OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua onondaga

L'onondaga (Onoñdaʔgegáʔ nigaweñoʔdeñʔ (onũdaʔɡeɡáʔ niɡawẽnoʔdẽʔ), "Onondaga és la nostra llengua") és la llengua de la Primera Nació Onondaga, una de les cinc nacions originals que van constituir la Confederació Iroquesa (Hodenosaunee).
Aquesta llengua es parla als Estats Units i al Canadà, principalment a la reserva al centre de l'estat de Nova York, i vora Brantford, Ontario.

## Fonologia

Aquesta taula mostra els fonemes consonàntics de l'onondaga
Fonemes consonants :
| | Alveolar | Postalveolar / Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusives | t | | k | ʔ |
| Africada | | dʒ | | |
| Fricatives | s | | | h |
| Ressonants | n | j | w | |
Les dues oclusives, /t/, /k/ són al·lofònicament sonoritzades a [d] i [ɡ] abans de vocal i ressonants i es pronuncien ⟨d⟩ i ⟨g⟩ en aquest cas. Hi ha una considerable palatalització i africació en la llengua.
L'onondaga té cinc vocals orals, /i e o æ a/ (/æ/ sovint és representada amb ⟨ä⟩), i dues vocals nasals, /ẽ/ i /ũ/. Les vocals nasals, segons la tradició iroquesa, són pronunciades amb ogoneks en literatura acadèmica i a Ontario (⟨ę⟩ i ⟨ǫ⟩ o ⟨ų⟩). A Nova York, són representades seguits d'un ⟨ñ⟩ (⟨eñ⟩ i ⟨oñ⟩). Les vocals poden ser llargues i curtes. Quan la longitud de les vocals deriva de l'actualment perduda consonant *r, és fonèmic. La longitud de la vocal s'escriu amb un còlon següent, ⟨:⟩ o punt en relleu ⟨·⟩.

### Vocals

| | Anterior | Central | Posterior |
| Tancada | i i | | ų ũ |
| Mitjana | ę ɛ̃ e e | | o o |
| Oberta | æ æ | a a | |

## Morfologia

L'onondaga és una llengua polisintètica, que mostra una gran quantitat de morfologia flexiva i derivativa en les formes verbals (incloent incorporació de substantius). Les formes nominals tenen menys morfologia. A més, hi ha partícules, que són monomorfèmiques.

## Notes

* ↑ Cens dels EUA de 2000,a Nova York
* ↑ Llengües ameríndies segons el cens de 2010

## Bibliografia

* Abrams, Percy. 2006. Onondaga Pronominal Prefixes, Department of Linguistics, State University of New York at Buffalo: Ph. D. Dissertation.
* Chafe, Wallace L. 1970. A Semantically Based Sketch of Onondaga. Indiana University Publications in Anthropology and Linguistics. Memoir 25 of the International Journal of American Linguistics.
* Michelson, Karin. 1988. A Comparative Study of Lake-Iroquoian Accent. Dordrecht: Kluwer.
* Woodbury, Hanni. 1975a. Onondaga Noun Incorporation: Some Notes on the Interdependence of Syntax and Semantics. International Journal of American Linguistics 41 (1):10-20.
* Woodbury, Hanni. 1975b. Noun Incorporation in Onondaga, Department of Linguistics, Yale University: Ph. D. Dissertation.
* Woodbury, Hanni. 2002. Onondaga-English/English-Onondaga Dictionary. Toronto: University of Toronto Press.

