OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ominelita

L'ominelita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser descoberta l'any 1999 al mont Ōmine, Yoshino-gun, Prefectura de Nara, Japó i va rebre el seu nom l'any 2002 per part de Yoshikuni Hiroi et al. en honor del mont Ōmine, la seva localitat tipus.

## Característiques

L'ominelita és un nesosilicat de fórmula química Fe$^{2+}$Al₃O₂(SiO₄)(BO₃) segons l'IMA. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És de color blau i la seva duresa a l'escala de Mohs és 7. A part dels elements de la seva fórmula pot contenir impureses de ferro (III) i magnesi.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ominelita pertany a «09.AJ: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), amb triangles de BO₃ i/o B[4], tetraèdres de Be[4], compartint vèrtex amb SiO₄» juntament amb els següents minerals: grandidierita, dumortierita, holtita, magnesiodumortierita, garrelsita, bakerita, datolita, gadolinita-(Ce), gadolinita-(Y), hingganita-(Ce), hingganita-(Y), hingganita-(Yb), homilita, melanocerita-(Ce), minasgeraisita-(Y), calcibeborosilita-(Y), stillwellita-(Ce), cappelenita-(Y), okanoganita-(Y), vicanita-(Ce), hundholmenita-(Y), prosxenkoïta-(Y) i jadarita.

## Formació i jaciments

L'ominelita apareix en granits porfirítics d'alúmina de l'edat del Miocè en associació amb la sekaninaïta.
Ha estat trobada al mont Ōmine, Yoshino-gun, Prefectura de Nara, Japó; Flatestøl, Rogaland, a Noruega i Žďár nad Sázavou, Vysočina, Moràvia a la República Txeca.

## Referències

* 1 2 «Ominelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: July 2016» (en anglès). IMA-CNMNC. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2016. [Consulta: 21 octubre 2016].
* ↑ «Ominelita» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 21 octubre 2016].
# Antoni Folch de Cardona

Antoni Folch de Cardona (València, 1657 - Viena, 1724), fill de Felip de Cardona i Palafox, marquès de Guadalest, i de Luisa María de Sotomayor, va ordenar-se de ben jove com a frare franciscà i va progressar ràpidament en la carrera eclesiàstica fins a ser nomenat arquebisbe de València. Va posicionar-se contra els excessos borbònics durant la Guerra de Successió Espanyola.
Al morir el seu pare, amb quinze anys, es traslladà a Madrid, sent ben acollit per la cort de Carles II. Després ingressà en la milícia, i serví com a capità d'infanteria a Galícia i en les fronteres de Portugal.
Sense que se'n sàpiga el motiu, abandonà la milícia i ingressà en l'orde franciscà, prenent l'hàbit a Palència. Successivament, fou col·legiat major del de San Pedro i San Pablo de la Universitat d'Alcalá de Henares, lector de filosofia i teologia, guardià dels convents de Palència i Àvila, comissari general d'Índies, etc. Finalment, per butlla del 3 de febrer de 1696, fou designat arquebisbe de València.
Durant la Guerra de Successió Espanyola, prengué part per l'arxiduc d'Àustria (Carles III). Després de l'ocupació de València per part dels borbònics, emigrà a Viena, on fou acollit per l'arxiduc, ja convertit en l'emperador Carles VI (1710). L'emperador el nomenà conseller àulic i president del Consell d'Espanya i Itàlia.

## Obres

* Abstractum valentini manualis
* Cartas pastorales
* Representación al Sumo Pontifice Clemente XI sobre beatificación del V. P. Francisco Jerónimo Simó

## Enllaços externs

* Soler Balaguer, Carles. «La vinculació de l'arquebisbe de València Antoni Folch de Cardona Borja i Sotomayor al castell de Guadalest», 22-09-2013. [Consulta: 23 desembre 2022].
* Josep Rexach Fumanya, "Així va ser l'espoliació de documents en català que va originar la Biblioteca Nacional d'Espanya" (Vilaweb, 17/04/2021)

## Referències

* ↑ Serra i Sellarés, Francesc. Els herois de 1714. Barcelona: Base, 2013, p. 213 [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 248 ISBN 84-239-4524-3
# Amblydoras gonzalezi

