OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Spierekanaal

L'Spierekanaal (en francès Canal de l'Espierres) és un antic canal internacional que forma part de la xarxa de les vies navegables de Bèlgica. Enllaça l'Escalda a Spiere amb el canal de Roubaix a França. Té una llargada de 8,4 km. És de la classe I.

## Geografia

En seguir la vall del rierol Espierres o Spierebeek, enllaça 3 municipis:
* Valònia (Hainaut): Estaimpuis i Pecq (7,128 km)
* Flandes (Flandes Occidental): Spiere-Helkijn (1,275 km)
El canal és la part belga de l'enllaç franco-belga Deule-Escalda. Les dues altres parts són el riu Marque canalitzat i el Canal de Roubaix. L'eix total té una llargada de 28 km i un desnivell de 33,90m.

## Història

El canal va construir-se des del 1839 per a facilitar el transport del carbó de les mines del Borinage amb la conca industrial de Lilla i per a l'aprovisionament d'aigua potabla a l'aglomeració Lilla-Roubaix-Tourcoing.
Aquesta última funció aviat va perdre's per a la contaminació domèstica i industrial de les aigües. El 1872 la contaminació era tal que les autoritats franceses van prohibir que les aigües residuals es vessessin al canal. En lloc del canal, van utilitzar el rierol del qual el cabal (però no la qualitat) va decuplicar a certs moments.
Durant la Primera Guerra Mundial els alemanys utilitzaven el canal per a transports materials de construcció des del Rin per a les obres militars a la línia del front de l'IJzer. Durant la segona guerra els alemanys van malmetre les infraestructures. La navegació es va reprendre el 1948. Com a conseqüència de l'expansió fulgurant del transport per carreteres, el 1986 el canal es tancà a la navegació i les instal·lacions van començar a caure en ruïnes.

## Rescloses i altres infraestructures

El canal té quatre ponts i tres rescloses que totes van tornar a funcionar el 2006, connectades amb un sistema central i automàtic de control.
* Resclosa de Leers-Nord
* Resclosa d'Estaimpuis
* Resclosa de Warcoing
a prop de la frontera, es projecta una Casa del canal (en francès Maison du canal) que esdevindrà un lloc d'atenció als turistes, d'informació educativa i de descans.

## Restauració

Des de l'inici del segle, les entitats dels marges de l'enllaç van engegar un programa de restauració batejat Blue Links en voler tornar a integrar-lo a la xarxa europea de vies navegables. Amb subsidis europeus, nacionals i regionals, l'obra va començar el 2005. El dragatge d'uns 30.000 m³ de llot va començar a l'inici de 2011 i la reobertura va celebar-se el 2 de juny del mateix any. A Valònia, el canal ha sigut catalogat com monument històric. La restauració del canal servirà projectes de turisme i renovació del teixit urbà.
De resultes de la construcció d'estacions de depuració i l'ocàs de la indústria pesant la qualitat de l'aigua va millorar-se molt i el peix ha tornat.

## Enllaços i referències

* ↑ Le canal de l'Espierres enfin réhabilité (consultat el 31 d'agost de 2011)
El programa de restauració Blue Links
# Stadhouder

L'stadhouder (en neerlandès, 'lloctinent') fou un càrrec polític de les antigues províncies del nord dels Països Baixos, que comportava funcions executives.
En unificar-se aquestes províncies per la Unió d'Utrecht, es va crear un càrrec suprem: el de stadhouder i el de Capità General de les Províncies Unides dels Països Baixos, controlats directament pels Estats Generals. Les seves funcions eren dirigir la política i les activitats militars de les províncies neerlandeses. En 1747, després d'una revolta, el càrrec es convertí en hereditari. Tenien la seva residència al castell del Binnenhof a La Haia.
Van exercir el càrrec de stadhouder els següents personatges:
* Guillem I d'Orange anomenat el Taciturn (1559 - 1584)
* Maurici de Nassau (1584 - 1625)
* Frederic Enric d'Orange-Nassau (1625 - 1647)
* Guillem II d'Orange-Nassau (1647 - 1650)
* Guillem III d'Orange-Nassau, també rei d'Anglaterra, Escòcia i Irlanda. (1672 - 1702)
* Guillem IV d'Orange-Nassau (1747 - 1751)
* Guillem V d'Orange-Nassau (1751 - 1795)
* Guillem VI d'Orange-Nassau (1813 - 1815)
# Stadium Metropolitano

