OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Efecte d'ulls vermells

L' efecte d'ulls vermells consisteix en l'aparició de pupil·les vermelles en fotos realitzades amb flash situat prop de la lent de la càmera (cosa freqüent amb les càmeres compactes) i en ambients de poca llum.
Es produeix en virtut de la llum pròpia que aquest flaix dispara, en reflectir-se en la retina donarà com a resultat el color vermell. Aquest efecte és més acusat quan les persones fotografiades són d'ulls clars, ja que tendeix a la pupil·la més dilatada que les d'ulls foscos.

## Formes d'evitar-ho

Existeixen càmeres digitals que eviten tal problema. Per a això, al moment d'accionar l'obturador, la càmera s'efectua un breu tret del flaix que causa una contracció de la pupil·la, gairebé instantàniament, llança un segon tret del flaix, aquest sí orientat a crear la llum necessària per a fer la fotografia. De manera que, en produir la contracció pupil·lar, és menor la llum que, a instàncies del segon flaix, agredeix a la pupil·la, reduint així el reflex de llum que origina l'efecte d'ulls vermells.
Un truc casolà seria mirar fixament una estona a un focus de llum, i immediatament fer-se la foto, podria donar la pupil·la es tanqués i reduiria, fins i tot evitaria l'efecte d'ulls vermells.
Si no es disposa del dispositiu digital que evita, al moment de fer la fotografia, l'eliminació de l'efecte esmentat, existeixen programes d'edició capaços d'emplenar aquesta tasca, (de diverses prestacions i preus) com ara Photoshop d'Adobe, Picasa de Google o eines de codi obert com gimp. En general, cada càmera digital ve proveïda amb un programa natiu (dissenyat per a cada línia o model) que, entre altres funcions, assisteix a l'usuari en el sentit aquí descrit.

## Vegeu també

* Edició d'imatge
* Photoshop

## Referències

* ↑ ¿Por qué a veces salen los ojos rojos en las fotos?, 20 Minutos, 19 de desembre de 2012
* ↑ J. van de Kraats and D. van Norren: "Directional and nondirectional spectral reflection from the human fovea" J.Biomed. Optics, 13, 024010, 2008
* ↑ El porqué de los ojos rojos en las fotos omicrono,es
* ↑ Dave Johnson «Còpia arxivada». New Zealand PC World, 16-01-2009 [Consulta: 26 març 2017]. Arxivat 2010-02-24 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-02-24. [Consulta: 26 març 2017].

## Enllaços externs

* Ulls Vermells, Com Evitar que Apareguin?
# Efecte de Haas

L'efecte de Haas, conegut també com a efecte de precedència, és un fenomen que afecta a la percepció humana i que consisteix en percebre com un únic so dos tons consecutius, si el retard entre ells és inferior a 50 ms.
L'efecte de Haas va ser descrit pel metge alemany Helmut Haas, que el descrigué mitjançant l'anomenada «corba de Haas». Aquesta corba descriu com l'oïda percep, segons el retard i el nivell entre el so directe i el so retardat que emet una font, la integració dels dos sons i la localització de la font.
A l'efecte de Haas, el so que prové de la segona font es pot considerar una reverberació de la primera font. Per aquest motiu el cervell interpreta el senyal com si només hi hagués un so. En canvi, qual el retard és superior a 50 ms, el cervell no fa aquest efecte i interpreta els dos sons de manera individual.
Es poden donar quatre situacions:
* A: Zona òptima. Completa integració (suma de sons) i intel·ligibilitat (comprensió) del missatge. Localització correcta de la font. Retard menor de 5ms
* B: Zona intermèdia. Completa integració dels sons però disminueix la intel·ligibilitat del missatge. Percepció de desplaçament de la font. Retard de 5ms a 15ms.
* C: Zona intermèdia. El so retardat s'afegeix al directe, provocant un eco no gaire molest, i intel·ligibilitat del missatge. Retard de 15ms a 35ms.
* D: Zona no òptima. Gran retard que provoca un gran eco i una baixa intel·ligibilitat del missatge. Aquesta és la pitjor zona. Retard de 15ms a 35ms.