Amblydoras gonzalezi és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes. Poden assolir 9,8 cm de longitud total.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical. Es troba a la conca del conca del riu Orinoco i Canal Casiquiare a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Fernández-Yépez, A., 1968. Contribución al conocimiento de la familia Doradidae en Venezuela. Bol. Inst. Oceanogr. Univ. Oriente Cumana v. 7 (núm. 1): 7-72.
* 1 2 Torres, Armi G.; Garilao, Cristina V. «Amblydoras gonzalezi (Fernández-Yépez, 1968)». FishBase.
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: Edipucrs.
# Camí del Bonifet

El Camí del Bonifet és un antic camí rural que uneix el Camí de Collsuspina a Santa Coloma Sasserra amb la masia del Bonifet, en el terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
És un curt camí de poc més de 300 metres de recorregut que mena a la masia del Bonifet des de qualsevol altre lloc de la parròquia a la qual pertany, Santa Coloma Sasserra.

## Etimologia

Com en el cas de la major part de camins, el nom que els designa és clarament descriptiu. En aquest cas, el camí mena a la masia del Bonifet des del Camí de Collsuspina a Santa Coloma Sasserra.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.

## Enllaços externs

* El Camí del Bonifet en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Charles Benjamin Incledon

Charles Benjamin Incledon (Worcester, 1764 - 1826) fou un tenor anglès.
L'extensió de la seva veu era de les més fenomenals que s'han conegut, doncs, segons llurs biògrafs, comprenia entre el registre natural i el falset quelcom més de tres octaves. També eren excepcionals la bellesa del timbre i el volum, i quant a la flexibilitat de gola, no tenia res d'envejar a les millors sopranos lleugeres.

## Referències

* Tom núm. 28, pag, 1188, de l'Enciclopèdia Espasa
# Hotel Europa

L'Hotel Europa, o Edifici "El Ocaso" és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici cantoner de planta baixa i quatre pisos, amb la façana principal al raval de Santa Anna i la lateral al carrer del Vilar. La seva decoració és molt austera, i es concentra bàsicament a la zona superior, entre la línia d'imposta de les obertures de l'última planta que tenen perfil de mig punt, a diferència de les de la resta, i el coronament de l'edifici, on es combinen zones amb estries funiculades amb detalls de repertori vegetal. Una cornisa suportada per una successió de mènsules corona l'edifici.
A l'alçada de l'últim pis de la cantonada hi ha un gran medalló envoltat d'una orla vegetal, que feia el paper de rètol identificador de l'establiment. S'hi llegeixen les inicials del nom original, Hotel Europa. El medalló reforça la visió axial i treu profit de la situació cantonera de la casa. A la planta principal destaca la tribuna, que ocupa gairebé tota la façana i s'articula amb grups de dues columnes amb capitells jònics. Les obertures d'aquesta planta són de grans dimensions, buscant donar llum natural a l'interior, on originàriament se situava el restaurant. A la façana principal hi ha dues obertures, la de l'escala de veïns i la de l'actual local comercial, caracteritzat per dues elegants columnes de fosa de ferro. Les baranes dels balcons i la tribuna són de forja, amb un dibuix lineal molt senzill i elegant.

## Història

Va ser l'establiment de vins i habitatge de Ricard Ferraté i dels seus fills, els poetes Gabriel Ferrater i Joan Ferraté, on s'havia instal·lat al plegar l'Hotel Europa. El 1920, la societat anomenada "Hijos de José Magriñá" va presentar a l'Ajuntament la sol·licitud de llicència d'obres per construir un gran edifici de nova planta, que unificaria els números 13, del raval de Santa Anna i el 16 del carrer del Vilar, per tal d'instal·lar-hi un nou hotel situat al centre de la ciutat. Els plànols eren de l'arquitecte reusenc Josep Simó i Bofarull

## Referències

* 1 2 «Edifici "El Ocaso"». [Consulta: 8-X-2014].
* 1 2 3 March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura noucentista de Reus. A: Arquitectura noucentista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 94. ISBN 8493315176
# Omladinski Fudbalski Klub Bor

L'Omladinski Fudbalski Klub Bor (en serbi: омладински Фудбалски клуб Бор) és un club de futbol serbi de la ciutat de Bor.

## Història

El club va ser fundat el 1919, com una societat franco-sèrbia anomenada Assotiation Sportive Bor. Al començament de la Segona Guerra Mundial adoptà el nom BSK Bor. El 1946 es fusionà amb Bor FK esdevenint Radnički Bor i a continuació RFK Bor. El 1974 esdevingué FK Bor. La temporada 1967-68 fou finalista de la copa iugoslava.

