OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sprengelia

L'Sprengelia és un gènere de plantes amb flor que pertany a la família de les ericàcies, i comprèn unes 60 espècies. Va ser descrita científicament per primer cop per James Edward Smith a Kongl. Vetenskaps Academiens Nya Handlingar (1794) 260; Tracts, 269. t. 2 (1798). Rep el seu nom en homenatge al botànic alemany Curt Sprengel.

## Algunes espècies

* Sprengelia andersonii F.Muell.
* Sprengelia aristata F.Muell.
* Sprengelia brachyanthera F.Muell.
* Sprengelia brachynema F.Muell.
* Sprengelia brachyota (F.Muell.) F.Muell.
* Sprengelia brevifolia F.Muell.
* Sprengelia coerulea F.Muell
* Sprengelia colossea F.Muell
* Sprengelia depressa
* Sprengelia distichophylla
* Sprengelia incarnata Sm.
* Sprengelia involucrata
* Sprengelia latiflora
* Sprengelia macrantha
* Sprengelia macronema
* Sprengelia micrantha
* Sprengelia montana
* Sprengelia monticola
* Sprengelia parvifolia
* Sprengelia patricia
* Sprengelia propinqua
* Sprengelia setifolia
* Sprengelia spyrophylla
* Sprengelia sprengelioides

## Referències

* ↑ «Sprengelia Sm., Kongl. Vetensk. Acad. Nya Handl. (1794) 260; Tracts, 269. t. 2 (1798).» (en anglès). International Plant Names Index. The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ «Spengelia». PlantNET - New South Wales Flora Online. Royal Botanic Gardens & Domain Trust, Sydney Australia. [Consulta: 14 juny 2010].
* ↑ «Sprengelia». Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government, Canberra. [Consulta: 14 juny 2010].

## Enllaços externs

* Fotografies de la Sprengelia incarnata 1, 2 i3
* Autoritat taxonòmica
* Fotografies de l'Australian Plant Image Index
* Diverses espècies de la família Arxivat 2009-10-21 a Wayback Machine. (anglès)
# La traïció de les imatges

La traïció de les imatges (en francès: La trahison des images: [la tʁaizɔ̃ dez imaʒ]) és un quadre pintat per l'artista surrealista belga René Magritte entre l'any 1928 i el 1929.

## Descripció

El quadre mostra una pipa. Just sota la pipa, Magritte va pintar "Ceci n'est pas une pipe", "Això no és pas una pipa" en francès
   La famosa pipa, me l'han retret tantes vegades! Però és que es pot omplir, la meva pipa? No, oi?, només és una representació. Per tant, si hagués escrit a baix del quadre: “Això és una pipa”, hauria mentit!.

## Context

Magritte va pintar La traïció de les imatges quan tenia 30 anys. Actualment es troba al Museu d'Art del Comtat de Los Angeles. La seva afirmació es refereix al fet que l'obra en si no és una pipa, sinó simplement la imatge d'una pipa. D'aquí ve la descripció Això no és pas una pipa. El tema de pipes amb el text Ceci n'est pas une pipe s'estén en la seva obra de 1966 Les Deux mystères.
La pintura és de vegades citada com a exemple de metamissatge transportat per parallenguatge. Es pot comparar amb la frase "La paraula no és la cosa" de Korzybski o "El mapa no és el territori".

## Referències

* ↑ «Sémiologie : la trahison des images». [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ «The Treachery of Images (This is Not a Pipe)». [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Olga's Gallery». [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ Studies in Language, Volume 28, Issues 1-2, J. Benjamins 2004, p. 247, doi:10.1075/sl.28.1.14hai

## Bibliografia

* Allmer, Patricia. René Magritte: Beyond Painting. Manchester University Press, 2009. ISBN 0-7190-7928-4.
* Foucault, Michel. This is not a pipe. Berkeley: University of California Press, 1983. ISBN 0520049160.