## Referències

* 1 2 Millán Esteller, Juan Manuel. Instalaciones de megafonía y sonorización (en español). Paraninfo.
# Efecte de Paul Bert

L'efecte de Paul Bert consisteix en crisis convulsives secundàries a una intoxicació aguda per oxigen. Aquest efecte porta el nom del fisiòleg Paul Bert, qui va rebre el premi de l'Acadèmia de Ciències Francesa el 1875 per les seves investigacions sobre els efectes fisiològics de la pressió de l'aire, per sota i per sobre de la pressió normal.
L'efecte va ser descobert l'any 1873, quan Bert el va comunicar a l'Acadèmia de Ciències francesa.

## Enllaços externs

* Rostène, William «Paul Bert : précurseur de la médecine des mers et des airs». 2006, 346, 2006, pàg. 7-11.

## Vegeu també

* Efecte Lorrain-Smith
# Efecte de càrrega

L'efecte de càrrega, també conegut com a regulació, té a veure amb el error en el mesurament d'un determinat paràmetre, quan s'empra un determinat instrument que modifica el sistema a mesurar. Exemples clàssics són les impedàncies internes dels equips electrònics, així com una resistència en paral·lel quan es mesura amb un voltímetre.
Un cas particular de l'efecte de càrrega és l'anàlisi de la regulació d'una font. En aquest cas l'efecte coincideix amb la pèrdua de tensió elèctrica a mesura que disminueix la càrrega; aquest efecte ve dau per la relació:
$V_{L}=V_{S}{\frac {1}{1+{\frac {RS}{RL}}}}$
on:
    $V_{S}$: Tensió o voltatge inicial.
    $V_{L}$: Tensió o voltatge en la càrrega.
    $R_{S}$: resistència inicial.
    $R_{L}$: Resistencia induïda.

## Referències

* ↑ Regulació de tensió d'un transformador
* ↑ Fuentes de alimentación reguladas lineales Arxivat 2017-05-17 a Wayback Machine. per Néstor Hugo Mata

## Enllaços externs

* La regulación tensión-reactiva Arxivat 2016-10-21 a Wayback Machine. per Julián Barquín
* Lluís Prat Viñas i Ramon Bragós Bardia Circuits i dispositius electrònics: fonaments d'electrònica
# Obreampolles

L'obreampolles, obridor, destapador, descapsulador és un estri utilitzat per obrir ampolles retirant el tap corona. El principi de l'obreampolles consisteix en un ressalt que s'insereix a la base de la xapa a manera de falca i un mànec amb el qual s'exerceix una acció de palanca per a retirar-la. Per la seva gran utilitat, constitueix un objecte habitual de regal i de marxandatge, per exemple, per envasadors de begudaes que insereixen la seva logotip o imatge al mànec.
Entre els diferents tipus d'obreampolles, es poden destacar:
* L'obreampolles de mànec curt, molt propi de l'hostaleria, ja que es pot transportar a la butxaca. El seu moviment és d'enrere cap endavant exigint un més gran esforç i habilitat que els de mànec llarg. També és dit obridor descapsulador quan és plegable combinat amb un llevataps o integrat en una navalla suïssa.
* L'obreampolles amb cap arrodonit: el moviment d'obertura és de davant cap enrere. De vegades, es combina amb un llevataps d'ales.
* L'obreampolles adossat a una paret o integrat en un recipient que s'utilitza per a replegar les xapes.
El procés de segellatge per tap corona i conseqüentment els obreampolles per a obrir-lo, va ser inventat el 1891 pel nord-americà William Painter (1838 -1906) que va associar una placa de metall i una capa de suro per a fer el tap corona per estampació. La necessitat de suro per al nou tap va fer que els empresaris surers empordanesos Artur i Josep Mundet i Carbó, Josep Torres i José Combalía instal·lats als Estats Units es beneficiessin molt del nou producte.

## Referències

* ↑ «Obreampolles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Vilar, Albert «Dels surers empordanesos al tap «únic»» (pdf). Revista de Girona, 298, 2016, pàg. 90-92.
Viccionari
# Alosa de Somàlia

L'alosa de Somàlia (Mirafra somalica) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Habita deserts de Somàlia.