## Palmarès

* Segona divisió iugoslava de futbol:
** 1967-68, 1971-72
* Tercera divisió sèrbia de futbol:
** 1962-63, 1979-80, 1989-90, 1995-96

## Referències

* ↑ INFO a FK Bor a Facebook
* ↑ Yugoslavia/Serbia and Montenegro - Cup Finals a RSSSF

## Enllaços externs

* Historia de FK Bor (serbi)
# Amblyeleotris masuii

Amblyeleotris masuii és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Aonuma, Y. & T. Yoshino. 1996. Two new species of the genus Amblyeleotris (Pisces: Gobiidae) from the Ryukyu Islands, Japan. Ichth. Research v. 43 (núm. 2): 161-168.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Camós

Camós és un municipi situat al sud de la comarca del Pla de l'Estany.

## Geografia

* Llista de topònims de Camós (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Sant Vicenç de Camós | 647 |
| Santa Maria de Camós | 72 |
| Font: Idescat ||

## Història

La història de Camós gira entorn de l'edificació i conservació de les dues esglésies – Sant Vicenç i Santa Maria – i de l'inici del culte i devoció de Santa Magdalena de Noves.
El lloc de Sant Vicenç de Camós ja és documentat l'any 1019 en la donació que Ramon Bonhom va fer a la canònica gironina, de terres que estaven situades en aquests indrets.
El 1334, l'abat de Banyoles s'havia apoderat, sense títols legítims, de la jurisdicció de Sant Vicenç i Santa Maria de Camós.
El 1372 ja són documentats els dos nuclis de poblament actuals en ocasió d redimir l'impost de bovatge al rei Pere el Cerimoniós.
El 1586 la pesta i altres malalties infeccioses assolen fort a Sant Vicenç de Camós i Palol de Revardit.
Finals del segle xvii, els camosins viuen de prop els sobresalts de la guerra amb els francesos. Els francs cometien tota mena d'excessos, a Camós, agafaven blat de la gent per donar-lo als cavalls, van robar les campanes de l'església i les van trencar. A principis del març de 1695, van intentar cremar les dues parròquies de Camós i tota la vall i van incendiar algunes cases.
El terme de Camós era, el 1698, una batllia reial i el cap de municipi era l'antiga parròquia: Sant Vicenç de Camós.
L'augment de població més important va donar-se a les acaballes del segle xix per baixar de sobte i tornar-se a refer cap al tercer decenni del segle xx.
Durant la Guerra Civil (1936-39), va produir-se un flux migratori de jovent cap a la ciutat de Banyoles per dedicar-se a activitats industrials i comercials, en detriment de la feina agrícola del seu lloc d'origen.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2024 |
| 59 | 14 | 48 | 295 | 672 | 464 | 631 | 572 | 569 | 681 | 711 |

## Llocs d'interès

* Vil·la romana de Vilauba.
* Font del Salt Dalmau
* Església de Sant Vicenç de Camós
* Església de Santa Maria de Camós
* Ermita de Santa Magdalena

## Referències

* ↑ «Pàgina web de l'Ajuntament de Camós». [Consulta: Ovtubre 2015].
* ↑ Masanés, Cristina «Deesses i comerciants d'oli». Sàpiens [Barcelona], núm. 72, 10-2008, p. 62. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «Font del Salt Dalmau».

## Enllaços externs

* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Charles Haubiel

Charles Haubiel (Delta, 30 de gener de 1892 - Los Feliz, 26 d'agost de 1978), nom complet Charles Trowbridge Haubiel, fou un compositor i pianista estatunidenc. Estudià a Nova York i després a Berlín, havent estat professor en diversos centres oficials. va doner nombrosos concerts arreu d'Amèrica i és autor de les obres següents: Pelleas and Eizar, poema simfònic; Suite per a orquestra; Ereb elegia per a orquestra; Tone Pictures, per a piano. També va publicar els estudis Richard Wagner (1916) i Johannes Brahms.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 800 ISBN 84 239-4527-8
# Olivera del Mas Genesta

L'Olivera del Mas Genesta (Olea europaea var. europaea) és un arbre que es troba a Vall-llobrega (el Baix Empordà), el qual és, sens dubte, l'olivera més gruixuda de les comarques del nord-est català i només superada per alguna de les oliveres fargues d'Ulldecona i per Lo Parot, d'Horta de Sant Joan.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 8,77 m.
* Perímetre de la base del tronc: 12,64 m.
* Alçada: 10,41 m.
* Amplada de la capçada: 14,07 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 714 m.

