# Batalla de La Roullière (1794)

La batalla de La Roullière (1794) va tenir lloc el 8 de setembre de 1794 durant la Revolta de La Vendée. Acaba amb la victòria dels Vendeans que van assaltar el campament republicà de La Roullière, a la comuna de Sorinières.

## Preludi

El 8 o 9 de maig de 1794, el camp de La Roullière va ser establert no gaire lluny del castell del mateix nom, prop de Sorinières, al sud de Nantes, pel general Joseph Crouzat, per ordre del general en cap Turreau. El seu objectiu era, per tant, protegir el subministrament de blat i els combois des de Port-Saint-Père, Machecoul, Challans i Montaigu fins a Nantes. Ràpidament, Crouzat va organitzar diverses expedicions des d'aquest camp. El 10 de maig es va apoderar de pa, cavalls i bestiar a Vertou i a Planty5. Els dies 17 i 18, va cremar els molins i forns de Château-Thébaud i Bignon5. Pocs dies després, va calar foc a Geneston5. El 12 de juny va dirigir una expedició amb tres columnes a les dues ribes del Sèvre i del Maine, on va cremar deu molins, va enfonsar set vaixells, va destruir pobles i va reclamar la mort de "cent bandolers". El 22 de juny va destruir els forns i molins de la ciutat de Monnières. A principis de juliol, va excavar el bosc de Freudière i la regió entre el llac de Grand-Lieu i la ciutat de Basse-Goulaine. Durant aquestes expedicions, habitants, homes, dones i nens, van ser fets presoners i enviats per desenes a Nantes.
Crouzat va ser rellevat del seu comandament el 29 de juliol i després destituït el 4 d'agost per la seva participació a les columnes infernals. Va ser substituït pel general de brigada Maximilien Henri Nicolas Jacob7, que va arribar al campament de La Roullière el 27 de juliol.
Durant l'estiu, el general en cap de l'exèrcit d'Occident, Thomas-Alexandre Dumas, fa un recorregut d'inspecció pels camps i constata el lamentable estat en què es mantenen les tropes:
| « | <Les tropes estan generalment mal armades, mal vestides, el servei és dolent, les publicacions no estan supervisades. Vaig entrar al camp de Chiché a les onze del vespre sense ser reconegut.> | » |
Anteriorment, Jacob havia escrit el 7 d'agost a Vimeux, l'antecessor de Dumas, per tenir només "poques armes en bon estat".
Per la seva banda, després d'haver establert la seva seu a Belleville-sur-Vie, el general Vendeà Charette va decidir atacar el campament de La Roullière, probablement amb l'objectiu d'acabar amb el saqueig i la destrucció que arriscaven a deixar una part de les seves tropes sense subsistència. Un primer intent, realitzat per un dels seus oficials, Pierre Rezeau, va fracassar el 2 de setembre durant la batalla dels Bauches. Charette va sortir de Belleville el 7 de setembre i va instal·lar el seu vivac al poble de La Sauvagère, als erms de Bouaine, prop de Vieillevigne, per esperar reforços de les seves divisions. Tot i això, poques forces es van acostar a ell.

## Forces implicades

Segons Crouzat, el campament de La Roullière tenia 1.500 homes el 5 de juny, i després 5.794 el 23. El 7 d'agost, Jacob va declarar tenir només 500 homes. En el seu informe escrit el 10 de setembre al Comitè de Seguretat Pública, el representant en missió Pierre-Joseph Lion escriu que, segons les indicacions de Jacob, en el moment de l'atac, el camp de Roullière tenia 620 homes armats i aproximadament 200 de la requisició desarmada. El Maréchal des Logis Chapuis, per la seva banda, va escriure en una carta a la seva mare l'11 de setembre de que la guarnició encara tenia 1.700 homes el matí de l'atac, però que 1.100 havien estat allunyats per enviar-los a Montaigu i que "només quedaven 600 homes a La Roullière, 300 dels quals desarmats," tots els nous de la lleva de Berry, alguns malalts", mentre que" gairebé tots els oficials atenient a Nantes". El general Jacob no va arribar al campament fins poc temps abans de l'inici dels combats "en la joiosa companyia de dones de Nantes". Segons l'informe de Lion, quan el camp es va sorprendre, la majoria dels oficials eren a Nantes i el mateix Jacob només "havia arribat amb dues concubines que tenia a la seva tenda quan el campament va acabar". ha estat atacat".
Les tropes republicanes estaven formades per voluntaris de Berry, guàrdies nacionals de Nantes, uns pocs hússars, 112 homes d'un batalló de voluntaris de la reserva i 280 homes del 7è batalló de voluntaris de París, que van sortir de Montaigu i van arribar a La Roullière només mitja hora o una hora abans de la lluita.
Les forces de la Vendée són 800 homes, inclosos 120 a 130 de cavalleria, segons el representant Lion i 3000 homes segons Barbier, un oficial del 7è batalló de voluntaris de París. Les fonts reialistes no donen estimacions, però coincideixen en el "petit nombre" d'homes de l'exèrcit de Charette. L'historiador Lionel Dumarcet fa una estimació d'entre 1.500 i 2.000 homes.Dumarcet 1998, p. 533 La tropa està formada per la divisió Pays de Retz, comandada per Delaunay en absència de Guérin, de la divisió Vieillevigne, comandada per Du Lac o Duluc, dues companyies de perseguidors comandades per Le Moëlle i una cavalleria comandada de Prudent de La Robrie.

