OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antitrinitarisme

L'antitrinitarisme és una forma de cristianisme que rebutja la doctrina cristiana principal de la Trinitat: la creença que Déu és tres persones diferents que són coeternes, coiguals i indivisiblement unides en un ésser o essència (de la grega ousia). Alguns grups religiosos sorgits durant la reforma Protestant han estat coneguts històricament com a antitrinitaris.
Segons les esglésies que tenen en compte les decisions dels concilis ecumènics, el trinitarisme es va declarar definitivament com a doctrina cristiana als concilis ecumènics del segle IV, la del Primer Concili de Nicea (325), que va declarar la divinitat plena del Fill i el Primer Concili de Constantinoble (381), que declarava la divinitat de l'Esperit Sant.
En termes de nombre de seguidors, les confessions no trinitàries comprenen una petita minoria de cristians moderns. Les més grans confessions cristianes no trinitàries són l'Església de Jesucrist dels Sants dels Darrers Dies, els Pentecostals de la unitat, els Testimonis de Jehovà, Església la llum del món i l'Església ni Crist, tot i que hi ha altres grups més petits, inclosos els Cristadelfs, l’ Església de l'esperança benaurada, Ciència Cristiana, Associació d'Estudiants de la Bíblia, L'Aurora, Església viva de Déu, Assemblees de Jahvé, Església israelita de Déu en Jesucrist, membres de l’Església de Déu Internacional, Unitarisme, cristians universalistes unitaris, The Way International, The Church of God International i l’Església Unida de Déu.
Les opinions no trinitàries difereixen àmpliament sobre la naturalesa de Déu, Jesús i l'Esperit Sant. Diverses filosofies no trinitàries, com l'adopcionisme, el monarquianisme i el subordinacionisme, existien abans de l'establiment de la doctrina de la Trinitat els anys 325, 381 i 431 dC, als Consells de Nicea, Constantinoble i Efes. L'antitrinitarisme fou renovat més tard pels càtars als segles XI al XIII, en el moviment unitari durant la reforma protestant, a l’ època de la Il·lustració del segle xviii, i en alguns grups sorgits durant el segon gran despertar del segle xix.

## Referències

* ↑ Olson, Roger E. The Trinity, 2002. ISBN 9780802848277.
* ↑ Kelly, Joseph F. An Introduction to the New Testament for Catholics, 2006. ISBN 9780814652169.
* ↑ Olson, Roger E. The Story of Christian Theology. InterVarsity Press, abril 1999, p. 173. ISBN 9780830815050.
* ↑ Lohse, Bernhard. A Short History of Christian Doctrine, 1966. ISBN 9781451404234.
* ↑ Geanakoplos, Deno John. Constantinople and the West, 1989. ISBN 9780299118846.
* ↑ Halsey, A. British Social Trends since 1900: A Guide to the Changing Social Structure of Britain (en anglès). Palgrave Macmillan UK, 13 octubre 1988, p. 518. ISBN 9781349194667.
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.von Harnack, Adolf. «[Adolf von Harnack History of Dogma]», 01-03-1894. [Consulta: 15 juny 2007].
# Huracà de Nova Orleans de 1915

L'Huracà de Nova Orleans de 1915 va ser un huracà intens de Categoria 4 que va fer recalada prop de Grand Isle, Louisiana, durant la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 1915. El pas de l'huracà deixava 275 víctimes mortals i provocava uns danys estimats de $13 milions (1915 USD).

## Bibliografia

* Widmer, Mary Lou. New Orleans 1900 to 1920. Gretna: Pelican, 2007. ISBN 9781589804012. .
# Hostal de la Grossa

L'Hostal de la Grossa és una obra d'Avinyó (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrada (14x14) amb coberta a doble vessant. El material de construcció és maçoneria a les parets i carreus ben treballats a les portes i demés obertures. Consta de tres plantes amb les utilitats típiques d'un mas: la planta baixa formada per tres naus de volta catalana, el pis superior amb una sala que fa de distribuïdora d'habitacions i al pis superior les golfes. El portal d'entrada és rectangular i adovellat així com les finestres.
Un mur, construït també en maçoneria, tanca el barri de la casa al qual s'hi accedeix per un portal de mig punt coronat amb una creu de ferro. A l'esquerra del barri s'hi troba un petit cobert porxat amb tres arcs de mig punt que servia d'estable. Conserva un forn de pa a la cuina.

