OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfabet llatí belarús

L'alfabet łacinka AFI [laˈt͡sinka] o alfabet llatí belarús és una variant de l'alfabet llatí que s'utilitza per escriure l'idioma belarús (biełarus, en łacinka). Els primers textos que utilitzaven l'alfabet łacinka van aparèixer durant el segle xvi. El seu ús oficial va concloure amb la incorporació de ła major part de Belarús (Biełaruś, en łacinka) a la Unió Soviètica el 1921, seguint utilitzant-se a Bielarús Occidental (Zachodniaja Biełaruś, en łacinka), les terres bielarusses incorporades a la República de Polònia, i en la diàspora bielarussa; al final de la Segona Guerra Mundial ja era pràcticament inexistent. Després de la caiguda de la Unió Soviètica i la independència de Belarús, alguns grups han defensat la revitalització d'aquest alfabet, però en l'actualitat molt pocs l'utilitzen. Encara que correspon més adequadament a l'estructura fonològica de la llengua bielarussa, les autoritats actuals del país la consideren inapropiada i fan servir oficialment una transcripció que fa aparèixer topònims i especialmelnt noms propis de forma distorsionada (Belarus en comptes de Biełaruś, Lukashenka en comptes de Łukašenka).
L'alfabet łacinka està relacionat amb els actuals alfabets polonès i lituà; el seu tret més notable és la lletra Ŭ (O breu), que no es troba en cap dels altres dos alfabets (encara que s'utilitza en esperanto).
L'alfabet łacinka és el següent:
A/a, B/b, C/c, Ć/ć, Č/č, D/d, Dz/dz, Dź/dź, Dž/dž, E/e, F/f, G/g, H/h, Ch/ch, I/i, J/j, K/k, L/l, Ł/ł, M/m, N/n, Ń/ń, O/o, P/p, R/r, S/s, Ś/ś, Š/š, T/t, U/u, Ŭ/ŭ, V/v, Y/y, Z/z, Ź/ź, Ž/ž
| Łacinka | Ciríl·lic | IPA |
| A a | А а | /a/ |
| B b | Б б | /b/ |
| C c | Ц ц | /ts/ |
| Ć ć | Ць ць* | /tsʲ/ |
| Č č | Ч ч | /tʂ/ |
| D d | Д д | /d/ |
| DZ dz | Дз дз | /dz/ |
| DŹ dź | Дзь дзь* | /dzʲ/ |
| DŽ dž | Дж дж | /dʐ/ |
| E e | Э э | /ɛ/ |
| F f | Ф ф | /f/ |
| G g | (Ґ ґ) | /ɡ ~ ɟ/ |
| Łacinka | Ciríl·lic | IPA |
| H h | Г г | /ɣ ~ ʝ/ |
| CH ch | Х х | /x ~ ç/ |
| I i | І і* | /i/, /ʲ/ |
| J j | Й й, ь* | /j/ |
| K k | К к | /k ~ c/ |
| L l | Ль ль* | /lʲ/ |
| Ł ł | Л л | /l/ |
| M m | М м | /m/ |
| N n | Н н | /n/ |
| Ń ń | Нь нь* | /nʲ/ |
| O o | О о | /ɔ/ |
| P p | П п | /p/ |
| Łacinka | Ciríl·lic | IPA |
| R r | Р р | /r/ |
| S s | С с | /s/ |
| Ś ś | Сь сь* | /sʲ/ |
| Š š | Ш ш | /ʂ/ |
| T t | Т т | /t/ |
| U u | У у | /u/ |
| Ŭ ŭ | Ў ў | /u̯/ |
| V v | В в | /v/ |
| Y y | Ы ы | /ɨ/ |
| Z z | З з | /z/ |
| Ź ź | Зь зь* | /zʲ/ |
| Ž ž | Ж ж | /ʐ/ |
* En ciríl·lic, е, ё, і, ю, я equivalen a:    [je], [jo], [ji], [ju], [ja] en inici de paraula o després de vocal,    [e], [o], [i], [u], [a] després de les consonants ć, dź, l, ń, ś, ź,    i [ie], [io], [i], [iu], [ia] després de les consonants restants. :

