis a l'Escola de Bibliotecàries, amb una tesina que girava al voltant dels índexs dels volums XI-XX de la revista Estudis universitaris catalans. Germana de Concepció Camps, que va ser secretària de l'Escola Universitària Jordi Rubió i Balaguer entre 1979 i 1992, i tia de dues bibliotecàries, filles de la Concepció, Blanca i Lourdes Reyes i Camps, entre 1983 i 1985 fou la presidenta de l'Associació de Bibliotecaris de Catalunya precedent de l'actual Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya. El 1984 fou nomenada cap del Negociat de la Central de Biblioteques de Barcelona, del Departament de Cultura, i dos anys més tard, fou nomenada cap del Servei de Biblioteques i del Patrimoni Bibliogràfic, càrrec que exercí fins al 1995, en què es jubilà.

## Publicacions

* "Les Biblioteques infantils". Item: revista de biblioteconomia i documentació, ISSN 0214-0349, núm. 1, 1987, pàgs. 9-18.
* "Redes de Bibliotecas o Bibliotecas independientes. Ventajas e inconvenientes". A: Bibliotecas públicas: 1º jornadas, San Sebastián, 20-21-22 de mayo de 1988. Asociación de Bibliotecarios de Guipúzcoa, 1989, ISBN 84-404-4516-4, pàgs. 29-40.
* "Las Bibliotecas infantiles". A: Archivos, bibliotecas, museos, 1987, ISBN 84-86240-59-X, pàgs. 237-242.
* "Organización y servicios de las Bibliotecas Biomédicas". A: Primeras Jornadas de Información y Documentación Biomédica, Santander, junio de 1986, 1986, ISBN 84-398-9283-7, pàg. 180.
* "Estudios de Biblioteconomía: el largo camino hacia su normalización". A: IV Jornadas Bibliotecarias de Andalucía, 1985, ISBN 84-505-1907-1, pàgs. 51-64.

## Referències

* 1 2 «Nota de condol per la mort de Carme Camps i Salvat». Butlletí del Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya. COBDC, 02-09-2020. ISSN: 1699-5791 [Consulta: 14 setembre 2020].
* 1 2 «Defunció de Carme Camps i Salvat». Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals de la UB, 02-09-2020 [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «Carme Camps i Salvat». La Vanguardia, 30-08-2020 [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «Carme Camps Salvat». Dialnet. [Consulta: 14 setembre 2020].
# Michael Kabotie

Michael Kabotie (Shongopovi, 3 de setembre de 1943 - Flagstaff, 23 d'octubre de 2009), també conegut com a Lomawywesa "caminant en harmonia", fou un escriptor, joier i pintor d'ètnia hopi. Es graduà a la Universitat de Kansas el 1961. Des d'aleshores exposà i donà classes a la Universitat d'Arizona. És autor dels poemaris Migration tears: poems about transitions (1987) i Two hopi song poets of Shungopavi (1978).

## Referències

* ↑ Ariz. Hopi Artist Dies Of H1N1 Flu. Arxivat 2011-06-14 a Wayback Machine. KPHO Phoenix. 25 Oct 2009 (retrieved 26 October 2009)
* ↑ Schulman, Sandra «A Tribute to Indian Artist Michael Kabotie». Indian Country News, 2010.
* ↑ «Michael Kabotie on Native American Authors | Internet Public Library» (en anglès americà). [Consulta: 4 maig 2024].
# Habitatge al carrer Pi i Margall, 8 (Molins de Rei)

L'Habitatge al carrer Pi i Margall, 8 és una obra modernista de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici modernista de planta baixa i 2 pisos. La planta s'ha reformat convertint-la en botiga. El primer pis està format per una gran finestra ogival amb tres panys, els quals tenen els marcs amb formes ondulades. Al voltant del panys hi ha decoració de ceràmica vidriada policroma representant motius florals. La barana del balcó és de ferro treballat amb un sòcol, també de ceràmica. El segon pis consta de tres finestres arrodonides a la part superior i separades per columnes. La teulada té dues finestres que sobresurten de la façana rematades per una petita decoració ceràmica. L'interior de l'edifici, a excepció de la botiga, conversa el conserva el caràcter modernista.
# Anton Orlowski