## Enllaços externs

* Això podria ser una pipa: Foucault, l'irrealisme i Ceci n'est pas une pipe escrit sobre (re)visions ideals
* Vídeos externs Magritte's The Treachery of Images (Ceci n'est pas une pipe), Smarthistory René Magritte considers language and perception, San Francisco Museum of Modern Art
* ↑ «Magritte's The Treachery of Images (Ceci n'est pas une pipe)». Smarthistory at Khan Academy. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2013. [Consulta: 29 març 2013].
* ↑ «René Magritte considers language and perception». San Francisco Museum of Modern Art. Arxivat de l'original el 2015-10-07. [Consulta: 16 març 2013].
# Stadion Energa Gdańsk

L'Stadion Energa Gdańsk, anteriorment PGE Arena Gdańsk, és un estadi de futbol de Gdańsk, Polònia, construït expressament per al Campionat d'Europa de futbol 2012. L'exterior de l'estadi està dissenyat en aparença d'ambre, producte tradicional extret de les costes bàltiques, pel qual la ciutat de Gdańsk és coneguda. La construcció va començar oficialment el 2008 i va ser finalitzada el 2011, i està destinat sobretot per a partits de futbol per a l'equip local de Lechia Gdańsk. Té una capacitat de 41.000 espectadors, es considera un dels estadis de futbol de Polònia més grans.

## Característiques

Es troba al barri de Letnica (Gdańsk), i va rebre la catalogació d'Estadi 5 estrelles de la UEFA en finalitzar-ne la construcció, que estava prevista per al 2010 però que va allargar fins al 2011.
El disseny original simula el color de l'ambre, i ha estat obra de l'Estudi Rhode-Kellermann-Wawrowsky de Düsseldorf, autor també del Veltins-Arena i de l'AWD-Arena, amb un cost total fou de 623 milions de złoty (uns 150 milions d'euros).
El nom original de l'estadi era Arena Bàltica, però a finals del 2009 va sotmetre's a un concurs de patrocini comercial, que el va guanyar la companyia energètica Polska Grupa Energetyczna (PGE), per això l'estadi s'anomenà a partir d'aleshores PGE Arena Gdańsk. El contracte, amb vigor fins al 2014, suposarà uns ingressos de 8,5 milions de €.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'estadi al web del Ministeri d'Esports i Turisme de Polònia. Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Ministeri d'Esports i Turisme de Polònia «PGE Arena Gdańsk Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine.»
# Stever

L'Stever és un afluent del Lippe a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia. Neix al nord de Nottuln al districte de Coesfeld. Desemboca a Haltern am See el Lippe, poc abans de l'aiguabarreig s'ha construït un pantà per a l'abastament d'aigua potable, que a més ha esdevingut una destinació d'excursionistes i esportius.
Al seu marge es van construir unsmolins d'aigua del qual el molí de la masia Schulze-Wasserath a Nattuln data del segle xv i després d'una restauració completa s'ha transformat en moli-museu funcional.
Des del segle xix es van fer moltes modificacions al llit i al curs del riu, que el van reduir a la sola funció d'evacuar quan més aviat millor l'excedent d'aigua per possibilitar l'agricultar als antics prats húmids, poc idonis per al conreu. Tot i això, la conca és molt important per a l'aigua potable i calia col·laborar amb els agricultors per tal d'evitar massa efusió d'adob. En resposta a la Directiva marc de l'aigua europea, el 2005 es va començar un projecte experimental per renaturar el riu.

## Afluents

D'amunt cap avall:
* Dummersbach
* Nonnenbach
* Kleuter Bach
* Beverbach
* Seppenrader Bach
* Teufelsbach
* Flothbach
* Funne
* Ternsche
* Mühlenbach

## Referències

* ↑ «Das Steverprojekt» (pdf) (en alemany). Umsetzung der EG-Wasserrahmenrichtlinie. Ministerium für Umwelt und Naturschutz, Landwirtschaft und Verbraucherschutz, 2007. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 30 març 2015]. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Stipendium