## Referències

* ↑ «Alosa de Somàlia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Hipopòtam europeu

L'hipopòtam europeu (Hippopotamus antiquus) és una espècie extinta d'hipopòtam que visqué a Europa i s'extingí una mica abans de l'última edat glacial, cap a la fi del Plistocè. El seu àmbit de distribució s'estenia des de la península Ibèrica fins a les Illes Britàniques i des del Rin fins a Grècia.

## Referències

* ↑ Desmarest, A.G., 1822. Mammalogie ou description des espèces de mammifères. Mme Veuve Agasse imprimeur édit. (París), 2a part., p.277-555.
* ↑ van Kolfschoten, Th. «The Eemian mammal fauna of central Europe». Netherlands Journal of Geosciences, vol. 79, 2/3, 2000, pàg. 269–281.
* ↑ "150 Years of Neanderthal Discoveries; Early Europeans - Continuity & Discontinuity," ed. von Koenigswald, Wighart i Thomas Litt, TERRA NOSTRA 2006/2 Universitat de Bonn, en PDF Arxivat 2007-02-25 a Wayback Machine.
# Ermita del Calvari (Fanzara)

L'ermita del Calvari, coneguda com a Ermita del Sant Sepulcre de Fanzara, a la comarca de l'Alt Millars, és un lloc de culte catalogat com a Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb un codi d'identificació: 12.08.059-003.

## Descripció

L'ermita se situa en una zona elevada, en el cim d'un promontori al qual s'accedeix per un camí en ziga-zaga utilitzat com a Viacrucis, per la qual cosa al llarg del mateix es poden trobar els diferents casalicis amb les estacions del calvari.
La seva construcció data del segle xviii estant totalment acabada al Segle XIX. Va tenir una rehabilitació durant el primer terç del segle xx, entre els anys 1914 i 1915, sota la direcció de Ramón Llop, i en l'actualitat el seu estat de conservació és perfecte.
Externament es presenta com un senzill i elegant edifici, de parets totalment blanques, de manera que destaca el blau i blanc de les teules de la cúpula (que s'eleva sobre el tambor poligonal que se situa en el creuer), així com el vermellós de les teules de la resta de la sostrada que és a diferents aigües segons els trams.
L'entrada ve precedida per un atri, amb arc rebaixat en cadascun dels seus costats exempts, malgrat utilitzar-se com a entrada solament el frontal, que permet arribar fins a l'entrada de l'ermita que es realitza a través d'una porta de fusta amb llinda. Aquest atri presenta una coberta piramidal, lleugerament més baixa d'altura que el següent cos de l'ermita.
En la part central de l'eix de la porta d'entrada i a manera de rematada, s'eleva en forma de capcer, que es remata amb una espadanya de fàbrica de maó, que té una sola campana.
A l'interior es guarda la imatge del Crist Jacent en el Sant Sepulcre, que es trasllada durant les festes patronals (ja que el Crist Jacent, al costat de la Verge de Montserrat i a Sant Roc són els patrons del municipi) a l'església del poble, tornant a l'ermita després de les mateixes (les festes s'inicien el segon diumenge d'octubre en agraïment per la finalització del període de collites).
La decoració interior està realitzada a força de pintures de Bernardo Mundina.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 http://www.turismodecastellon.com/103714_es/Ermita-del-Santo-Sepulcro-(Fanzara)-lugares-de-culto/
* 1 2 http://www.fanzara.es/content/historia Arxivat 2015-08-17 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 7 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/cmifan.htm Arxivat 2014-03-07 a Wayback Machine.
* ↑ http://campaners.com/php/campanarv.php?numer=591
# Terminator 2

Terminator 2 (títol original en anglès: Terminator 2: Judgment Day) és una pel·lícula de ciència-ficció de 1991, el segon film de la sèrie Terminator, i la seqüela de Terminator (1984). L'argument se centra en la persecució de Sarah Connor i el seu fill John per part d'un Terminator més avançat de metall-líquid, enviat per matar-los, alhora que un terminator més antic (Schwarzenegger) és enviat per protegir-los.
La pel·lícula tingué un gran èxit de crítica i públic i feu una recaptació rècord i tingué una gran influència en els gèneres de l'acció i la ciència-ficció, alhora que utilitzava tècniques molt innovadores pels efectes especials. Aquest film ha estat doblat al català.