## Enllaços externs

* Alfabet llatí belarús Arxivat 2007-04-11 a Wayback Machine. (anglès)
* Keyboard Lithuaniae 1009—2009 i Litwinska-biełaruskaja lacinskaja abeceda (bielorús)
# Stephin Merritt

Stephin Merritt és un músic, conegut per ser el líder de The Magnetic Fields. És un multi-instrumentista que pateix d'hiperacúsia, un compositor ocasional de teatre musical, cine i televisió i el front-leader de tres bandes més, The 6ths, The Gothic Archies i Future Bible Heroes. Creador incansable, els seus textos, documents de l'amor en els temps de la postmodernitat, són coneguts pel seu to irònic i aspre i per subvertir els rols de gènere.

## Referències

* ↑ «Stephin Merritt». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Habitatge al carrer del Fossar, 7-9 (Rupit)

L'Habitatge al carrer del Fossar, 7-9 és una casa de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres, de dos trams i dos habitatges. Està assentada damunt la roca i segueix el desnivell del terreny. Presenta dos portals a la planta, el de la part esquerre porta la data 1777. Al primer pis hi ha un ampli balcó de fusta amb dos portals d'alçada diferent i al segon pis es diferencien clarament els dos trams de la casa, de manera que a la part esquerra hi ha un gran balcó amb portal rectangular que s'abriga sota un ampli voladís, i al tram de la dreta s'obre una finestreta amb ampit i espiera, i presenta un voladís més reduït.
És construïda en pedra, la part esquerre encara conserva restes de l'antic arrebossat però la dreta està totalment repicada.

## Història

La importància de les cases d'aquest carrer rau sobretot en la bellesa arquitectònica i la unitat dels edificis que la integren, tots ells construïts als segles xvii i XVIII i que han estat restaurats recentment amb molta fidelitat.
L'establiment de cavallers al Castell de Rupit als segles xii i xiii donaren un caire aristocràtic a la població, al segle xiv la demografia baixa considerablement. Al fogatge del segle xvi ja s'observa una certa recuperació i a partir del segle xvii comença a ser nucli important de població, ja que durant la guerra dels Segadors, al 1654, s'hi establiren molts francesos.

## Referències

* 1 2 3 4
# Habitatge al carrer del Fossar, 8 (Rupit)

L'Habitatge al carrer del Fossar, 8 és una casa de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de carrer, assentada sobre el desnivell del terreny. És de planta rectangular i coberta a dues vessants, amb el carener paral·lel a la façana, orientada a tramuntana. La banda de migdia mira vers la riera de Rupit. Presenta un gros portal adovellat a la planta i una finestra amb reixes de ferro. Al primer pis hi ha dues finestres, una de les quals té l'ampit motllurat i un balconet amb la barana de ferro. Al segon pis s'obren dues finestres més.
És construïda amb pedra i arrebossada al damunt.

## Història

La importància de les cases d'aquest carrer rau sobretot en la bellesa arquitectònica i la unitat dels edificis que la integren, tots ells construïts als segles xvii i XVIII i que han estat restaurats recentment amb molta fidelitat.
L'establiment de cavallers al Castell de Rupit als segles xii i xiii donaren un caire aristocràtic a la població, al segle xiv la demografia baixa considerablement. Al fogatge del segle xvi ja s'observa una certa recuperació i a partir del segle xvii comença a ser nucli important de població, ja que durant la guerra dels Segadors, al 1654, s'hi establiren molts francesos.

## Referències

* 1 2 3 4
# Habitatge al carrer del Remei, 24

L'Habitatge al carrer del Remei, 24 és una obra amb elements barrocs de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa d'habitatges que consta de planta baixa i dos pisos. A la planta s'hi obren quatres portals rectangulars, un d'ells amb arc escarser. Al primer pis hi ha quatre balcons rectangulars amb llosanes d'obra i baranes de ferro forjat. Al segon pis s'hi obren quatre finestres rectangulars amb petits ampits treballats. El ràfec, d'una sola tirada, és força ampli i amb colls de fusta.
Cal remarcar els brancals i les llindes de les obertures, totes de pedra. També és interessant el treball de forja. La façana és arrebossada, però està força mal conservada. La casa sembla abandonada i només utilitzen els garatges.
Aquest edifici ha estat enderrocat, actualment hi ha una nova construcció.