## Enllaços externs

* Language Geek: Onondaga
# Llicència de documentació lliure de GNU

La Llicència de documentació lliure de GNU (GNU Free Documentation License, GNU FDL'' o GFDL'', en anglès) és una llicència per a contingut obert, dissenyada per la Free Software Foundation (FSF) per al Projecte GNU.
Aquesta llicència va ser dissenyada per a documentació de programari i altres referències i materials institucionals. Estipula que qualsevol còpia del material, fins i tot de ser modificat, ha de portar la mateixa llicència. Les esmentades còpies poden ser venudes però, de ser produïdes en quantitat, han de ser distribuïdes en un format que garanteixi futures edicions. Viquipèdia és el major projecte que utilitza aquesta llicència.
Moltes persones i grups consideren a GFDL com una llicència no lliure, degut en part a l'ús de text "invariable" que no pot ser modificat o eliminat i la benintencionada però exagerada prohibició en contra de sistemes DRM (Digital Rights Management, o gestió de drets digitals), la qual afecta també alguns usos vàlids. Fins al 16 de març de 2006 el projecte Debian així ho considerava, però ja fa distinció explícita sobre l'existència de seccions invariants, que serien les que impedirien la inclusió d'aquests documents a la secció principal (main) del projecte.

## Parts d'un document

La llicència GFDL distingeix entre les seccions que componen el contingut mateix del document, i altres seccions que tracten sobre el mateix document.

## Utilització de la llicència

Perquè un text sigui cobert per la llicència GFDL, el seu autor ha d'incloure una nota específica de dret d'autor i llicència.

## La Viquipèdia i GFDL

Tots els articles de la Viquipèdia són llicenciats al públic sota els termes i condicions de la llicència de documentació lliure GNU. Els articles de Wikipedia no contenen seccions invariants.

## Vegeu també

* GNU General Public License (GNU GPL)
* GNU Lesser General Public License (GNU LGPL)
* GNU Affero General Public License (GNU AGPL)
* Llicència Creative Commons (CC)

## Enllaços externs

* Text anglès original
* Traducció al català
# Castell Kornis

El castell de Kornis és un castell del segle XVI i situat al poble de Mănăstirea, al comtat de Cluj, Romania. Està catalogat com a monument històric pel Ministeri de Cultura del país.

## Història

L'edifici principal va ser construït per Kristóf Keresztúri entre 1573-1593 en estil renaixentista. Amb el pas del temps, el castell es va anar omplint d'edificis secundaris en un recinte de forma quadrilateral. Després que el domini passés a ser propietat de la família Kornis cap al 1673, Kornis Gaspar (1641-1683) va aixecar el segon pis de l'edifici principal al costat sud.
El 1680, el seu fill, Zsigmond Kornis, va renovar el castell. També va reparar el castell després de ser danyat durant la revolta de Curuti a principis del segle xviii i el 1720 va afegir dos nous baluards octogonals a la banda nord i va restaurar la torre a l'entrada del castell a la banda oest. La torre encara existeix avui. Durant aquest període, les habitacions del castell van ser redecorades amb sostres al fresc. Es van afegir els treballs de marcs de fusta de la planta superior i de l'escala, decorats amb motius populars i es van crear decoracions de pedra de tuf volcànic de Dej.
Durant la Segona Guerra Mundial una part del castell va ser destruïda i les seves col·leccions van ser cremades pels comunistes o robades després de la nacionalització. Abans de la destrucció del castell, la biblioteca contenia 9.000 volums, formats per col·leccions de llibres rars. Va ser destruït juntament amb l'extensa col·lecció d'història natural. Els pavellons s'utilitzen ara com a destinació de sitja, alberg i escola cultural.
Després del 1944, només una part de la maçoneria es va reconstruir el 1975-76 i la capella Kornis va ser presa per l'església ortodoxa romanesa. Però no hi va haver una restauració seriosa del castell i del domini, deixant el castell avui en ruïnes. El castell és conegut per les estàtues de dos unicorns que custodiaven l'entrada fins fa poc, quan van ser retirades després d'un intent de robatori fallit.