L'Stadium Metropolitano fou un recinte esportiu dedicat al futbol de la ciutat de Madrid.
Va ser inaugurat l'any 1923, on jugaven l'Athletic de Madrid, la Real Sociedad Gimnástica Española, el Unión Sporting o el Racing Club de Madrid. Tenia una capacitat per a 25.000 espectadors, encara que el seu aforament es va ampliar amb el pas el temps. A més del futbol era utilitzat per a l'atletisme, rugbi, festivals i concursos, gràcies a les seves mides de 110 × 73 metres d'extensió i la pista de vuit metres d'amplada que envoltava el terreny de joc. Es va inaugurar el dia 13 de maig, amb el partit Athletic Club de Madrid 2 Reial Societat de Foot-ball 1. El primer gol a l'Stadium va arribar a la primera part i va ser obra de Monchín Triana.
Durant la Guerra Civil Espanyola l'estadi va quedar pràcticament destrossat, per la qual cosa, l'Atlètic de Madrid, va haver de jugar com a local diversos anys fins a la seva reconstrucció a l'Estadi de Chamartín (1939-1940) i al Camp de Vallecas (1940-1943). El 1941, els terrenys van ser adquirits per l'Exèrcit de l'Aire ja que acabaven de fusionar-se els clubs Aviación Nacional i Athletic Club de Madrid en l'Athletic-Aviación Club. El 21 de febrer de 1943 l'estadi fou reinaugurat amb un partit davant el Reial Madrid. L'equip local va vèncer per 2-1. El primer gol va ser marcat pel matalasser Mariano Uceda Valdelvira en el minut 35.
El 15 d'abril de 1950, l'Atlètic va signar l'acta de compra de l'estadi, que va pertànyer fins a aquesta data a la Societat Stadium. El 1954, el Metropolità és re inaugurat i ampliat fins a les 50.000 localitats. El 7 de maig de 1966 va acollir el seu últim partit en què l'Atlètic s'enfrontaria a l'Atlètic de Bilbao en el partit d'anada dels quarts de final de la Copa del Generalíssim. El resultat va ser favorable per a l'equip madrileny per 1-0 essent el gol obra del davanter matalasser José Cardona en el minut 43. A continuació el club madrileny es traslladà a l'Estadi Vicente Calderón.

## Referències

* ↑ «En nuestros más de 100 años de historia, hemos cambiado de casa en varias ocasiones». Atlético de Madrid. [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ Antonio Ortiz Mateos. Lugares de la memoria: las cárceles de Madrid en la posguerra. UNED - Facultad de Historia, 2008.
* ↑ Carlos Hernández de Miguel. Los campos de concentración de Franco. Grupo Editorial España, 2019, p. 560. ISBN 978-84-6666-545-2.
* ↑ Fernando Sánchez. «La inauguración del Metropolitano». lavidaenrojiblanco.com, 15-09-2017. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Alfredo Relaño. «Aquel viejo y querido Metropolitano». El País, 18-09-2017. [Consulta: 28 setembre 2017].
* 1 2 «La temporada que el Atlético acogió al Real Madrid en su estadio». ABC, 20-11-2014. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «Ficha de partido Atlético Aviación - Real Madrid». BDFutbol.com, 21-02-1943. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ «Ficha de partido Atlético de Madrid - Atlético de Bilbao 1965-66». BDFutbol. [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ «Aquel viejo y querido Metropolitano». El País, 18-09-2017. [Consulta: 20 juliol 2019].
# Styria

«Styria» té aquests significats:
* Editorial Styria, editorial de llibres.
* Toponímia:
** Styria o Estíria, estat d'Àustria, corresponent amb la zona de l'Alta Estíria.
** Baixa Estíria, regió del nord-est d'Eslovènia
** Ducat d'Estíria, ducat que va formar part del Sacre Imperi Romanogermànic fins a la seva dissolució el 1806 i de l'Imperi austrohongarès fins a la seva dissolució el 1918
# Quadrant d'Acaz