## Història

Edifici que segurament prové de la parcel·lació barroca del segle xviii, sense que tinguem cap altra dada constructiva que ens permeti confirmar-ho o determinar alguna reforma.
L'origen més remot del carrer del Remei el podem trobar al construir-se l'oratori a l'extrem del carrer Sant Pere als segles xiii i xiv. Lloc de culte que va desaparèixer al segle xviii quan es feu el traçat de la carretera de Sentfores. Aleshores el temple es traslladà a l'altre extrem de l'actual carrer del Remei i s'hi establiren els Franciscans fins que el 1936 fou incendiada. El 1958 s'hi bastí l'església actual.
El carrer va patir les conseqüències de l'aiguat de 1863 que va malmetre gran part de les cases del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Habitatge al carrer dels Capitans de Mar, 4 (Premià de Mar)

L'Habitatge al carrer dels Capitans de Mar, 4 és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici a quatre vents de planta rectangular amb estructura de pòrtics de formigó que possibiliten la lliure disposició de les tres plantes de l'edifici.
La façana del carrer és plana. Presenta una composició ordenada amb una finestra correguda al segon pis. La façana posterior, més oberta, dona a un porxo format amb l'estructura de formigó de l'edifici. La coberta és plana i no s'hi pot accedir.

## Referències

* 1 2
# Habitatge de J. Vilaseca Rivera a la carretera d'Agramunt, 31

L'Habitatge de J. Vilaseca Rivera a la carretera d'Agramunt, 31 és una obra noucentista de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat a la carretera L-303, dominada per la presència de magatzems de diferents especialitats. Edifici entre mitgeres que presenta una divisió horitzontal en dos cossos. La planta baixa, amb aparell de pedra més o menys tallada i aparellada, presenta tres obertures, dues de les quals estan tapiades -la que seria la porta d'accés al primer pis i la finestra- i només és operativa la del magatzem. Les tres obertures són d'arc de mig punt. Al segon cos hi ha tres obertures que comparteixen una sola llosana per a una balconada, a la qual li falta la barana. Pilastres amb maons emmarquen i delimiten aquestes obertures, creant franges intermèdies entre aquestes. Per damunt de cada obertura hi ha una finestra quadrangular tapiada, amb el perfil resseguit de maó. El tester és pla, amb un lleuger ressalt a la part central de la façana i està constituït per una cornisa motllurada, també feta de maó.
# Habitatge de la plaça de la Vila, 35 (Martorell)

L'Habitatge de la plaça de la Vila, 35 és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge entre mitgeres estructurat en planta baixa i tres pisos superiors. Els baixos estan ocupats per un local d'ús comercial. Les obertures dels dos primers pisos són arcs escarsers, les dues finestres tenen ampits de pedra i els balcons, baranes de ferro molt simples. L'últim pis té tres arcs de mig punt a manera de galeria. L'edifici és rematat per una cornisa sobresortint.
Hi ha esgrafiats, són l'element més destacat de l'habitatge, de fons vermellós amb els motius blancs. Tota la part central queda emmarcada formant una composició de gran qualitat rítmica i harmònica. Sanefes verticals amb fullam, filigrana, medallons i petites figures. La part alta està decorada amb una greca de figures geomètriques.
Cada buit de la façana és ornat amb temàtica diferent: fulles, flors, cintes, medallons, petits àngels, hídries, espigues i bagues

## Història

A la segona meitat del segle xviii la tècnica de l'esgrafiat va ser àmpliament aplicada a les façanes barcelonines, que trobaven així una decoració atractiva i relativament econòmica. La majoria dels esgrafiats de Martorell són localitzats a la Vila, i el més antic que es conserva és del 1821, obra probable d'un artista italià, i és l'únic que té el color blanc sobre fons gris. Lamentablement, varen desaparèixer altres esgrafiats del segle xviii, com els de cal Montaner o cal Llesques.
Entre 1936 i 1937 fou restaurat per Ferran Serra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Habitatge unifamiliar a Casavells

L'Habitatge unifamiliar a Casavells és una obra de Corçà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al veïnat de les Costes, als afores del poble de Casavells. Constituït per tres plantes (planta baixa i dos pisos) i una coberta a dues aigües. És de planta rectangular, construït al segle xix amb pedra, l'estructura portant, i teula àrab, la coberta. L'edifici pel que fa a les façanes, apareix arrebossat.
S'observen contraforts a les façanes més curtes, que ajuden a estabilitzar l'edifici.