Anton Orlowski (Varsòvia, 1811 - Rouen, 11 de febrer de 1861) fou un violinista, pianista, director d'orquestra i compositor polonès.
Va estudiar en el Conservatori de la seva ciutat natal amb Bielawski (violí), Detroit i Ernemann (piano), Henry Lenza (òrgan) Elsner (composició) a Varsòvia (1824-29) abans de completar la seva formació amb Jean-François Lesueur a París. El 1823 aconseguí els primers premis de violí i piano, i després d'haver romàs algun temps a Alemanya, passà a París el 1830. En la capital de França completà la seva instrucció musical i a partir de 1835 va treballar com a director d'orquestra a Rouen i en l'ensenyança del piano. El 1824 ja se li havia estrenat a Varsòvia la seva primera obra, un ball d'espectacle, i el 1827 estrenà en la mateixa capital un altre ball titulat Invasió dels àrabs a Espanya; també va compondre l'òpera El marit de circumstancia, amb llibret de Eugène de Planard) (Rouen, 1836) i el motet Santa Cecília, executat per primera vegada el 1842. Entre les seves altres produccions s'hi compten: poloneses, rondós, sonates, valsos i altres obres per a piano i violí o per a piano sol. La major part de les seves obres es publicaren a París. Va ser director del teatre de Rouen.

## Referències

* 1 2 3 Baker’s Biographical Dictionary of Musicians. T. Volume 4 Levy–Pisa. New York: Schirmer Books, 2001, s. 2665. ISBN 0-02-865529-X.
* 1 2 https://pbc.gda.pl/dlibra/publication/17329/edition/14561/Vol 12: Optimistes – Caça. Cracòvia: Gutenberg Publishing House, 1929, pàg. 21.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 521. (ISBN 84-239-4540-5)
# Belonoglanis brieni

Belonoglanis brieni és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H. i G.G. Teugels, 1986. Amphiliidae. p. 54-65. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Harry, R. R., 1953: A contribution to the classification of the African catfishes of the family Amphiliidae, with description of collections from Cameroon. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 47 (núm. 1-2 i 3-4): 177-200; 201-232.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Skelton, P.H., 1992. Amphiliidae. p. 450-467. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Habitatge al carrer Pilar, 5 (Ulldecona)

L'Habitatge al carrer Pilar, 5 és un edifici d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, format per planta baixa i dos pisos. Façana arrebossada amb decoracions en alguns punts. La porta principal té llinda i brancals de pedra i al costat s'obre una finestra. Als pisos superiors, hi ha dos balcons per nivell i, a l'extrem superior, la teulada fa una certa volada. La decoració, a base d'esgrafiat força senzill, se centra en tres pisos i tenen la funció de separar horitzontalment els diferents nivell; dibuixen unes garlandes i altres motius decoratius de tipus vegetal de caràcter estilitzats. Al voltant de les finestres l'arrebossat dissimula carreus.

## Història

Els propietaris situen la construcció de l'edifici, aproximadament, en el primer quart del segle xx, cronologia que concorda amb la decoració de la façana. Actualment (2008) hi ha constància que la façana ha estat totalment remodelada i que només en queda la porta original, i que la resta de l'edifici és nou.