El quadrant d'Acaz va ser un rellotge de sol construït prop del segle VII aC. Només es disposa de les dues referències existents en la Bíblia, la primera es realitza en el Segon dels Reis (XX, 8-12). Quan Ezequies estava malalt de mort, el profeta Isaïes, fill d'Amós, el va guarir amb una massa de figues posada sobre les seves ferides, indicant-li a més a més que la seva vida s'allargaria quinze anys més dels que tenia el seu destí:
| « | "Ezequies va preguntar a Isaïes: Amb quina senyal coneixeré jo que el Senyor em curarà?. Isaïes li va respondre: El senyal per la qual coneixeràs que el Senyor complirà amb la seva paraula, que ha pronunciat serà : L'ombra avançarà deu graus o retrocedirà deu graus. Poca cosa és, va respondre Ezequies, que avanci deu graus l'ombra en el quadrant d'Acaz, no així que retrocedeixi.." | » |
Llavors el profeta Isaïes va invocar el Senyor, que va fer que retrocedís deu graus (esglaons) en l'ombra del quadrant de Acaz. Aquest va ser el miracle la "retrogradació de l'ombra".
Avui dia es desconeix la forma i composició d'aquest quadrant. Alguns esmenten que podria haver estat un rellotge vertical.

## Referències

* ↑ Drecker, Joseph. Der Theorie der Sonnenuhren (en alemany). Primera, 1925.
* ↑ Samuel Iwry, (Oct., 1957), The Qumran Isaiah and the End of the Dial of Ahaz , Bulletin of the American Schools of Oriental Research, No 147, The American Schools of Oriental Research, pàg. 27-33

## Vegeu també

* Gnomònica
* Història de la gnomònica
* Rellotge vertical
# Tegenaria domestica

L'aranya de cul gros (Tegenaria domestica) és una espècie d'aranya araneomorfa de la família dels agelènids (Agelenidae).
Construeixen teranyines en forma de llençol, que als edificis se situen normalment en les cantonades de les habitacions. Est és el lloc més fàcil per a la subjecció de la tela, així com per situar el seu típic refugi en forma d'embut. El refugi es construeix en un lloc protegit (un forat o esquerda), mentre que la resta de la tela pot estendre's bastant a l'habitació. Immòbils en el seu refugi és on aquestes aranyes, d'hàbits nocturns, passen la major part del temps.

## Referències

* ↑ http://dcvb.iec.cat/results.asp?word=aranya
# Threskiornis

Threskiornis és un dels gèneres d'aus del grup dels ibis, a la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae).

## Morfologia

* Fan 75 cm d'alçada.
* Plomatge general blanc (fora de Threskiornis spinicollis).
* La pell nua del cap i coll és de color negre.
* El bec és fort i corbat cap avall.
* Ambdós sexes són similars.

## Hàbitat i distribució

Habiten en zones pantanoses i aigües poc profundes, en regions càlides d'Àsia meridional, Oceania i Àfrica subsahariana. Als Països Catalans només de manera molt ocasional s'ha observat l'ibis sagrat.

## Alimentació

S'alimenten de peixos, amfibis, altres petits vertebrats i insectes aquàtics.

## Reproducció

Nien en grup, en grans nius que fan en arbres o arbusts, on ponen 2-4 ous

## Taxonomia

D'acord amb la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.4, 1010), aquest gènere està format per cinc espècies vivents:
* Ibis sagrat africà (Threskiornis aethiopicus).
* Ibis sagrat de Madagascar (Threskiornis bernieri).
* Ibis capnegre (Threskiornis melanocephalus).
* Ibis blanc australià (Threskiornis molucca).
* Ibis coll de palla (Threskiornis spinicollis).
L'ibis de la Reunió (Threskiornis solitarius), és una espècie extinta en època històrica.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Ibises and Spoonbills (Threskiornithidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.thresk1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Lowe, Kim W.; Richards, Geraldine C. «Morphological Variation in the Sacred Ibis Threskiornis aethiopicus Superspecies Complex» (en anglès). Emu - Austral Ornithology, 91, 1, 3-1991, pàg. 41–45. DOI: 10.1071/MU9910041. ISSN: 0158-4197.
* ↑ IUCN «Threskiornis aethiopicus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 09-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22697510a132068562.en.
* ↑ IUCN «Threskiornis bernieri» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 12-02-2021. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22731855a196574917.en.
* ↑ IUCN «Threskiornis melanocephalus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22697516a93618317.en.
* ↑ IUCN «Threskiornis moluccus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22697519a93618773.en.
* ↑ IUCN «Threskiornis spinicollis» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22697525a129656213.en.
* ↑ IUCN «Threskiornis solitarius» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2017:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-3.rlts.t22728791a119423949.en.
# Torre Tadeo (Borriana)