## Història

La primera funció que tingué aquest edifici fou la d'hostal. L'agost de 1783 es fan les primeres diligencies a Barcelona, a fi de conseguir el permís per construir un hostal. L'abril de 1784 Manuel de Terán, baró de la Linde, intendent general del Principat, concedeix a Jaume Gros (del proper mas de la Grossa) "la facultad de poder fabricar y tener Mezon público .... a la orilla del camino Rl que va de la vila de Moyá a la ciudad de Manresa...". Havia de pagar un cens anual. Hi havia la intenció d'anomenar-lo Hostal de la Santa Creu, per aquest motiu, al portal del barri se li posà una creu grossa i alta. Una llinda de l'entrada del barri porta la data de 1865. Tota la porxada del barri més una part de la casa anava destinada als animals de peu rodó i s'hi hi ha comptat més de cent estaques i es conserven encara part de les menjadores.
Fou hostal fins a principis de segle xx, moment en què passà a masoveria.

## Referències

* 1 2 3 4
# Pau Viciano Navarro

Pau Viciano Navarro (Castelló de la Plana, 1963) és un historiador valencià, doctor en Història Medieval per la Universitat de València des de 1989 i membre del consell de redacció de la revista L'Espill. S'ha especialitzat en l'estudi de la fiscalitat reial, la fiscalitat i les finances municipals, i l'oligarquia urbana dirigent de la vila de Castelló de la Plana entre els segles xiv i xv. El 1995 va guanyar el Premi Joan Fuster d'assaig. En 2009 va guanyar el XXVI Premi Ferran Soldevila de la Fundació Congrés de Cultura Catalana amb l'assaig Els peus que calciguen la terra: els llauradors del País Valencià a la fi de l'Edat Mitjana.
En 2017 va publicar Per què Fuster tenia raó on reivindica el llegat de Joan Fuster i Ortells. També va organitzar la conferència L'assaig fusterià com a crítica de l'academicisme, a l'Aula Magna de la Universitat de València.

## Obres

* La temptació de la memòria (1995)
* L'edat mitjana en la crònica de Gaspar Escolano (2000) a Recerques.
* Els cofres del rei. Rendes i gestors de la batllia de Castelló (1366-1500) (2000)
* Sobre la nació de Fuster.: Revisions intel·lectuals i actituds polítiques (2002) a Afers.
* Des de temps immemorials (2003)
* Pierre Vilar i el País Valencià: un apunt provisional (2004) a L'Espill
* El regne perdut. Quatre historiadors a la recerca de la identitat valenciana (2005)
* Senyors, camperols i mercaders (2007)
* Regir la cosa pública: Prohoms i poder local a la vila de Castelló (segles .XIV-XV) (2008)
* Barres i corones. La bandera de la ciutat de València (segles XIV-XIX). Ed. Afers, 2008. ISBN 978-84-95916-99-0
* Per què Fuster tenia raó. Ed. Tres i Quatre (2017)
* Més enllà de la senyoria. Mercat i impostos a la Plana de Castelló (segles XIV-XV) (2018)

## Referències

* ↑ «Ressenya a Senyors, camperols i mercaders. El món rural valencià al segle XV». Arxivat de l'original el 2018-05-27. [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ eds., Antoni Martí Monterde, Teresa Rosell Nicolàs. Joan Fuster : figura de temps. Barcelona: Universitat de Barcelona, p.238. ISBN 9788447536504 [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ Pau Viciano a Editorial Afers
* ↑ HISTÒRIC DE GUARDONATS PREMI FERRAN SOLDEVILA Arxivat 2016-05-31 a Wayback Machine. al web de la FCCC
* ↑ El Joan Fuster referent de l'exili, l'intel·lectual que tenia raó, El Temps, 10 d'octubre de 2017
* ↑ El cicle sobre Joan Fuster arriba a La Nau amb les universitats valencianes i Acció Cultural, uv.es