L'estipendi (stipendium) era una pensió o paga (de stipem i pendo ) perquè abans de l'existència de les monedes de plata els pagaments es feien en coure, en pes i no en valor. Segons Tit Livi la pràctica de donar pagues als soldats fou introduïda després del 405 aC en ocasió de la conquesta de Tarracina, però ja abans els tribuns havien proposat (421 aC) que els ocupants de terres públiques paguessin una vectigàlia regular que s'hauria d'aplicar al pagament de les tropes, i probablement fou acordat per obtenir de la plebs el vot favorable a la guerra contra Veïs.
En tot cas abans del 405 aC els pagaments foren irregulars i segurament limitat a les persones amb càrregues. El 403 aC es va assignar una certa paga als soldats que combatien contra Veïs i fins i tot als cavallers, i així la paga va esdevenir general.
El stipendium era sufragat pels vençuts en les campanyes militars durant un temps determinat, a part de mantenir a l'exèrcit ocupant.
Segons Polibi la paga diària d'un soldat era de dos òbols; els cavallers rebien el doble i més tard el triple (tri­plex stipendium merebant) mesura establerta pel tribú Gneu Corneli Cos II (400 aC); segons Polibi els centurions rebien també el doble que els soldats (és a dir quatre òbols), els cavallers una dracma o denari; a més els soldats rebien una provisió de gra (demensum) d'un medimnus àtic, els cavallers 7 medimnus; la infanteria dels aliats una quantitat indeterminada i els cavallers aliats 1 medimnus, però aquestos ho rebien gratuïtament mentre els romans ho veien descomptat de la seva paga.
Tiberi Semproni Grac va establir un pagament als soldats per roba (però aquesta norma no es va aplicar o va caure en desús); Juli Cèsar va doblar les quantitats de l'estipendi abans de la guerra civil, i els va donar als soldats gra sense restriccions. Sota August la paga va pujar a deu asos al dia, 300 al més i 1200 en quatre mesos (tres aureus); aquesta suma fou considerada una unitat anomenada estipendi, que era pagada tres vegades a l'any. Domicià i va afegir 25 denaris (1 aureu) i la quantitat resultant va continuar amb el nom d'estipendi. Les cohorts pretorianes rebien el doble estipendi que els legionaris. La paga dels tribuns no es coneix, però era més gran (potser 48 aureus per any).
Estipendiari és en general el que rep un estipendi o diner fixat. Sota els romans era estipendiari qui rebia un salari fix (stipen­ diarius miles) generalment soldats de l'exèrcit o veterans que havien servit molts anys o en moltes campanyes. Estipendiària podia ser també una ciutat sotmesa a un tribut regular.

## Referències

* ↑ (anglès) Sir William Smith, A dictionary of Greek and Roman antiquities, p.925
* ↑ (castellà) Toni Ñaco del Hoyo. ectigal incertum: economía de guerra y fiscalidad republicaba en el occidente romano : su impacto histórico en el territorio, 218-133 aC, p.132

## Vegeu també

* Donativum
# Stoner rock

L'Stoner rock, també anomenat stoner metal, desert rock o fins i tot stoner doom, és un gènere musical que combina elements del doom metal amb el rock psicodèlic i l'àcid rock. Es diu que el tempo i el groove són parts definitories. Aquest gènere marcat pel seu component de fusió sorgí a la dècada de 1990. Molt possiblement, bandes musicals com ara Queens of the Stone Age, Kyuss, Karma to Burn, Masters of Reality, Sleep i Yawning Man són considerades pioneres dins d'aquest estil.
Pel que fa l'origen del terme, es pensa que stoner rock podria provenir del títol de la compilació de la discogràfica holandesa especialitzada en heavy Roadrunner Records, «Burn One Up! Music for Stoners». També s'ha parlat d'aquest sub-gènere com Desert rock. Aquest qualificatiu s'ha rastrejat fins a MeteorCity Records al 1998, quan el segell discogràfic publicà una recopilació de stoner rock titulada «Welcome to MeteorCity». Aquest darrer terme sol servir de paraigües per a bandes de rock dur, de manera que no tots els grups d'stoner rock es consideren també bandes de rock del desert.

## Referències

* ↑ Dellinger, Kyle. «What is Stoner Rock? Why Riff, Tempo, and Groove Are Critical Elements» (en anglès americà). Monster Riff, 17-09-2020. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ Lynskey, Dorian. «Kyuss: Kings of the stoner age» (en anglès). The Guardian, 25-03-2011. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ Burke, David «Political Expression in Doom Metal». MA Thesis Dissertation (University of Southampton), 01-01-2018.
* ↑ «Álbumes pioneros del Stoner Rock y Stoner Metal ideales para el 4/20» (en espanyol de Mèxic). Depósito Sonoro, 01-04-2020. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ «Bravewords.com > News > StonerRock.com And MeteorCity Part Ways» (en anglès). Bravewords, 19-05-2004. Arxivat de l'original el 2012-10-09. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ «Brief History of Stoner Rock and Stoner Metal» (en anglès). Ultimate Guitar, 04-01-2018. [Consulta: 18 maig 2022].
# Stroiter Bach