## Argument

A l'endemà del holocaust nuclear del 29 d'agost de 1997, els supervivents humans entren en lluita contra la dictadura de les «màquines» (dels robots intel·ligents), cosa que els porta a la victòria el 2029. L'ordinador que controla les màquines, Skynet, havia enviat un Terminator (un cyborg assassí) el 1984, per tal d'eliminar Sarah Connor abans que no hagi parit el seu fill, John Connor, cridat en el futur a ser el cap de la resistència humana contra les màquines. Aquest pla no funciona i Skynet envia de nou un assassí cibernètic, aquesta vegada el 1994, alguns anys abans del començament de la guerra atòmica de 1997, per aquesta vegada intentar eliminar directament John Connor, encara un nen en aquella època. John Connor va néixer el 28 de febrer de 1985, com és anunciat en l'ordinador de bord del cotxe del policia assassinat pel T-1000 al començament de la pel·lícula, però té 10 anys, la pel·lícula es desenvolupa un decenni després dels esdeveniments de la primera part.. Tanmateix, la pel·lícula sosté que John Connor té 13 anys ;d'altra banda en té el comportament i el físic.

## Repartiment

* Arnold Schwarzenegger: Terminator / T-800
* Linda Hamilton: Sarah Connor
* Robert Patrick: T-1000
* Edward Furlong: John Connor
* Earl Boen: Dr. Peter Silberman
* Joe Morton: Miles Bennett Dyson

## Premis i nominacions
### Premis

* 1992. Oscar al millor maquillatge per Stan Winston i Jeff Dawn
* 1992. Oscar al millor so per Tom Johnson, Gary Rydstrom, Gary Summers i Lee Orloff
* 1992. Oscar a la millor edició de so per Gary Rydstrom i Gloria S. Borders
* 1992. Oscar als millors efectes visuals per Dennis Muren, Stan Winston, Gene Warren Jr. i Robert Skotak
* 1992. BAFTA al millor so per Tom Johnson, Gary Rydstrom, Gary Summers i Lee Orloff
* 1992. BAFTA als millors efectes visuals per Dennis Muren, Stan Winston, Gene Warren Jr. i Robert Skotak

### Nominacions

* 1992. Oscar a la millor fotografia per Adam Greenberg
* 1992. Oscar al millor muntatge per Conrad Buff IV, Mark Goldblatt i Richard A. Harris
* 1992. BAFTA al millor disseny de producció per Joseph C. Nemec III

## Referències

* 1 2 Terminator 2 a esadir.cat
* ↑ «Terminator 2». The New York Times.
# Habitatge al carrer Raval, 64 (Cassà de la Selva)

L'Habitatge al carrer Raval, 64 és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici urbà unifamiliar entre mitgeres amb cancell d'entrada i dues plantes. Destaquen la cornisa amb mènsules i barana que acaba el conjunt. En la planta baixa es torba arrebossat, tot imitant carreus de pedra concertada. Les mènsules presenten elements decoratius florals i figuratius.

## Història

Tipus constructiu molt característic de l'últim terç del s. XIX. En molts casos es relacionava amb l'esplendor de la indústria del suro.

## Referències

* 1 2
# Hivern nuclear

L'hivern nuclear és una condició hipotètica del clima global que es creu possible després d'una guerra nuclear a gran escala. Es pensa que un temps violentadament fred pot ser causat per la detonació d'un elevat nombre d'armes nuclears, especialment sobre objectius inflamables com les ciutats, on grans concentracions de fum i sutge podrien ser injectades a l'estratosfera de la Terra. El terme també s'aplica a un dels efectes posteriors a l'impacte d'un asteroide o d'una erupció d'un supervolcà.