## Història

Una gran terrassa s'obra en una de les façanes laterals.

## Referències

* 1 2 3
# Gaietà de Borbó-Dues Sicílies

Gaietà de Borbó-Dues Sicílies, comte de Girgenti (Nàpols 1846 - Lucerna 1871). Príncep de les Dues Sicílies amb el tractament d'altesa reial que rebé de mans del seu pare, el rei Ferran II de les Dues Sicílies, el títol de comte de Girgenti.
Nascut el 12 de gener de 1846 al Palau Reial de Nàpols. Fill del rei Ferran II de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria. Net per via paterna del rei Francesc I de les Dues Sicílies i de la infanta Maria Isabel d'Espanya i per via materna de l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria i de la princesa Enriqueta de Nassau-Weilburg.
Casat el dia 13 de maig de 1868 al Palau Reial de Madrid amb la infanta Maria Isabel d'Espanya, filla de la reina Isabel II d'Espanya i de l'infant Francesc d'Assís d'Espanya.
El casament de Gaietà amb Maria Isabel d'Espanya pretenia ser la demostració pública de la Reina i del govern espanyol del rebuig al procés unificador italià. Isabel II, contrària a l'estratègia dels Savoia, que pretenia arraconar el poder papal i de les petites cases regnants italianes, veié en el casament de la seva filla amb el príncep Gaietà de la casa de les Dues Sicílies una oportunitat única de girar l'esquena a l'obra del rei Víctor Manuel II d'Itàlia i de donar suport al papa Pius IX.
Malgrat tot, la felicitat de la parella fou escassa: ben aviat es demostrà el caràcter inestable de Gaietà, ja manifestat en el moment de la celebració dels capítols matrimonials. A més a més, el mateix any 1868, la reina Isabel II d'Espanya hagué d'abandonar el país i instal·lar-se a París, la qual cosa repercutí en les possibilitats econòmiques de la parella, ja que Gaietà disposava d'escassos recursos propis.
Gaietà se suïcidà el dia 26 de novembre de 1871 a Lucerna deixant Maria Isabel viuda a l'edat de 25 anys. Les causes d'aquesta acció mai foren conegudes tot i que es planteja els desequilibris emocionals com la principal causa del suïcidi.

## Referències

* ↑ «Reales decretos» (en castellà). Gaceta de Madrid, 10-05-1868.
# Hamburger Morgenpost

L'Hamburger Morgenpost més conegut com el Mopo és un diari publicat a Hamburg (Alemanya). És un diari popular de tendència centre esquerra, amb articles curts i moltes fotos. Al quarter trimestre de 2014 tenia una tirada de 94270 exemplars i una diffusió de 360.000 lectors.

## Història

El diari va ser creat el 1949 amb una tirada de 6000 exemplars pel periodista hamburguès i militant del partit Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD) Heinrich Braune. A la fi dels anys 1950 tenia una tirada de 450.000 exemplars. Després de treure la versió local del diari Bild, de l'editorial concurrent Axel Springer AG la tirada va començar a baixar. Al mig de la dècada dels 1970, l'SPD en constatar que diaris ideològics de partit no funcionaven, va vendre el títol. El 1986 passà a l'editorial Gruner + Jahr, que el 1999 va vendre'l als editors Frank Otto i Hans Barlach. El 2006 finalment passà a la BV Deutsche Zeitungsholding, que via una estada al grup britànic Mecom finalment passà el 2009 al grup colonès M. DuMont Schauberg.
L'11 de gener del 2015, l'arxiu del diari va ser la víctima d'un delit d'incendi, probablement lligat amb seguidors islamistes de l'atemptat al diari parisenc Charlie Hebdo, com que el 8 de gener 2015, en solidaritat amb el setmanari parisenc havia publicat uns dibuixos crítics a la seva portada sota el títol «Ens cal tanta llibertat».