## Enllaços externs

* «Obra de Pau Viciano Navarro» a Dialnet.
# Esquirol volador fumat

L'esquirol volador fumat (Pteromyscus pulverulentus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Brunei, Indonèsia, Malàisia i Tailàndia. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són els boscos primaris de gran alçada. Està amenaçat per la destrucció del seu entorn. El seu nom específic, pulverulentus, vol dir ‘polsegós' en llatí.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Duckworth, J. W. Pteromyscus pulverulentus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Amadeu Maristany i Oliver

Amadeu Maristany i Oliver (el Masnou, 1877 – Barcelona, 4 de març de 1954) fou un industrial català.

## Biografia

Era membre d'una família acomodada masnovina dedicada al comerç de vins amb terres a Vilafranca del Penedès i anteriorment al comerç d'esclaus africans a l'Amèrica del Nord i Cuba. Era germà de l'industrial i polític Pere Guerau Maristany i Oliver. L'any 1900 es casà amb Maria Cleofé Vidal-Ribas Güell, de la família d'en Josep Vidal-Ribas, també de coneguda tradició esclavista. Membre de la Cambra Oficial de Comerç i Navegació de Barcelona des de 1918, el 1938 en fou nomenat president per la Junta Tècnica de l'Estat, càrrec que ocupà fins a la seva mort. Aprofità el càrrec per a impulsar novament l'activitat de la Fira de Mostres de Barcelona, de la que també n'havia estat president, i formà part de la comissió que actuà com a mitjancera en la vaga de tramvies de 1951.
Entre altres càrrecs, fou president del Reial Club Nàutic de Barcelona, vocal de la Junta d'Obres del Port de Barcelona i de l'Instituto Nacional de Previsión.
Al cementiri del Masnou, s'hi va construir un panteó, l'any 1908, obra de l'arquitecte Bonaventura Bassegoda i Amigó.

## Referències

* 1 2 Rodrigo y Alharilla, Martín; Chaviano Pérez, Lizbeth J. Negreros y esclavos : Barcelona y la esclavitud atlántica (siglos XVI-XIX) (en castellà). Barcelona: Icaria Editorial. ISBN 978-84-9888-788-4.
* ↑ «Descendents de Maria Cleofé Vidal-Ribas» (en castellà). Familia Vidal-Ribas, 2011.
* ↑ «El fallecimiento de don Amadeo Maristany» (en castellà). La Vanguardia Española, 04-03-1954, pàg. 13.
* ↑ Rico Vázquez, Miquel; Roig Lerones, Marta. L'obra arquitectònica de Bonaventura Bassegoda i Amigó a la vila del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou. Arxiu Municipal, 2016 (La Roca de Xeix núm. 30).
# Casa Museo Monumento del Campesino

El Casa Museo Monumento al Campesino, o simplement Monumento al Campesino, també conegut com Monumento a la Fecundidad és un monument i museu etnogràfic situat al centre geogràfic de l'illa de Lanzarote al municipi de Mozaga a l'Arxipèlag Canari. És obra de l'artista local César Manrique qui erigí el monument l'any 1968 en honor als pagesos locals i a la fecunditat de la terra de l'illa.

## Història

El monument va ser erigit l'any 1968 per l'artista lanzaroteny César Manrique en honor al campesinat de l'illa. El recincte consta de dues parts essent aquestes la Casa Museu i el propi monument. La casa museu és una estructura típica de les cases tradicionals de l'illa i en aquesta es mostren elements i eines pròpies de la pagesia local ademés de ser un centre cultural i artesanal important a causa de la gran quantitat de exposicions, tallers i mercats que es realitzen. El monument, que es troba en el mateix recinte, fa uns 15 metres d'alçada i va ser elaborat per Manrique amb tancs d'aigua de antics vaixells pesquers que representen una persona sobre un animal de càrrega. El 9 d'abril de 2024 l'estructura es va fer malbé a causa de les forts ratxes de vent el que va obligar a tancar el monument per restaurar-ho.