## Referències

* ↑ «Hivern nuclear». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Hoco beccurt

L'hoco beccurt (Mitu tomentosum) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva humida, boscos de ribera i sabanes de l'est de Colòmbia, sud de Veneçuela, nord-est de Guyana i nord-oest del Brasil.
# Hoco becgròs

L'hoco becgròs (Mitu tuberosum) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva humida del sud-est de Colòmbia, Brasil amazònic, est del Perú i nord de Bolívia.
# Hoco caranú

L'hoco caranú (Crax fasciolata) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva humida i boscos galeria del nord, centre i sud-oest del Brasil, est de Bolívia, el Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Subespècies

S'han descrit tres subespècies: Bare-faced Curassow Crax fasciolata von Spix, 1825 SA : c
* C. f. fasciolata von Spix, 1825. Del nord-est de l'Argentina, Paraguai i centre i sud-oest de Brasil.
* C. f. grayi Ogilvie-Grant, 1893. De Bolívia oriental.
* C. f. pinima Pelzeln, 1870. De Brasil nord-oriental.
Segons algunes classificacions modernes com ara HBW Alive 2017, l'última de les subespècies és en realitat una espècie diferent: Hoco de Belém (Crax pinima).
# Hoco d'Alagoas

L'hoco d'Alagoas (Mitu mitu) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habitava la selva humida de l'est del Brasil. Es considera que està extint a la natura.
# Hoco de Koepcke

L'hoco de Koepcke (Pauxi koepckeae) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva humida de la zona dels Cerros del Sira a Huánuco, Perú central.

## Taxonomia

Era considerat una subespècie de Pauxi unicornis fins als treballs de Gastañaga et al 2011.

## Referències

* ↑ PDF Arxivat 2013-06-05 a Wayback Machine. Melvin Gastañaga Corvacho, Ross MacLeod, Daniel M. Brooks i Bennett Hennessey (2011). Distinctive morphology, ecology, and first vocal descriptions of Sira Curarrow (Pauxi [unicornis] koepckeae): Evidence for species rank. Ornitologia Neotropical 22 (267–279).
# Holstentor

L'Holstentor o la Porta Holsten és la porta de la ciutat construïda en maó d'estil gòtic. És l'única que encara existeix en aquest costat del Burgtor i a la part medieval de la fortificació de Lübeck, Slesvig-Holstein a Alemanya. Consisteix en una entrada en arc amb dues torres rodones que la flanquegen. És considerat un senyal d'identitat de Lübeck. Juntament amb l'Altstadt de Lübeck formen part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de l'any 1987.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Hanseatic City of Lübeck» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2021].
# Home de Marree

L'Home de Marree o Gegant de Stuart (Marree Man o Stuart's Giant, en anglès) és un geoglif modern creat el 1998, de 4,2 km de llargària, el més gran conegut al món. Va ser descobert per casualitat per un pilot d'avions de passatgers el 26 de juny de 1998, quan sobrevolava la zona, però el seu autor i origen són desconeguts. Sí que se sap en canvi, a través de la comparació entre dues imatges per satèl·lit, que fou creat entre el 27 de maig i el 12 de juny de 1998. Aquestes dues dates corresponen respectivament a les dues imatges següents del satèl·lit Landsat-5 de la NASA sobre la ubicació de l'Home de Marree Man a Austràlia.
L’agost de 2016 es va provar de repetir el geoglif mitjançant un aparell assistit per GPS. El treball va donar lloc a un esquema clarament visible des de l’aire, que coincideix amb l’original. Dues dècades després de la seva creació, es va especular que l'obra en si mateixa no s'hauria pogut crear sense la tecnologia GPS, llavors en els seus inicis.
Els traços tenen en general de vint a trenta centímetres de profunditat, amb un màxim de trenta metres de llargària. Sembla representar un aborigen australià, semblant als de la tribu Pitjantjatjara, caçant ocells o wallabis amb un boomerang. Està representat en un altiplà a Finnis Springs, situat a seixanta quilòmetres a l'oest de la ciutat de Marree, al centre d'Austràlia meridional.
No es pot visitar per terra, ja que es troba en unes terres protegides per tenir vestigis arqueològics dels anomenats Temps de somni, el tema central de la cultura australiana i que explica l'origen del seu món. De fet, els membres de la tribu Dieri es van queixar públicament del que trobaven una greu ofensa; la ministra australiana de Medi Ambient, Dorothy Kotz, la va qualificar de "vandalisme" i altres alts càrrecs polítics el van considerar com un grafit en un indret públic protegit.