L'alqueria Tadeo és un monument que està catalogat com a Bé d'Interès Cultural, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Generalitat Valenciana, amb inscripció ministerial RI 51-0012326 amb data d'anotació 5 de març de 2009. L'alqueria es troba a uns 300 metres sobre el Camí de Sant Pau, entre els camins del Marjalet i la Mar de Vila-real, a la zona nord del terme de Borriana, a la partida de 'La Torre', a la comarca de la Plana Baixa.

## Descripció històricoartística

L'alqueria Tadeo és una de les poques alqueries fortificades de l'època musulmana que queden en peu en els nostres dies i la seva estructura respon perfectament a les necessitats defensives i agrícoles simultàniament. Les alqueries, en trobar-se més allunyades dels nuclis poblacionals, necessitaven una major protecció davant bandolers i lladres, per la qual cosa fortificaven i passaven a tenir un cert aspecte militar.
Es tracta d'una torre de planta quadrada, que mesura de 6,40 m. de costat, i 9,60 m d'alçada. La fàbrica és de maçoneria amb cantonades reforçades amb carreus. La porta d'accés està situada en el mur est, i presenta un arc rebaixat amb dovelles de carreus. Per la seva banda, la planta baixa presenta coberta amb volta de canó, mentre que la segona planta presenta capçals i revoltó, i, finalment, la tercera, presenta una coberta de teules a quatre aigües, que es recolza en cintres o gelosia de fusta, que va haver-se de construir més tard que la resta de la construcció.
En el costat oriental es va construir un habitatge de dues plantes d'alçada, actualment desaparegut, i que presentava tancat en el seu costat nord. Finalment, davant de la porta d'accés hi havia un pou construït amb carreus, totalment desaparegut en l'actualitat.
La Torre de Tadeo ha sigut rehabilitada en 2016 per l'estudi d'arquitectura i urbanisme Vetges Tu i Mediterrànea. El projecte de rehabilitació ha estat dirigit per l'arquitecte Amando (Tito) Llopis Alonso.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ http://www.monumentalnet.org/comunidad_valenciana/castellon_castello/borriana_burriana/burriana/alqueria_tadeo.php Arxivat 2014-03-23 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://www.burriana.es/ayuninf/tablon/ORDENACION/EVALUACION-AMBIENTAL-PGOU/INFORME-SOSTENIBILIDAD-AMBIENTAL/ESTUDIO-ARQUEOLOGICO/2-AnexosGraficos/Bloque-3/11-ArquitecturaMilitar.pdf
* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=5116
# TracrRNA

El tracrRNA (trans-activating crRNA) o l'ARNcr trans-activador en biologia molecular és un fragment curt d'ARN que està involucrat en la maduració del crRNA,va ser primerament descubert en el sistema CRISPR de Streptococcus pyogenes. L'ARNcrtra és complementari amb el pre-crRNA, els quals formen un complex d'ARN. Una ribonucleasa III el talla per forma l'híbrid crRNA/tracrRNA. Aquest complex actua com a guía de la Cas9. Aquesta seqüència es troba a l'extrem 5' en el locus CRISPR, seguit pels gens Cas.