## Galeria

* Entrada de la torre
* Font octogonal
* Ruïnes del castell
* Escut d'un dels edificis
* Escut d'armes
* Inorog
* Escut de la família Kornis
* Edifici adjacent

## Referències

* ↑ Un castel cu Inorogi Arxivat 2012-01-23 a Wayback Machine., 25 June 2007, Toma Roman Jr, Jurnalul Național, accessed July 5, 2012
* ↑ Liviu Stoica et. al, p. 32
* ↑ http://www.gherlainfo.ro/inorogii-de-la-castelul-kornis-de-la-manastirea-urmau-sa-fie-furati-s-au-gasit-franghii-ce-s-a-intamplat-cu-ei/

## Bibliografia

* Repertoriul arheologic al județului Cluj, Cluj-Napoca, 1992.

## Enllaços externs

* Burgenwelt (Informació sobre el castell) Arxivat 2009-07-05 a Wayback Machine.
* Burgenwelt (Fotos amb el castell) Arxivat 2009-07-05 a Wayback Machine.
* Castelul Kornis A art-historia
* Un castell amb Inorogs Arxivat 2012-01-23 a Wayback Machine., 25 iunie 2007, Toma Roman Jr, Jurnalul Național
# Lourinhanosaure

L'lourinhanosaure (Lourinhanosaurus, "llangardaix de Lourinhã") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode espinosauroïdeu, que va viure a la fi del període Juràssic, fa aproximadament 150 i 142 milions d'anys, en el Kimmeridgià i el Titonià, en el que avui és Europa. Les primeres restes es van trobar a Peralta, prop de Lourinhã, Portugal en 1982, però no foren descrits fins al 1998, pel paleontòleg portuguès Octávio Mateus. L'espècie tipus i única coneguda fins al moment L. antunesi, va ser nomenada en honor del paleontòleg portugues Miguel Telles Antunes.
# Lycium europaeum

L'arç de tanques (Lycium europaeum) és una planta de la família de les solanàcies. També rep el nom de arcer, arn, arnall, arç, cambronera, escambroner, espinal o espinaler i, a Mallorca i Menorca, el nom de ullastre d'ase.

## Descripció

És un arbust perennifoli molt ramificat de fins a 4 metres d'alçària de branques espinoses i escorça grisa i rugosa. Les fulles són lanceolades de fins a 4 centímetres, amb un sol nervi, d'un color verd clar o agrisat i una mica carnoses.
Floreix entre els mesos d'abril i setembre. Fa una flor de color violaci o rarament blanquinosa que té forma de petita trompeta, d'1 a 2 cm. El fruit és una baia vermellosa. S'utilitza com a diurètic i hipotensor. Per via externa s'utilitza en el tractament d'úlceres.

## Distribució i hàbitat

És una espècie que habita la regió Mediterrània. És una espècie bastant rara i el seu hàbitat són les màquies, garrigues i bardisses seques. Creix entre els 0 i els 600 m d'altitud, molt rarament per sobre dels 600 m. A vegades es cultiva per a fer tanques entre camps o possessions.

## Descripció

A les Balears, l'arç s'emprava (i continua emprant-se a molts de llocs) popularment per a fer que els llamps no puguin tocar una casa.

## Etimologia

El nom lycium, prové del grec lýkion, que significa "aladern dels tintorers", arbust de Lícia. I europâion que significa "europeu".

## Referències

* ↑ «Lycium europaeum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 195-196. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2011-09-10. [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 7 gener 2016].
# MFK KPRF

L'MFK KPRF (en rus: МФК КПРФ)', és un club de futbol sala professional de Moscou que juga a la Superlliga Russa. L'equip va ser fundat el 2003 en el si del Partit Comunista de la Federació Russa (KPRF), formació creada el 1993 recollint l'herència del Partit Comunista de la Unió Soviètica, i disputa els seus partits com a local al pavelló SK Yunost de la localitat de Klimovsk, a l'óblast de Moscou. Els colors del club són el roig i el segon uniforme és blanc.