## Vegeu també

* Línies de Nazca.

## Referències

* ↑ «Marree Man». Lake Eyre Helicopters, Contract Helis. Arxivat de l'original el 30 juny 2016.
* ↑ «Marree Man restored as outback tourist attraction». Australian Broadcasting Corporation, 20-08-2016.
* ↑ «Giant Marree Man makes a comeback in South Australian outback». The Guardiandate= 20 agost 2016.
* ↑ Mao, Francis. «Marree Man: The enduring mystery of a giant outback figure», 26-06-2018.
* ↑ Leave our land alone Arxivat 17-04-2012 a Wayback Machine. The Advertiser 17 Juliol 1998 State Library of South Australia
* ↑ Leave our land alone Arxivat 17-04-2012 a Wayback Machine. The Advertiser 17 Juliol 1998 State Library of South Australia
# Homenatge a Aragó

L'Homentage a Aragó (Hommage à Arago en francès) és una obra d'art públic consistent en una série de medallons escampats pel sòl de París, que estan tots alineats amb el meridià de París. Va ser dissenyat l'any 1994 en honor al científic i polític nord-català Francesc Aragó amb motiu del bicentenari del seu naixement.
# Homeòstasi acidobàsica

L'homeòstasi acidobàsica (o equilibri acidobàsic) és la part de l'homeòstasi humana en relació amb l'equilibri apropiat entre àcids i bases, també anomenat el pH del cos. El cos és molt sensible al seu nivell de pH, pel que existeixen mecanismes sòlids per mantenir-la. Fora dels límits acceptables de pH, les proteïnes es desnaturalitzen i es digereixen, els enzims perden la seva capacitat de funcionar, i pot succeir la mort.

## Mecanisme

L'equilibri acidobàsic del cos està normalment estretament regulada per agents tampó, el sistema respiratori i el sistema renal, mantenint el pH de la sang arterial entre 7,38 i 7,42. Diversos agents amortidors que s'uneixen reversiblement amb ions d'hidrogen i impedeixen els canvis en el pH existent. Els amortidors extracel·lulars inclouen l'hidrogencarbonat (HCO− 3) i l'amoníac, mentre que les proteïnes i el fosfat actuen com amortidors intracel·lulars; la relació entre múltiples amortidors en la mateixa solució es regula pel principi isohídric. El sistema amortidor de l'hidrogencarbonat és especialment clau, on el diòxid de carboni (CO₂) es pot desplaçar a través d'àcid carbònic (H 2CO 3) als ions d'hidrogen i hidrogencarbonat com es mostra a continuació.
    ${\rm {H_{2}O+CO_{2}\leftrightarrow H_{2}CO_{3}\leftrightarrow H^{+}+HCO_{3}^{-}}}$
Els trastorns de l'equilibri acidobàsic que superin el sistema amortidor es poden compensar a curt termini, modificant la freqüència de ventilació.
Els ronyons són més lents per compensar, però la fisiologia renal té diversos mecanismes poderosos per controlar el pH amb l'excreció de l'excés d'àcid o base.

## Referències

* 1 2 Bevensee MO, Boron WF. «51. Control of Intracellular pH». A: Alpern RJ, Hebert SC, Seldin DW, Giebisch GH. The Kidney: Physiology & Pathophysiology. 2. Amsterdam: Elsevier Inc., 2008, p. 1429. ISBN 9780120884896.
* ↑ MedlinePlus Encyclopedia Blood gases
* ↑ Caroline, Nancy. Nancy Caroline's Emergency care in the streets. 7a ed.. Buffer systems: Jones & Bartlett Learning, 2013, p. 347–349. ISBN 978-1449645861.
* ↑ Garrett, Reginald H.; Grisham, Charles M. Biochemistry. Cengage Learning, 2010, p. 43. ISBN 978-0-495-10935-8.