L'Stroiter Bach (en Baix alemany Streoter Beek) és un dels dos rierols font del Krummes Wasser al nord de la ciutat d'Einbeck a l'Estat de Baixa Saxònia a Alemanya.
Neix al nucli de Stroit del municipi d'Einbeck i desemboca a la barriada de Kuventhal al Krummes Wasser que desguassa via l'Ilme, el Leine, l'Aller i el Weser al mar del Nord. Rega a més els pobles de Brunsen i Voldagsen.

## Afluent

* El Mühlenbeck

## Galeria

* Pont al rierol de la carretera K657 al talús del ferrocarril Kreiensen-Holzminden
* La resclosa de desguàs de l'antic molí a Voldagsen
* L'aiguabarreig de l'Hillebach (esquerra) i de l'Stroiter Bach (dreta).

## Referències

* ↑ Open Street Map
* ↑ Mapa: Naturpark Solling-Vogler, Hannover, Landesvermessung und Geobasisinformation Niedersachen, 1995
# Strømsgodset Idrettsforening

L'Strømsgodset Idrettsforening és un club esportiu noruec de la ciutat de Drammen. La secció de futbol del club rep el nom Strømsgodset Toppfotball.

## Història

El club va ser fundat el 10 de febrer de 1907. L'equip de futbol començà a destacar a finals dels anys 60 i als 70. Es proclamà campió de la lliga el 1970 i de la copa els anys 1969, 1970 i 1973. L'any 2013 tornà a ser campió de lliga.

## Palmarès

* Lliga noruega de futbol:
** 1970, 2013
* Copa noruega de futbol:
** 1969, 1970, 1973, 1991, 2010
* Segona Divisió noruega:
** 2006

## Referències

* ↑ «Norsk & Internasjonal Fotballstatistikk» (en norwegian).
* ↑ «Norway - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Strømsgodset Toppfotball - Web oficial
* Godsetunionen – Seguidors
# Systellura

Systellura és un gènere d'ocells de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita la zona Neotropical.

## Taxonomia

Els membres d'aquest gènere eren tradicionalment ubicats a Caprimulgus, d'on van ser trets arran els estudis de Han et col, 2010. Segons el Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.1, 2024), aquest gènere conté 2 espècies:
* enganyapastors alabarrat gran (Systellura longirostris).
* enganyapastors alabarrat petit (Systellura decussata)
Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), compten que Systellura té tres espècies, car consideren que una subespècie de l'enganyapastors alabarrat gran (S. longirostris roraimae) ha de ser tractat com una espècie separada:
* enganyapastors dels tepuis (Systellura roraimae).

## Referències

* ↑ Han, K.-L., Robbins, M.B., Braun, M.J. 2010. A multi-gene estimate of phylogeny in the nightjars and nighthawks (Caprimulgidae). Mol. Phylogenet. Evol. 55:443-453.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Nightjars, Oilbird, potoos, frogmouths» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 120. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
# Montezuma

«Montezuma» té aquests significats:
* Toponímia:
** Montezuma (Colorado)
** Montezuma (Geòrgia)
** Montezuma (Iowa)
** Montezuma (Indiana)
** Montezuma (Kansas)
** Montezuma (Ohio)
** Montezuma (Nova York)
** Montezuma Creek, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Utah
** Lake Montezuma, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona
* Biografies: Carlos Montezuma (Reserva Yavapai, Arizona, 1866-1923), activista amerindi dels yavapai-apatxe i membre fundador de la Society of American Indians
* Òperes:
** Montezuma (Vivaldi), de Vivaldi
** Montezuma (Majo), composta per Gian Francesco de Majo
# Tercer Orde de Sant Domènec

El Tercer Orde de Sant Domènec és un tercer orde catòlic romà vinculat a l'Orde de Sant Domènec.