## Referències

* ↑ Deltcheva E, Chylinski K, Sharma CM, Gonzales K, Chao Y, Pirzada ZA, et al. (2011). "CRISPR RNA maturation by trans-encoded small RNA and host factor RNase III.". Nature 471 (7340): 602–7. doi:10.1038/nature09886. PMC 3070239. PMID: 21455174.
* ↑ Jinek M, Chylinski K, Fonfara I, Hauer M, Doudna JA, Charpentier E (2012). "A Programmable Dual-RNA-Guided DNA Endonuclease in Adaptive Bacterial Immunity.". Science 337 (6096): 816–21. doi:10.1126/science.1225829. PMID: 22745249.
* ↑ Brouns SJ (2012). "A swiss army knife of immunity.". Science 337 (6096): 808–9. doi:10.1126/science.1227253. PMID: 22904002.
# Llac Vârșolț

Llac Vârșolț (en romanès: Lacul de acumulare Vârşolţ) és el llac més gran del comtat de Sălaj (Romania). La seva superfície és de 652 ha.
Es tracta d'un embassament que es va fer el 1976-1979. El llac Vârșolț està situat a la conca de Crasna, entre Crasna i Vârșolț. La presa té una alçada de 17 m i una longitud de 2,160 m amb un volum d'aigua de 50,2 milions de m$^{3.}$ El llac va ser creat per mitigar i protegir-se contra les inundacions, després de les patides el 1970, i controla la sortida d'aigua del riu Crasna. El llac és una font d'aigua potable per a les ciutats de Zalău i Șimleu Silvaniei.

## Referències

* ↑ Accumulation lake
* ↑ «Judetul Salaj - Varsolt». Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 26 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Llac d'acumulació (en anglès)
* Estany de Varsolt (en romanès)
* Barajul Varsolt - repopulat cu o tona de puiet de crap (en romanès)
# Tropisme

Un tropisme és la resposta produïda per un organisme en reacció a un estímul extern. Les plantes no tenen òrgans dels sentits. Tampoc no poden desplaçar-se per canviar l'ambient que els envolta. Tanmateix, com els animals, les plantes poden detectar canvis en el medi i respondre davant d'ells. La resposta més freqüent en les plantes consisteix a créixer lentament en una determinada direcció definida per l'estímul. Aquestes poden ser:
* Positiu: quan la planta creix cap a l'estímul.
* Negatiu: quan la direcció és oposada.
Es poden distingir cinc principals de tropismes:
* Quimiotropisme en aquest cas, el moviment d'orientació del vegetal, és provocat per la presència de substàncies químiques, com sals dissoltes, diòxid de carboni, oxigen, etc. Aquest comportament permet que el vegetal tingui una trobada més directe amb aquestes substàncies.
* Fototropisme és la capacitat d'un organisme de canviar la direcció del seu creixement normal en adaptar-se a la llum. La llum és un factor molt important per a la fotosíntesi, base del creixement, i la part fora de la terra d'una planta creix en direcció de la font de llum. Aquest canvi es produeix atès que les plantes tenen uns receptors especialitzats, anomenats fototropines, que activen l'hormona vegetal auxines. Un tipus específic de fototropisme és l'heliotropisme que són els moviments de vegetals que dirigeixen les seves fulles i flors en direcció del sol.
* Geotropisme és la resposta a un estímul referent a la força gravitatòria dels cossos. La tija que sol créixer sempre cap amunt per trobar la llum necessària per a la fotosíntesi, és negativament geotròpic, i positivament fototròpic; les arrels cap a la terra, allà trobaran l'aigua i les sals minerals són positivament geotròpics. Els orgànuls relacionats amb la percepció de la gravetat són els estatocists.
* Hidrotropisme correspon a un moviment del vegetal cap a zones humides, on es troba l'aigua. Davant d'aquest estímul l'arrel manifesta una clara resposta positiva, per la qual cosa es parla d'un hidrotropisme positiu.
* Tigmotropisme moviment de creixement orientat sota la influència del contacte físic. Per exemple, les tiges que tendeixen a créixer al voltant d'un suport com ocorre amb la parra. Per tant, posseeixen tigmotropisme positiu; les arrels en canvi, són negatives la qual cosa els permet eludir obstacles que es presenten en el terreny, com pedres i roques.

## Vegeu també

* Nàstia

## Referències

* ↑ «Tropisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Tropisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Tropisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# 89a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 89a Brigada Mixta va ser una de les Brigades Mixtes creades per l'Exèrcit Popular de la República per a la defensa de la Segona República Espanyola durant la Guerra Civil Espanyola. Va estar present en el front d'Andalusia, on no va participar en cap operació destacada.