## Entorn

Es troba darrere de la tanca infranquejable del Mas Genesta. L'olivera és en un extrem dels conreus, que són majoritàriament de fruites: oliveres, presseguers, pomeres, figueres i avellaners. La vegetació espontània està formada per prats secs diversos, sobretot gramenets acompanyats de blet blanc, fonoll, pastanaga borda, escabiosa borda, alfals escapat, carlina silvestre, card negre, amarant, olivarda i estepa crespa. Pel que fa a la fauna, hi ha talpons, caderneres, tórtores i gaigs.

## Aspecte general

Té un aspecte força bo i presenta unes dimensions totalment fora de la normalitat a Catalunya (sobretot, tenint en compte la seua latitud). Hi ha indicis de sequera en alguna branca, però globalment s'aprecia un acceptable estat de salut. S'hi observa un gran nombre de solcs i forats a la soca, típics dels individus vells de la seua espècie.

## Accés

Si venim des de Palamós per la carretera C-31, al punt quilomètric 327, hi trobarem el trencall al poble de Vall-llobrega. Seguint la carretera que porta al poble i el travessa, poc després del nucli, agafem el primer trencall a la dreta, i poc després de passar la riera de Vall-llobrega, si anem amb vehicle, aparquem. Continuarem per una petita sendera que duu al Mas de la Riera i al Mas Aliu, però nosaltres no hi hem d'arribar, sinó que hem de resseguir el límit de la propietat del Mas Genesta, on trobarem, metres enllà, una olivereda, amb aquest impressionant exemplar. GPS 31T 0511515 4636821.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 86-87.

## Enllaços externs

* Arbres destacats de Les Gavarres (català)
* Olivera Milenaria de Vall-llobrega (català)
* El temps a Palamós: Arbres monumentals (català)
# Hotel Grand Brighton

L'Hotel Grand Brighton és un històric hotel d'estil victorià, situat davant del mar a Brighton, a la costa sud d'Anglaterra. Dissenyat per John Whichcord Jr. i construït el 1864, estava destinat als membres de les classes altes que estiuejaven a Brighton, i segueix sent un dels hotels més exclusius de la ciutat.

## La bomba del 1984

L'Exèrcit Republicà Irlandès (IRA) hi va fer explotar una bomba la matinada del 12 d'octubre de 1984, durant la conferència del Partit Conservador, en un intent d'assassinar la primera ministra Margaret Thatcher. La bomba havia estat amagada sota el terra del bany d'una habitació de l'hotel tres setmanes abans.
Thatcher va sobreviure a l'atemptat, però en l'atac van morir altres cinc persones, entre les quals hi havia Roberta Wakeham, esposa del cap del govern del govern John Wakeham, i el diputat conservador Sir Anthony Berry. Norman Tebbit, membre del gabinet, va resultar ferit, juntament amb la seva dona Margaret, que va quedar invalida. Thatcher va insistir que la conferència s'obriria puntualment l'endemà i va fer la seva intervenció tal com estava previst per desafiar els autors de l'atemptat. L'hotel va ser reobert el 28 d'agost de 1986.
Sobre aquest fet històric l'escriptor Jonathan Lee va situar la seva novel·la High Dive, publicada el 2015, guardonada amb nombrosos premis tant al Regne Unit com als Estats Units. També ha estat editada en català per Edicions del Periscopi, ("El gran salt", 2017).

## Referències

* ↑ «Brighton's Grand Hotel sold to private investor».
* ↑ «25 años del atentado del IRA que estuvo a punto de matar a Margaret Thatcher». [Consulta: 7 setembre 2019].
* ↑ Alias. «El norte de Irlanda: El ataque del Grand Hotel de Brighton», 12-10-2011. [Consulta: 7 setembre 2019].
* ↑ «El gran salt de cada dia». [Consulta: 7 setembre 2019].
* ↑ «La vida com a artefacte explosiu», 01-07-2017. [Consulta: 7 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Hotel Grand Brighton - Lloc web oficial
# Omloop Het Nieuwsblad 2012