## Referències

* ↑ hgrdesign.es, HGR Design-. «Casa Museo del Campesino: Lanzarote traditions» (en anglès americà). [Consulta: 27 febrer 2025].
* 1 2 Niz, Josechu Pérez. «Monumento al Campesino: Tributo de César Manrique al terruño» (en castellà), 13-07-2021. [Consulta: 27 febrer 2025].
* ↑ Lanzarote, Crónicas de. «El viento tumba parte de la estructura del Monumento al Campesino» (en castellà), 09-04-2024. [Consulta: 27 febrer 2025].

## Vegeu també

* Avantguardisme
# Astyanax saltor

Astyanax saltor és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes. Va ser descrit per l'ictiòleg brasiler H. Travassos el 1960.
Viu a àrees de clima subtropical al Brasil a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Travassos, H. «Notas ictiológicas. X. "Astyanax saltor" sp. n., do estado do Pará, Brasil (Actinopterygii, Cypriniformes, Characoidei» (en portuguès). Revista Brasileira de Biologia 20: 17-20, 20, núm. 1, 1960, pàg. 17-20.
* ↑ Casal, Christine Marie V.; Torres, Armi G. «Astyanax saltor Travassos, 1960» (en anglès). Fishbase, s.d. [Consulta: 5 desembre 2021].
# Stoker

Stoker és una pel·lícula de thriler psicològic dirigida per Chan-Wook Park i escrita per Wentworth Miller. És protagonitzada per Mia Wasikowska, Matthew Goode i Nicole Kidman.

## Argument

En fer divuit anys, la vida de l'India Stoker (Mia Wasikowska) fa un tomb inesperat quan el seu estimat pare, Richard (Dermot Mulroney), mor en un accident de cotxe. A causa d'això l'India queda en companyia de la seva mare, l'Evelyn (Nicole Kidman). Al funeral, l'Evelyn i l'India coneixen el carismàtic i encantador germà d'en Richard, en Charlie (Matthew Goode), qui ha passat tota la seva vida viatjant pel món. Ell els anuncia que es quedarà indefinidament amb elles per donar-los suport.

## Repartiment

* Mia Wasikowska
* Matthew Goode
* Nicole Kidman
* Dermot Mulroney
* Jacki Weaver
* Lucas Till
* Alden Ehrenreich
* Phyllis Somerville
* Ralph Brown
* Judith Godrèche

## Crítica

La pel·lícula va debutar el gener del 2013 al Festival de Sundance i va rebre opinions majoritàriament positives. Jeremy Kay, crític del diari The Guardian, va escriure: «És un misteri familiar magníficament editat, disfressat de conte de fades gòtic». També va mencionar la influència de Hitchcock: «Les referències literàries i el simbolisme abunden a Stoker. Es pot quedar lligat intentant desxifrar qui és què. Aquesta és la idea; totes les pistes hi són. Només hi ha de mirar de prop». The Guardian va atorgar a Stoker quatre de cinc estrelles en la seva ressenya.
Guy Lodge, especialista del setmanari Variety, va referir-se a la pel·lícula com «Un gumb esplèndidament demencial d'un thriller de Hitchcock». Per la seva part, Ty Cooper va donar-li cinc estrelles i va escriure'n: «Stoker s'erigeix com una obra mestra, entregant emocions tan esgarrifoses com Psicosi i cimentant la idea que Chan-Wook Park és el Hitchcock per a una nova generació d'espectadors».
D'una altra banda, Mick LaSalle, del San Francisco Chronicle, va dir: «La pel·lícula es revela no només com una cosa avorrida, sinó també com una cosa sense sentit».
Segons el portal Rotten Tomatoes, la pel·lícula rep una puntuació del 68%, qualificant-se així com fresca, acompanyada de la positiva ressenya: «El seu guió no porta el pes dramàtic del seu treball anterior, però Stoker, de Chan-Wook Park, demostra la seva bona visió per a les imatges sumptuoses i el seu afecte pels relats foscos i atmosfèrics poblats per personatges misteriosos».