## Història

L'equip de futbol sala del Partit Comunista de la Federació Russa va ser fundat el 2003 quan, abans de les eleccions a la Duma Estatal, el Partit de la Vida de Rússia va organitzar un torneig dels diferents partits polítics russos en el qual van competir les joventuts comunistes del KRPF, els joves populistes de Rússia Unida, els de la Unió de Forces de Dreta, els socioliberals de Iàbloko i l'ultranacionalista Partit Liberal Democràtic de Rússia de Vladímir Jirinovsky, alçant-se amb la victòria els joves comunistes. El triomf del KPFR sobre la pista va assegurar la continuïtat d'un equip ideat per jugar només aquell torneig amistós. Va ser aleshores quan des dels òrgans de direcció del Partit Comunista es va encarregar al primer vicepresident del Comitè Central, Ivan Melnikov, bastir un projecte esportiu amb garanties.
En la temporada 2008-09, el MKF KPRF va aconseguir guanyar el Campionat Regional de Moscou. En la campanya 2010-11, els comunistes van guanyar el campionat de la Lliga Major, per la qual cosa es van assegurar el seu ascens a la Superlliga en la temporada següent, 2011-12, on romanen fins avui.

## Referències

* 1 2 Viñas, Carles. «Un club-partit comunista a la Rússia de Putin». Catarsi Magazín, 19-10-2020. [Consulta: 26 octubre 2020].
* 1 2 «Club history» (en ruso). Futsal Club KPRF. [Consulta: 30 octubre 2013].
# Man

«Man» té aquests significats:
* MAN, codi IATA de l'Aeroport de Manchester
* MAN SE, fabricant alemany d'autobusos i camions
* Man (Unix), comanda del sistema Unix
* Man (revista), revista editada pel Grupo Zeta
* Man (dibuixant), pseudònim del dibuixant de còmics Manolo Carot
* Toponímia:
** Illa de Man, illa del mar d'Irlanda
** Man (Virgínia de l'Oest), localitat estatunidenca de Virgínia de l'Oest
** Man (Costa d'Ivori), localitat de Costa d'Ivori
Viccionari
# Moscos

Moscos és un arxipèlag a la costa de Tenasserim, districte de Dawei, formant una cadena paral·lela a la costa a entre 15 i 25 km amb un canal segur de pas entre les illes i la costa, més aviat proper a les illes; la profunditat és d'entre 24 i 40 metres. La seva altura màxima és de 365 metres. El conjunt està a entre 40 i 60 km de Dawei (Tavoy). Modernament formen un santuari natural amb 4.924 hectàrees (49,24 km²) creat inicialment el 1982 especialment per protecció de les tortugues i protegit per una llei de 1994.
Les illes estan dividides en tres grups: Septentrional, Mitjà i Meridional, anomenats en birmà Hein-se, Maung-ma-gan i Laung-lon. El grup meridional i el mitjà tenen les illes més gran i més altes i entre elles hi ha també canals de navegació. L'illa principal és Auk Bok al grup del sud amb uns 10 km de llarg i 2,5 km d'ample. Les illes tenen badies d'arena i embarcadors protegits i al grup més meridional es troben esculls de corall a l'entorn

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Enformador

L'enformador és una eina manual usada per a llavorar o treballar la fusta usada per fusters, ebenistes, lutiers i gravadors. A Catalunya rep el nom de puntacorrent quan té el tall esbiaixat, que vol dir, que forma un angle no recte amb la línia de la fulla i el mànec. Al País Valencià i a les Balears, l'enformador es diu també puntacorrent encara que tingui el tall perpendicular a la línia de la fulla i del mànec. Consta de dues parts: una part d'acer trempat i un mànec. La fulla d'acer és rectangular amb un bisell esmolat en un dels caps. L'altre cap s'acaba amb un nervi que serveix per a fixar la fulla al mànec. Les dimensions de la fulla són variables com també les dimensions totals de l'eina. Un model típic fa uns 240 mm des del mànec fins a la punta. L'amplada pot variar entre 4 i 40 mm aproximadament. El mànec pot ser de fusta (la de faig és molt usada) o de materials sintètics (termoplàstics o termoplàstics reforçats amb fibres). Els mànecs de fusta acostumen a portar una virolla metàl·lica per a reforçar el cap que ha de rebre els cops.