## Historial

A la fi de març de 1937, es va crear en el front de Còrdova una Brigada mixta «B» que havia de ser, posteriorment, la 89a Brigada Mixta. La seva composició era: batallons 1r i 2n —procedents de l'antiga columna «Maroto»— i batallons 3r i 4t —que venien de la columna «Milícies Culturals de Jaén». Ostentava el comandament el comandant d'infanteria José Villagrán Ganzinotto que, en iniciar-se la guerra civil, era capità destinat en la Caixa de Recluta núm. 8 de Jaén. La Brigada va quedar molt aviat va quedar enquadrada en la 20a Divisió del IX Cos d'Exèrcit que tenia la seva caserna general a Andújar.
L'historial de la Brigada es va caracteritzar per dos comptants: la seva adscripció a la 20a Divisió, en la qual va romandre tota la guerra i trobar-se sempre en un mateix sector d'Andújar, que es va assenyalar per l'absència de fets bèl·lics d'importància. Durant la guerra van ser caps d'Estat Major els Capitans de milícies Ostalet i Manuel Marín Guerrero, mentre que el Comissari era Alfonso Fernández Torres, de la UGT. No obstant, al febrer de 1939 el Major de milícies José María Aguirre Lobo tenia el comandament de la brigada, mentre que en la prefectura d'Estat Major es trobava el Capità de milícies Guillermo Vázquez Rodríguez.

## Referències

* 1 2 3 Carlos Engel (1999); Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, p.117
# Andrés Manjón y Manjón

Andrés Manjón (1846-1923) va ésser un pedagog i canonista espanyol. Ha estat declarat venerable per l'Església Catòlica.
El 1889 fundà les Escuelas del Ave María a les coves del Sacromonte (Granada), moviment que s'estengué arreu de l'Estat espanyol i que ha exercit una gran influència en la pedagogia catòlica espanyola del segle xx.
Malgrat que el seu ideari fos un reflex del pensament educatiu d'una societat preindustrial, cal reconèixer que va concebre l'ensenyament des de l'òptica de l'activisme pedagògic i que va tenir intuïcions didàctiques encertades. De fet, és el primer que planteja i du a terme classes a l'aire lliure o l'ús pedagògic de la música per a aprendre altres matèries, ambdues característiques de la nova escola posterior.

## Referències

* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi: Diccionari abreujat d'educació. Col·lecció Guix, núm. 10. Graó Editorial, Barcelona. ISBN 84-85729-43-9, plana 57.

## Enllaços externs

* Biografia i fotografia d'Andrés Manjón. Arxivat 2007-09-18 a Wayback Machine. (castellà)
* Biografia i cronologia d'Andrés Manjón. Arxivat 2007-11-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Ànec mut del Penedès

L'ànec mut del Penedès és un anàtid de l'espècie Cairina moschata que criat en les condicions reglamentades gaudeix de la Denominació Comarcal de Producte de Qualitat tal com apareix en el Diari Oficial de la Generalitat de 27 de juliol de 1994.
L'ànec mut és d'origen americà. Es cria tant en l'Alt com el Baix Penedès. Els pagesos del Penedès preferien criar tradicionalment ànecs muts de plomall negre amb ales blanques. És menys greixós que la majoria dels altres ànecs i, per tant, té menys colesterol i resulta més fàcil de digerir.
Els locals i les naus de cria de l'ànec mut del Penedès han d'estar en les condicions sanitàries adequades. Preferentment aquests ocells s'han de criar amb un parc annex o en un espai obert, si es fa en un local tancat cal respectar una densitat màxima de 4 ànecs per m². L'edat mínima de sacrifici és de nou setmanes per a les femelles i onze setmanes per als mascles.
L'alimentació s'ha de fer a base de cereals i dels seus derivats (amb un mínim del 70%). Totes les prescripcions de profilaxi sanitària i higiene han de ser dictades i controlades per l'òrgan competent del Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. El criador ha de portar una fitxa de control.

## Referències

* ↑ Calls, Albert. Sa i català. Barcelona: Ara Llibres, 2014, p. 150-151. ISBN 978-84-15642--84-8.

## Vegeu també

* Ànec mut

## Enllaços externs

* «L'ànec mut del Penedès» a la Gastroteca, Prodeca.
* «Productes de la terra. L'ànec mut» a Catalunya.com, Catalunya Convention Bureau.