## Origen

Va començar com un sistema de vida laic, els membres del qual seguien les directrius espirituals dels dominics. De fet, els laics s'agruparen, per iniciativa pròpia, en fraternitats per seguir els ideals de vida de l'orde religiós, però sense formar-ne part ni ésser religiós.
Munio de Zamora, el setè mestre general dels Dominics, va formular una regla definitiva per a l'orde en 1285. Segons ella, l'Ordo de Poenitentia (Orde de Penitència, que era el nom que rebia aquest moviment laic) havia de ser regulat en cada lloc per un pare dominic i havia d'obeir el superior provincial de l'orde i els seus mestres generals. Aquesta regla va ser aprovada pel papa el 1405.
L'objectiu era permetre els laics aproximar-se a l'ideal de vida monàstica, vida apartada del món i dels seus mals. El 1923, la regla va ser modificada per a adaptar-la a les necessitats de la vida moderna. Altres reformes van fer-se en 1964, 1972 i 1985.
No va anomenar-se tercer orde fins després del segle XIII: eren coneguts com a Germans i Germanes de Penitència de Sant Domènec.
Simultàniament, va començar a existir un altre orde, en aquest cas militar: la Milícia de la Fe de Jesucrist o Militia Jesu Christi, creada per a la defensa de l'Església contra els albigesos i també vinculada a l'orde dominic.
La unió dels dos grups, la Milícia de Jesucrist i l'Orde de Penitència, van donar lloc al Tercer Orde de Sant Domènec.
Els objectius eren la predicació i la penitència, el coneixement dels misteris de la fe i la seva difusió. En segon lloc, la defensa de l'Església i, finalment, la pregària en comú.
Avui, el Tercer Orde es pot dividir en dues branques:
* la regular, o Terciaris conventuals, homes o dones que viuen en comunitat i porten l'hàbit
* la secular, amb membres casats o solters, clergues o laics, que viuen la seva vida com els altres, però que en privat practiquen l'austeritat, la pregària d'acord amb l'orde dominicà i en segueixen les directrius.
Les Terciàries conventuals es remunten als orígens de l'orde (habitualment, se cita el paper d'Emily Bicchieri, el 1255. Els terciaris van arribar molt més tard, per obra del Père Lacordaire, en 1852.
La majoria de membres del tercer orde són seculars.

### Alguns dominicans laics coneguts

* Santa Caterina de Siena (1347-1380) - Doctora de l'Església
* Benoîte Rencurel (1647-1718) - Vident de Notre Dame du Laus
* Santa Rosa de Lima - santa peruana
* Donoso Cortés - polític i parlamentarista espanyol
* Mélanie Calvat (1831-1903) - Una de les nenes de Notre Dame de la Salette
* Benet XV (1854-1922) - Papa
* Carlos Saavedra Lamas (1878-1959) - Preu Nobel de la Pau (1936)
* Bernard Alberto Houssay (1887-1971) - Preu Nobel de Medicine (1947)
* Sigrid Undset (1889-1949) - Preu Nobel de Literatura (1928)
* Aldo Moro (1916-1978) - Ministre italià

## Vegeu també

* Orde de Sant Domènec

## Notes

* ↑ Federici, "Istoria de cavalieri Gaudenti", Venice, 1787, Codex Diplomaticus, II, 35.
* ↑ "Manual of Third Order of St. Dominic", London, 1871, 9.
# Terminus ante quem

En arqueologia, filologia i altres disciplines, quan cal estimar la data o datació relativa d'un objecte, els experts es valen de diversos mètodes que tenen per finalitat establir un lapse delimitat per dates.
El post quem és la data més antiga o llunyana de l'aparició d'un objecte o fenomen.
L'ante quem és la data més nova o propera de l'aparició d'un objecte o fenomen.
Per exemple, l'obra jurídica llatina Consultatio veteris cuiusdam iurisconsulti (un llibre que transmet la visió vulgarista que tenia al segle vi a Occident de diverses figures jurídiques clàssiques) se situa comunament entre la publicació del Codi Teodosià (any 439, que seria el terme post quem) i la publicació de la Lex romana wisigothorum (any 506, que seria el terme ante quem).

## Estratigrafia

En estratigrafia, s'utilitzen els conceptes terminus post quem i terminus ante quem.