## Enllaços externs

* Stoker - Lloc web oficial
# Hostal del Pitangó

L'Hostal del Pitangó és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge de planta baixa i pis fet de pedra, parcialment arrebossat i rematat per un balcó de pedra balustrat i decorat amb gerros de pedra. A la planta baixa hi ha una gran entrada d'arc escarser i algunes finestres allargades. Al primer pis hi ha tot d'obertures disposades de forma regular, totes elles amb balcó de ferro forjat força senzills. A l'interior, a la planta baixa, hi ha un porxo, un pati per als carros i les cuines i a la primera planta estaven els menjadors.

## Referències

* 1 2
# Amado Nervo

Amado Nervo (Tepic - (Jalisco) avui Nayarit, 27 d'agost de 1870 - Montevideo (Uruguai), 24 de maig de 1919) fou un poeta, literat i prosista mexicà.
Feu els estudis en diversos col·legis i després en les universitats de Mèxic i París, i després fou professor per oposició de literatura en l'Escola Nacional Preparatòria de Mèxic. Més tard ingressà en la carrera diplomàtica, sent nomenat el 1905 segon secretari de la Legació de Mèxic a Madrid, el 1909 ascendí a primer secretari i després ministre plenipotenciari a Espanya.
Nervo fou un dels poetes americans més notables i les seves composicions són tan populars entre els poetes espanyols com els d'Amèrica Llatina. També fou un notable prosista i va col·laborar en la major part dels diaris americans i d'Espanya a la que considerava la seva segona pàtria
Com a diplomàtic, viatjà per Europa i Amèrica i encantà a tothom amb la seva sinceritat.
El 31 d'agost de 1901, trobà en el camí de la vida a la que seria la seva musa inspiradora, la musa del dolor, de la plena gràcia, de l'esperança. S'anomenava Ana i morí jove i bonica.
El poeta la cantà en els versos de La amada inmóvil (1920), el seu llibre pòstum.
La poesia d'Amado Nervo deia així:
| « | Pasó con su madre. ¡Qué rara belleza! ¡Qué rubios cabellos de trigo garzul! ¡Que ritmo en el paso! ¡Qué innata realeza de porte! ¡Qué formas bajo el fino tul!... Pasó con su madre. Volvió la cabeza: ¡Me clavó muy hondo su mirada azul! Quedé como en éxtasi... ..........................Con febril premura, "¡Síguela!", gritaron cuerpo y alma al par. ...Pero tuve miedo de amar con locura, de abrir mis heridas, que suelen sangrar, ¡Y no obstante toda mi sed de ternura, cerrando los ojos, la dejé pasar! | » |

## Obres
### novel·les

* El bachiller
* Pascual Aguilera
* El domador de almas
* Un sueño
* El sexto sentido

### Contes

* Almas que pasan
* Ellos
* Mis filosofias
* El éxodo y las flores del camino

### Poesia

* Perlas negras
* Misticas
* Los jardines interiores
* Poemas
* Lira heroica
* En voz baja
* Adversidad
* Un libro para ella, etc.

## Referències

* 1 2 Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 38. pàg. 279. ISBN 84-239-4538-3
* ↑ Enciclopèdia Estudiantil núm. 2 any I (1962), pàg 16. (Registre Nº. 4977/62)

## Vegeu també

* Luis R. Sammartino
* Literatura llatinoamericana
# Astyanax siapae

Astyanax siapae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garutti, V. 2003. Revalidação de Astyanax rupununi Fowler, 1914 (Teleostei, Characidae) e descrição de duas espécies novas para o gênero. Pap. Avulsos Zool., S. Paulo v. 43 (núm. 1): 1-9.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hyperpop

L'hyperpop és un subgènere, o també anomenat microgènere per Spotify, de la música pop experimental, caracteritzada pel seu absurd i maximalista ús d'elements electrònics. La veritable definició de hyperpop és força discutida, ja que el gènere sovint no pot ser categoritzat dins dels límits musicals tradicionals. Kieran Press-Reynolds de Complex assenyalar que el hyperpop "s'ha convertit en una mena de terme paraigües per al pop electrònic ràpid i experimental". Joe Vitagliano va afegir que no estava segur de si havia de ser considerat un gènere. Fins i tot Glaive, un dels cantants del gènere, va esmentar que per a ell no era un gènere.
Segons Ilana Slavit de Daily Emerald, el gènere es caracteritza per riffs ràpids amb veus agudes carregades d'auto-tune contrarestades per un baix que arriba a ser més forta i baix que els d'una pista d'EDM. La majoria dels músics solen ser part de la comunitat LGBT i usen lírica sexualment explícita, provocant que el gènere sigui sinònim de llibertat sexual i diversitat.