## Bibliografia

* Wimmer, Katharina Claudia. Die Anfänge der Hamburger Morgenpost (1949–1960). Ein Beitrag zur sozialdemokratischen Pressepolitik der Nachkriegszeit (en alemany). vol. 7. Hamburg: Editorial Dr. Kovač, 2012 (Schriften zur Geschichtsforschung des 20. Jahrhunderts). ISBN 3-8300-6717-8..
* Gossel, Daniel A. Die Hamburger Presse nach dem Zweiten Weltkrieg. Neuanfang unter britischer Besatzungsherrschaft (trad.: La premsa d'Hamburg després de la segona guerra mundial. Nou començament davall les forces d'ocupació britàniques) (en alemany). Hamburg: Verein für Hamburgische Geschichte, 1993, p. 179. ISBN 978-3923356539.

## Referències

* ↑ «Quartalsauflagen» (alemany),] Informationsgemeinschaft zur Feststellung der Verbreitung von Werbeträgern, (en català: estadístiques trimestrials de la Federació per a la verificació de la tirada de mitjans de propaganda)] [consulta 25 de juliol de 2013]
* ↑ Fenton, Ben «Mecom sells German titles for €152m» (en anglès). Financial Times, 12 gener 2009 (2009-01-12) [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ NN «Brandanschlag auf „Hamburger Morgenpost“ (Delit d'incendi a l'Hamburger Morgenpost)» (en alemany). Frankfurter Allgemeine Zeitung, 11 gener 2015 (2015-01-11) [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ Reuters «Atac sense ferits a la seu d'un diari alemany que va publicar les caricatures de 'Charlie Hebdo'». Ara, 11 gener 2015 (2015-01-11) [Consulta: 12 gener 2015].
# Handbol d'onze

L'handbol d'onze (també conegut com handbol a onze) és una modalitat d'handbol practicada en exteriors.
És una modalitat de joc practicada en un camp de joc de gespa de 90 a 110 m de llargada i de 55 a 65 m d'amplada entre dos equips de deu jugadors de camp i un porter. El camp té dues línies paral·leles a 35 metres des de la línia de gol, que divideix el camp en 3 seccions; cada secció pot tenir fins a 6 jugadors de cada equip. L'àrea de la porteria és una línia semicircular amb un radi de 13 metres i la marca del punt de penal a 14 metres des de la porteria. La porteria té 7,32 metres d'ample i 2,44 metres d'alçada. El joc es juga amb la mateixa pilota que l'handbol de set per dos equips d'11 jugadors (més 2 reserves) i dos períodes de 30 minuts cadascun.
La modalitat d'handbol d'onze fou la més popular al món fins als anys seixanta del segle xx, quan anà essent substituïda per la modalitat de set. En la modalitat d'onze se celebrà la prova d'handbol als Jocs Olímpics d'estiu de 1936, i els campionats del món es disputaren fins a l'any 1966. Les regles de l'handbol d'onze s'estandarditzaren el 1926 i foren la base per reglamentar l'handbol de set.
A Catalunya fou un esport molt popular a les dècades de 1940 i 1950, quan es disputà el Campionat de Catalunya d'handbol d'onze.

## Vegeu també

* Handbol als Jocs Olímpics d'estiu de 1936
* Campionat del Món d'handbol d'onze masculí
* Campionat del Món d'handbol d'onze femení
* Campionat de Catalunya d'handbol d'onze

## Referències

* ↑ «Handball: participation during the history of the Olympic Games.». Comitè Olímpic Internacional, 01-03-2015. Arxivat de l'original el 2018-06-16. [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «History of handball» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-09-17. [Consulta: 17 setembre 2008].
* ↑ Lluís Miracle. Argos-Vergara. L'handbol a onze català. Història-memòria d'un esport de vida curta., 1982 [Consulta: 30 agost 2019].
# Frederic Ubald della Rovere

Frederic Ubald della Rovere (Pesaro, 16 de maig del 1605 - Urbino, 28 de juny del 1623) va ser duc d'Urbino i el pare de Victòria della Rovere.