## Referències

* 1 2
# Bel·lerofont

D'acord amb la mitologia grega, Bel·lerofont (en grec antic Βελλεροφῶν), va ser un heroi grec, fill de Glaucos, rei de Corint, i d'Eurímede.
Segons una llegenda tardana, el seu nom real era Hipònou, però tenia un germà anomenat Bèl·ler, que va matar accidentalment, i d'aquest fet li quedà el sobrenom de "matador de Bèl·ler". Apol·lodor diu que el seu germà, que va matar involuntàriament, es deia Delíades, o potser Pirè, o Alcímenes. Tzetzes, en canvi diu que va matar Bèl·ler, que era, no un germà seu, sinó un tirà de Corint. En tot cas, s'hagué d'exiliar a Argos, on fou acollit pel rei Pretos, que el va purificar. L'esposa de Pretos, la reina Estenebea se n'enamorà, però en no ser corresposta va acusar en fals Bel·lerofont davant el marit. Aquest, creient-se la calúmnia envià el seu hoste a la cort del seu sogre Iòbates, rei de Lícia, amb una carta segellada on instruïa el destinatari perquè matés el missatger. Iòbates, no volent actuar traïdorament matant el seu hoste, ja que un antic costum prohibia matar un home amb qui s'havia compartit taula, li encomanà missions molt perilloses amb l'esperança que no les superaria. Especialment l'envià a lluitar contra la Quimera, una bèstia monstruosa que devastava la regió. Per fer-ho, Atena prestà a l'heroi el cavall volador Pegàs al que va trobar bevent a la font de Pirene, a Corint, i així es pogué acostar al monstre des de l'aire i el traspassà amb les seues sagetes. Llavors Iòbates el va a enviar a lluitar contra els Solimis, un poble especialment bel·licós, al que va vèncer, i tot seguit Iòbates l'envià a lluitar contra les amazones, entre les quals va provocar una gran mortaldat. Finalment, Iòbates va reunir un grup de lidis, els més valents, que preparessin un parany per matar Bel·lerofont. Però l'heroi els va matar a tots. El rei va entendre que els déus el protegien, i, admirat per les seves gestes, li va ensenyar la carta de Pretos, li concedí la mà de la seua filla Filònoe i li va demanar que es quedés amb ell. Abans de morir li llegà el seu reialme. Amb Filònoe, Bel·lerofont va tenir dos fills, Hipòloc i Isandre, i una filla Laodàmia, que amb Zeus va engendrar Sarpèdon.
Orgullós de les seues gestes, Bel·lerofont volgué arribar a l'Olimp muntant Pegàs, el cavall alat, però els déus varen enviar un tàvec contra el cavall, que, enfurismat per la picada, va fer caure el seu genet. Bel·lerofont rebia honors d'heroi a Corint i a Lícia

## Referències

* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, II, 3, 1, 2
* ↑ Joan Tzetzes. Scholia a Licòfron, 17
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 70-71. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 35-36. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Plom d'Ullastret

El Plom d'Ullastret és una planxa de plom inscrita del segle iv abans de la nostra era, que es va trobar en el jaciment de la ciutat ibèrica d'Ullastret, en l'actual municipi d'Ullastret, al Baix Empordà gironí, a Catalunya, Països Catalans.
La inscripció utilitza l'escriptura ibèrica nord-oriental.

## Descripció

L'objecte, que fou trobat durant unes excavacions arqueològiques del 1967, té una forma rectangular allargada, amb contorns irregulars. Les marques al metall indiquen que la planxa degué estar enrotllada en nou plecs. Conté un text de 173 caràcters gravat sobre totes dues cares, amb escriptura ibèrica nord-oriental, dual, i consta de sis línies de caràcters per una cara, amb un total de 141 signes, i una sola línia per l'altra cara amb 32 signes. El text està dividit amb un mètode visible en altres textos ibers, amb una línia de punts, que permeten identificar 31 paraules.
En el text s'han identificat noms de persones i números, i això ha permés identificar aquest document com, molt possiblement, un tipus de carta comercial.

## Transcripció
### Cara interior

    A.1. ar.basiarebea
    A.2. ebaricame.tuikesira.borste.abarkeborste.ter
    A.3. tirs.baidesbi.neitekeru.borbeliorku.timor
    A.4. gir.bartasko.anbeiku.baitesir.saldukobakuleboberkur
    A.5. bigiltirste.eresu.kotibanen.eberka.boskalirs
    A.6. lors.abatibi.biurbones.saldugilerku.(l, n o m.)

### Cara exterior

    A.1. batarun.abobaker.abasakebe.bosberium.erna.borakau

## Vegeu també

* Plom de La Serreta
* Ploms del Pico de Los Ajos
* Bronzes de Botorrita

## Referències

* ↑ Carta ibèrica sobre plom - Museu d'Arqueologia de Catalunya–Ullastret (català).
* ↑ Carta ibèrica sobre plom - Museu d'Arqueologia de Catalunya–Ullastret