L'Omloop Het Nieuwsblad 2012 va ser la 67a edició de l'Omloop Het Nieuwsblad. Es disputà el 25 de febrer de 2012 sobre un recorregut de 200,3 km amb sortida i arribada a Gant. La cursa formava part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.HC.
El vencedor fou el belga Sep Vanmarcke (Garmin-Barracuda), que s'imposà a l'esprint als seus companys d'escapada, el també belga Tom Boonen (Omega Pharma-Quick Step) i el català Joan Antoni Flecha (Team Sky), vencedor el 2010.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a onze equips World Tour i tretze equips continentals professionals:
* equips World Tour: AG2R La Mondiale, BMC Racing Team, FDJ-BigMat, Garmin-Barracuda, GreenEDGE, Team Katusha, Lotto-Belisol, Omega Pharma-Quick Step, Rabobank ProTeam, Team Sky, Vacansoleil-DCM
* equips continentals professionals: Accent Jobs-Willems Veranda's, Bretagne-Schuller, Cofidis, Team Europcar, Farnese Vini-Selle Italia, Landbouwkrediet-Euphony, Team NetApp, Project 1t4i, RusVelo, Saur-Sojasun, SpiderTech-C10, Topsport Vlaanderen-Baloise, Type 1-Sanofi

## Classificació final

| | Cilista | Equip | Temps |
| 1 | Sep Vanmarcke (BEL) | Garmin-Barracuda | 4h 52' 34" |
| 2 | Tom Boonen (BEL) | Omega Pharma-Quick Step | m. t. |
| 3 | Juan Antonio Flecha (CAT) | Team Sky | m. t. |
| 4 | Heinrich Haussler (AUS) | Garmin-Barracuda | + 25" |
| 5 | Greg Van Avermaet (BEL) | BMC Racing Team | + 25" |
| 6 | Marco Marcato (ITA) | Vacansoleil-DCM | + 25" |
| 7 | Lloyd Mondory (FRA) | AG2R La Mondiale | + 25" |
| 8 | Matthieu Ladagnous (FRA) | FDJ-BigMat | + 25" |
| 9 | Alexandre Pichot (FRA) | Team Europcar | + 25" |
| 10 | Staf Scheirlinckx (BEL) | Accent Jobs-Willems Veranda's | + 25" |

## Referències

* ↑ «2012 » 67th Omloop Het Nieuwsblad (1.HC)». [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ «Vanmarcke wins Omloop Het Nieuwsblad». Cycling News. Future Publishing Limited, 25-02-2012 [Consulta: 25 febrer 2012].
* ↑ «Flecha acaba tercero en la Omloop Het Nieuwsblad» (en castellà). marca.com, 25-02-2012. [Consulta: 26 febrer 2012].
# Antoni Pascual i Cugat

Antoni Pascual i Cugat (Reus, 1858 - La Selva del Camp, 1921) va ser un industrial català.
Estudià batxillerat a Reus, a l'ex-convent de sant Francesc regentat pels escolapis. Després, el seu pare, Antoni Pascual Vallverdú, important industrial reusenc l'envià a Lió, a França, a l'escola de Comerç, on estudià teoria tèxtil i organització empresarial. Estudià també a l'escola d'Economia Política i a l'Acadèmia Nacional de Belles Arts. Al tornar a Reus, es dedicà a la indústria familiar, La Sedera Reusense, coneguda com a "la Sedera del Pascual". Va ser un dels impulsors de l'Associació Catalanista de Reus, entitat de la que fou secretari, i col·laborà assíduament en el portaveu de l'entitat, La Veu del Camp. Participà en altres periòdics: Lo Somatent i La Veu de la Comarca, de Valls, i fundà, juntament amb Ramon Casals i Vernis, la revista d'art Reus Artístich. Va ocupar càrrecs directius al Centre de Lectura i col·laborà en la seva revista en diverses èpoques. Va ser un dels fundadors del Pantà de Riudecanyes i defensor del projecte del Pantà del Francolí, que no s'arribà a realitzar. Va ser membre de la Cambra Oficial de Comerç i Indústria de Reus i conseller del Banc de Reus i del Banc d'Espanya.

## Referències

* ↑ A «D. Antoni Pascual i Cugat». Revista del Centre de Lectura, Any II, núm. 41, 1-X-1921, pàg. 311-315.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 513-514.
# Amblyeleotris ogasawarensis

Amblyeleotris ogasawarensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes que habita a la prefectura d'Okinawa i a la costa est del nord d'Austràlia. Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. 2005. ISBN 0-940228-47-5.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. .
* Yanagisawa, Y. 1978. Studies on the interspecific relationship between gobiid fishes and snapping shrimp. I. Gobiid fishes associated with snapping shrimps in Japan. Publ. Seto Mar. Biol. Lab. v. 24 (núms. 4/6): 269-325.