## Biografia

El fill major i hereu de Francesc María II, duc d'Urbino. Els seus pares eren cosins.
El seu pare Francesc María II della Rovere, estava ansiós per tindre hereus del Ducat d'Urbino. La seva primera esposa va morir el 1598 sense fills. Després d'obtenir el permís del Papa per a casar-se, el 1599 es va casar amb la seva cosina Livia della Rovere per a evitar l'extinció de la dinastia. Frederic Ubald era el producte d'aquest segon matrimoni. A l'edat de 16 anys, li va succeir al ducat d'Urbino el 14 de maig del 1621.
Amb la finalitat de tenir un hereu, es va casar amb Clàudia de Mèdici, filla de Ferran I de Mèdici i Cristina de Lorena. Rovere es va casar amb Clàudia el 1621 i al cap d'un any va donar a llum a una filla Victòria della Rovere. Rovere va morir un any més tard a Urbino d'un atac epilèptic, però se suposa que ell va ser, probablement, enverinat. El seu pare va tornar al tron i va veure la desaparició de la línia. El seu pare es va veure obligat a llegar tots els seus béns als Estats Pontificis. Clàudia de Mèdici es va casar el 1626 amb Leopold V d'Habsburg. La seva filla es va casar amb el Ferran II de Mèdici el 1633, però el seu llinatge es va extingir el 1737.

## Descendència

* Victoria della Rovere (7 de febrer de 1622 - 5 de març de 1694) es va casar amb Ferran II de Médici amb descendència.

## Referències

* 1 2 3 4 van de Pas, Leo. «Federico Ubaldo della Rovere, Duke of Urbino». Genealogics .org. [Consulta: 12 novembre 2010].
# Haplogrup C del cromosoma Y humà

L'haplogrup C del cromosoma Y humà és un haplogrup format a partir de l'haplotip M130 del cromosoma Y humà.
L'haplogroup C conté la mutació M168, que és present en tots els haplogrups de cromosomes Y, excepte l'A i el B. L'haplogrup C, sembla haver aparegut molt poc després de la mutació M168.
Aquest haplogrup representa una gran emigració costanera al llarg del sud d'Àsia i Austràlia, pujant a l'extrem oriental de la costa asiàtica. Es creu que també varen emigrar a les Amèriques fa entre 6.000 i 8.000 anys, portant les llengües i cultures Na-Dené a les costes del Pacífic del nord-est d'Amèrica. Alguns han proposat que els haplogrups C i D van ser duts conjuntament a l'est d'Àsia per una sola població, que esdevingué la primera moderna a colonitzar la zona, encara que actualment les distribucions dels haplogrups C i D siguin diferents, amb diversos subtipus de l'haplogrup C, havent estat trobats en diferents freqüències entre els mongols, manxús, vietnamites, aborígens australians i habitants indígenes de Sibèria, i en freqüències moderades en qualsevol lloc d'Àsia i Oceania, incloent-hi l'Índia i el sud-est d'Àsia, mentre que l'haplogrup D es troba en alta freqüència només entre els tibetans, japonesos, i els habitants d'Andaman, i no s'ha trobat ni a l'Índia ni entre els habitants aborígens de les Amèriques.
L'haplogrup C conté el polimorfisme, molt comú a l'Àsia central, que es creu que Genguis Kan va escampar en el període de l'Imperi Mongol al llarg i ample d'Àsia.

## Enllaços externs

* Dispersió de l'haplotip C Arxivat 2006-03-20 a Wayback Machine., del National Geographic.
Haplogrups del cromosoma Y humà :
| | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic | Adam cromosòmic |
| | A | A | A | A | BT | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | B | B | B | CT | CT | CT | CT | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | DE | DE | C | F | F | F | F | F | | | | | | | | | |
| | | | | | D | E | | | G | H | IJ | IJ | K | K | K | K | | | | | |
| | | | | | | | | | | | I | J | | LT | MS | MS | NO | NO | P | P | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | N | O | | Q | R |