## Ús

Els enformadors són eines delicades que cal tractar amb cura. Serveixen per tallar. Una persona dretana agafarà l'enformador amb la mà esquerra pel mànec i picarà amb una maceta (de fusta o niló) per a tallar.
* Enformador

## Esmolatge

Els enformadors s'esmolen amb mola i es repassa el tall amb una pedra d'oli. Respectant sempre un angle de tall correcte, anomenat toix.

## Fabricació dels enformadors

Tradicionalment els enformadors es fabricaven a mà. Primer forjant la fulla, després ajustant la forma, trempant, normalitzant i, finalment, esmolant l'eina per primer cop. Modernament els enformadors es fabriquen segons processos industrials semiautomàtics, amb poca intervenció manual.

## Badaine

Un badaine o una badaina (del francès bédane>bec d'ane, 'bec d'ànec') és un enformador reforçat, amb fulla més gruixuda i estreta, usat sempre picant-lo amb una maça.

## Referències

* ↑ Enformador. Definició.(català)
* ↑ DCVB
* ↑ Temari. Subaltern de l'Administració de la Generalitat de Catalunya.ebook. MAD-Eduforma, p. 302–. ISBN 9788466516525 [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ Vídeo. Esmolat i afinat d'un enformador.(castellà)
* ↑ Fabricació industrial d'enformadors. Vídeo.(castellà)
* ↑ Badaine. Definició.(català)

## Vegeu també

* Fuster
* Ebenista
* Lutier
* Gravador
# Església de Sant Maximilià de Hukvaldy

L'Església de Sant Maximilià està situada a la part superior de Hukvaldy. Es va construir el 1759 pel bisbe Maximilian Reichsgraf von Hamilton. Probablement va ser consagrada el dia del seu patró el 12 d'octubre de 1769. Es va construïr quan l'administració del palau episcopal del castell es va traslladar a la mansió de nova construcció sota el castell de Hukvaldy, davant de l'església.
El cardenal Maxmilián Josef Sommerau-Beckh tenia l'església molt ben decorada (l'altar major fou pintat pel pintor Kuppenweisser). La torre principal es va reconstruir a l'estil del cardenal Maximilien de Fürstenberg. L'arquebisbe Theodor Kohn va dur a terme una reparació exhaustiva del cor i l'orgue.
És un edifici d'una sola nau senzilla amb una torre frontal alta i una cúpula rematada amb llanterna. L'edifici va ser construït amb un estil purament barroc i, junt amb el castell de l'arquebisbe forma un conjunt arquitectònic que completa el color del pintoresc poble de Hukvaldy. El 1861, es va fer una reconstrucció neobarroca de la façana segons el disseny de G. Meretta.

## Referències

* 1 2 3 Štěpánek, Jan P. «kostel sv. Maxmiliána» (en txec). Hrady.cz. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Dades» (en txec). Národní památkový ústav. [Consulta: 6 gener 2020].
# Oreneta de Preuss

L'oreneta de Preuss (Petrochelidon preussi) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Àfrica occidental. Els seus hàbitats principals són la sabana seca, els cursos d'àigua i les terres llaurades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El nom específic de Preuss fa referència al botànic alemany Paul Preuss (1861-1926).