### Terminus post quem

| « | Un objecte datable, com ara una moneda o un altre troballa, com una mostra de radiacarboni procedent d'un estrat o una estructura, només dona la data en què (o després de la qual) l'estrat o l'estructura van ser dipositats, és a dir, l'anomenat terminus post quem. D'això se segueix que en qualsevol estrat segellat continu en el qual hi ha un determinat nombre de troballes amb diverses dates, la data de l'objecte més recent és la que proporciona el terminus post quem. S'ha de tenir la seguretat que l'objecte no és intrusiu (...) si hi ha algun dubte, (...) l'objecte s'ha de rebutjar com a element de datació (...). | » |
| — Philip Barker, Techniques of Archaeological Excavation |||

### Terminus ante quem

| « | La importància del terminus ante quem es fa evident quan estructures o estrats són coberts o tallats per elements posteriors. Els elements posteriors amb un terminus ante quem (és a dir, una data abans de la qual els elements anteriors s'han d'haver dipositat) per a tots aquells elements que puguin mostrar-se com anteriors. Per exemple, si una sèrie d'estrats està segellada per un mosaic indubtablement del segle IV d. C., llavors, tots els estrats subjacents han de ser del segle IV o anteriors. De la mateixa manera, si un mur pot datar per si mateix, diguem per les característiques edilícies, llavors, tots els estrats que han estat tallats per la fonamentació del mur reben gràcies a aquest un terminus ante quem. Per tant, si es pot demostrar que el mur és de l'època normanda, els estrats són normands o anteriors. Però poden ser d'època saxona o del paleolític. | » |
| — Philip Barker, Techniques of Archaeological Excavation |||
Viccionari
# Timoner (bolet)

El timoner, el carlet groc o l'escarlet groc (Tricholoma acerbum) és una espècie de bolet pertanyent a la família de les tricolomatàcies.

## Descripció

* El barret és convex (més aplanat en madurar), carnós, de color beix-groc, amb tonalitats rosades i fa un diàmetre de 6-10 cm. Superfície lleugerament vellutada, amb el marge feblement estriat.
* Les làmines són adnates, força denses, de color blanquinós o crema pàl·lid, les quals prenen el color del rovell en ésser fregades. Aresta sencera i del mateix color.
* El peu fa 4-8 x 1-2 cm, cilíndric, una mica bulbós a la base, del mateix color (o una mica més pàl·lid) que el barret. Superfície ornamentada per una fina pruïna, sobretot a l'àpex.
* Carn blanquinosa, espessa, ferma i compacta.
* Olor no distintiva.
* Sabor molt característic i aspre.
* Esporada de color blanc.
* Les espores són d'àmpliament el·lipsoïdals a ovoïdals, llises, de 4,5-6,5 x 3,5-5 micròmetres.

## Hàbitat

Es troba sota planifolis (en especial alzines o roures) i apareix cap a finals de l'estiu fins a començaments de la tardor. És poc comú.

## Distribució geogràfica

Viu a Nord-amèrica i Europa.

## Confusions amb altres espècies

Tricholoma roseoacerbum se'n diferencia per les tonalitats bru-rosades al barret i pel sabor de farina de la carn.

## Comestibilitat

És un bolet comestible (encara que lleugerament tòxic) però amb minses qualitats organolèptiques car té un sabor bastant amarg, el qual conserva, fins i tot, després de la cocció. Tot i això, hi ha indrets on és cercat i consumit.

## Referències

* ↑ Quélet, L., 1872, Mémoires de la Société d'Émulation de Montbéliard 5: 77.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ TERMCAT (català)
* ↑ Institut d'Estudis Catalans (català)
* ↑ Els noms catalans dels bolets (català)
* 1 2 3 4 Gerhardt, Ewald; Vila, Jordi; i Llimona, Xavier, 2000: Bolets dels Països Catalans i d'Europa. Manual d'identificació. Ediciones Omega, S.A, Barcelona. Pàg. 433. ISBN 84-282-1121-3
* 1 2 3 RedNaturaleza (castellà)
* 1 2 3 RogersMushrooms Arxivat 2010-12-31 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Sociedad Micológica de Madrid (castellà)
* ↑ www.fungoceva.it (italià)

## Bibliografia

* Vidal J.M., Pérez-De-Gregorio M.A., Ginès C., Puigvert J., Carbó J., Torrent A., 1996. Bolets de les comarques gironines. Ed. Caixa de Girona. Girona, Catalunya.

## Enllaços externs

* MushroomObserver (anglès)
* Biopix (castellà)
* Sociedad Micológica Errotari (castellà)
Viccionari