## Artistes

* 100 Gecs
* A. G. Cook
* Brooke Candy
* Charli XCX
* Cupcakke
* Dorian Electra
* Els Cundits
* ericdoa
* glaive
* Hannah Diamond
* Junglepussy
* Kim Petras
* kurtains
* María Escarmiento
* oaf1
* Osquinn (anteriormente P4rkr)
* Princess Nokia
* Rico Nasty
* Rojuu
* Shygirl
* Slayyyter
* SOPHIE
* Underaiki
# Província de Suceava

La província de Suceava (IPA: [su.'ʧa.va]) és un judeţ, una divisió administrativa de Romania, en la regió històrica de Bucovina, amb capital a Suceava.

## Límits

* Província de Botoşani i província de Iaşi a l'est.
* Província de Maramureş i província de Bistriţa-Năsăud a l'oest.
* Ucraïna al nord - província de Txernivtsi.
* Província de Mureş, província de Harghita i província de Neamţ al sud.

## Demografia

El 2002, tenia 688,435 i una densitat de població de 80.5 h/km².
* Romanesos - 96.3%
* Gitanos - 1,33%
* Ucraïnesos, polonesos, Eslovacs, altres.
| Any | Població |
| 1948 | 439,751 |
| 1956 | 507,674 |
| 1966 | 572,781 |
| 1977 | 633,899 |
| 1992 | 701,830 |
| 2002 | 688,435 |

## Divisió Administrativa

La Província té 5 municipalitats, 11 ciutats i 96 comunes.

### Municipalitats

* Suceava - capital; població: 118,670
* Fălticeni
* Rădăuți
* Câmpulung Moldovenesc
* Vatra Dornei

### Ciutats

* Broşteni
* Cajvana
* Dolhasca
* Frasin
* Gura Humorului
* Liteni
* Milișăuți
* Salcea
* Siret
* Solca
* Vicovu de Sus

### Comunes

| Adâncata Arbore Baia Bălăceana Bălcăuţi Bilca Bogdăneşti Boroaia Bosanci Botoşana Breaza Brodina Broşteni Buneşti Burla Cacica Calafindeşti Capu Câmpului | Cârlibaba Ciocăneşti Ciprian Porumbescu Comăneşti Cornu Luncii Coşna Crucea Dărmăneşti Dolheşti Dorna-Arini Dorna Candrenilor Dorneşti Drăgoieşti Drăguşeni Dumbrăveni Fântâna Mare Fântânele Forăşti | Frătăuţii Noi Frătăuţii Vechi Frumosu Fundu Moldovei Gălăneşti Grămeşti Grăniceşti Hănţeşti Hârtop Horodnic de Jos Horodnic de Sus Horodniceni Iacobeni Iaslovăţ Ilişeşti Ipoteşti Izvoarele Sucevei Mălini | Mănăstirea Humorului Marginea Mitocu Dragomirnei Moara Moldova-Suliţa Moldoviţa Muşeniţa Ostra Păltinoasa Panaci Pârteştii de Jos Pătrăuţi Poiana Stampei Pojorâta Preuteşti Putna Rădăşeni Râşca | Sadova Şaru Dornei Satu Mare Scheia Serbăuţi Siminicea Slatina Straja Stroieşti Stulpicani Suceviţa Todireşti Udeşti Ulma Vadu Moldovei Valea Moldovei Vama Vatra Moldoviţei | Vereşti Vicovu de Jos Voitinel Volovăţ Vultureşti Zamostea Zvoriştea |

### Viles

* Soloneţu Nou

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.