## Referències

* 1 2 «Oreneta de Preuss». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 607. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Preuss's Swallow. Petrochelidon preussi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Església de Sant Pere Despuig

L'Església de Sant Pere Despuig és una església de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església parroquial aixecada sobre un petit puig; és romànica, del segle xii, i posteriorment, molt modificada pels afegitons i les reformes que s'hi efectuaren en temps posteriors, especialment durant la divuitena centúria. Era d'una nau que s'estenia de llevant fins a ponent, però el segle xviii hom amplià vers els costats nord i sud, capgirant la seva disposició i convertint la vella nau en creuer. Les restes romàniques apreciables són, a l'extrem sud-oest de l'edifici, amb un petit tros de cornisa sota un aixecament de coberta de la nau originària, i el campanar, antiga espadanya, convertida en torre rectangular amb teulat a quatre vessants. Sota les obertures del pis superior, obertes als quatre vents hi podem apreciar d'altres obertures cegues.
Té una porta barroca. Durant el segle xviii es van fer ampliacions al temple romànic, la vella nau va passar a ser el creuer i es bastí una nova porta a migdia segons el gust de l'època. A la llinda hi ha la data de 1782 i dins el timpà hi ha els atributs iconogràfics de l'apòstol enmig de motius decoratius de fullatges estilitzats.

## Història

La família dels Bianya, posseïa en franc alou una estada senyorial al costat de l'església de Sant Pere del Puig (avui aquesta estada està totalment en ruïnes); a ells es deu la fundació de l'església parroquial de Sant Pere. L'any 964 va tenir lloc la consagració del temple anterior al que ha arribat als temps actuals; apareix esmentat com: "...Sancti Petri...constructam in territorio de Bianya...". El topònim del lloc, vinculat amb el nom del temple, ve documentat com "Pui" (1095), "Podio de Biania" (1248) i "Podio" (1372) essent aquest darrer el que ha prevalgut fins a èpoques més recents.

## Referències

* 1 2 3
# Església de Sant Pere Sallavinera

L'església de Sant Pere Sallavinera és un temple parroquial del municipi homònim (Anoia), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

L'església és documentada ja l'any 1089, però l'edifici actual és el resultat de diverses reformes i afegitons, com la que hi va promoure el rector Salat cap el 1870.
Des del segle xiv, en depenien com a sufragànies les de Sant Jaume de Puigdemàger i Sant Gil de Solanelles. També en depenen les de Sant Jordi de la Llavinera, Santa Margarida del Mas de la Cogullera i la de la Sagrada Família del Molí de Boixadors.

## Descripció

És un temple de planta rectangular i un sol absis a la capçalera. El campanar, construït posteriorment i de planta quadrada, es troba al costat de migdia, així com la porta d'entrada a l'església.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església parroquial de Sant Pere Sallavinera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Heterogínids

Els heterogínids (Heterogynidae) són una petita família de lepidòpters ditrisis de la superfamília dels zigenoïdeus (Zygaenoidea).

## Característiques

Els mascles tenen aspecte d'arnes i són molt semblants a les dels zigènids (Zygaenidae), però les femelles són larviformes, sense ales ni potes i només es poden moure arrossegant-se. L'eruga és molt similar a les femelles, i és també similar a les erugues de la família dels zigènids.

## Sistemàtica

La família Heterogynidae està representada a Europa, amb cinc espècies. A nivell mundial, només s'han descrit 10 espècies, distribuïdes al sud-oest de la regió paleàrtica a (Àfrica del Nord i Europa del Sud).

## Taxonomia

Només inclou dos gèneres: Heterogynis i Janseola.
* Heterogynis penella (Hübner, 1819)
* Heterogynis canalensis Chapman, 1904
* Heterogynis paradoxa Rambur, 1837
* Heterogynis eremita Zilli, Cianchi, Racheli & Bullini, 1988
* Heterogynis andalusica Daniel, 1966
* Heterogynis thomas Zilli, 1987
* Heterogynis jellaba de Freina, 2003
* Heterogynis rifensis de Freina, 2003
* Janseola fulvithorax Hampson
* Janseola titaea Druce, 1896
* Janseola thoinds Zilli, Cianchi, Racheli & Bullini, 1988
* Janseola eremita Zilli, Cianchi, Racheli & Bullini, 1988

## Referències

* ↑ Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.). «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.». Species 2000: Reading, UK., 2011. [Consulta: 24 setembre 2012].
* ↑ Plantilla:FaunaEuropaea