## Procés

El 8 de setembre [nota A 1] a les onze del matí, els Vendeans van partir i van arribar cinc hores després al poble de Taillis, al sud de Roullière. Tot i la debilitat de les seves forces, Charette decideix llançar l'assalt. Fa una breu arenga, afirmant que el campament només és defensat per "Nantais i pantalons de seda amb les carteres ben moblades" [nota A 2] i promet que "tot el botí" anirà als seus homes. L'aiguardent es distribueix per donar coratge als combatents.
Amagats darrere de les bardisses, els Vendeans es van apropar en silenci al campament de La Roullière, sense donar l'alerta, Els soldats aïllats trobats a les vinyes i els sentinelles dels primers tres llocs avançats van morir amb ganivets. A dos quarts de deu, els Vendeans van irrompre al campament sense disparar. Els republicans es sorprenen completament i molts moren o fugen abans de poder agafar les armes, en feixos. Els 112 homes del batalló de reserva, que mantenien la dreta del campament, van fugir sense oposar la més mínima resistència.
Els republicans es retiren cap a Nantes. Només unes poques tropes, inclòs el 7è batalló de París, van oposar certa resistència per cobrir la retirada. [nota A 3] Aleshores, la cavalleria de la Vendée encapçalen una càrrega, potser disfressats d'hússars, que hauria sorprès la infanteria republicana. [nota A 4] La derrota es torna total i els fugitius són reduïts als afores de Nantes.
Llavors la ciutat va enviar un batalló des d'Alt-Sarre i 100 cavalleries sota les ordres del general Boucret, el comandant de la plaça de Nantes. Aquest últim reuneix Jacob i alguns dels fugitius i proposa llançar un contraatac, que Jacob rebutja, ja que les seves tropes ja no tenen municions. Els republicans van tornar a caure sobre Nantes.

## Pèrdues

L'endemà dels combats, el Comitè de vigilància de la societat popular de Nantes va escriure al Comitè de Seguretat Pública i al Comitè de Seguretat General que 300 homes van morir durant l'atac al camp. En el seu informe [nota A 6] dirigit al Comitè de Seguretat Pública el 10 de setembre, el representant a la missió Lion també indica que les pèrdues republicanes són d'uns 300 homes segons Jacob. En una carta dirigida a la seva mare, Chapuis, [nota A 7], governant del 7è batalló de París, esmenta almenys 200 morts.$_$ En una altra carta, Barbier [nota A 8] afirma que el 7è batalló de voluntaris de París deplora 70 morts d'una plantilla de 280 homes i que l'hospital està ple de ferits. A les seves memòries [nota A 9], l'oficial de Vendée, Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, va escriure que: "To només era una carnisseria fins a les portes de Nantes".
Segons el Maréchal des Logis Chapuis, els republicans també van perdre dos barrils de cartutxos que el general no va voler distribuir al matí, 600 rifles i 15 parells de bous. Es desconeix el balanç de pèrdues de Vendée, però és clarament inferior.

## Conseqüències

Després de la seva victòria, els Vendeans van incendiar les tendes del campament, van tombar l'arbre de la llibertat i van tornar l'endemà a Belleville-sur-Vie. [nota A 10].
El general Jacob aconsegueix escapar-se, així com les seves "dames de Nantes", però la societat de Saint-Vincent-la-Montagne el denuncia al Comitè de Seguretat Pública. L'11 d'octubre va ser suspès i arrestat per ordre dels representants de la missió Dornier, Guyardin i Auger
| « | <"tenint en compte que resulta de la informació adquirida que la primera i principal causa d'aquest fracàs és la negligència del general Jacob, que mana el campament, la seva absència freqüent i gairebé habitual del seu càrrec, per gaudir de la dissipació i els plaers a la ciutat de Nantes"> | » |
Queda 18 mesos i 20 dies a la presó sense ser jutjat. Finalment, per recomanació del general Canclaux, el ministre de guerra Aubert du Bayet va suspendre la suspensió el 17 de març de 1796 i el va autoritzar a retirar-se, tot i que aleshores només tenia 30 anys. Tanmateix, Jacob es compromet en l'afer del camp Grenelle, durant la conspiració dels Égaux, dirigida per Gracchus Babeuf. Condemnat a mort, va ser afusellat el 9 d'octubre de 17963.

## Notes

| « | "Alguns autors, com René Bittard des Portes, Charles-Louis Chassin, Émile Gabory i Françoise Kermina, fan la baralla el 6 o 7 de setembre sense especificar el motiu. No obstant això, per a Lionel Dumarcet i Simone Loidreau, els informes republicans fixen clarament la data de la lluita al 22 fructidor, els dies 8, 10, de setembre. | » |
| « | "Le Bouvier-Desmortiers i Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière informen de la mateixa cita, però el primer parla de Berrichons, que el segon substitueix per Nantes. La presència de Berrichons queda acreditada per la carta del mariscal de les lògies Chapuis. | » |
| « | "Segons Le Bouvier-Desmortiers i Lucas de La Championnière, els republicans van rebre reforços per la carretera de Montaigu que van oposar una forta resistència abans de ser destruïts per la cavalleria de Charette. Per a René Bittard des Portes, aquesta tropa consisteix en un batalló de l'Alt-Saona i 100 cavalleries. Tanmateix, per a l'historiador Lionel Dumarcet, era més aviat el 7è batalló de París. | » |
| « | "'Aquesta hipòtesi és refutada per l'autor reialista René Bittard des Portes, però la confirma l'informe del representant del Lleó i el testimoni de Barbier. Lucas de La Championnière afirma que la cavalleria republicana va bloquejar el pas als fugitius per evitar que fugissin, deixant temps perquè la cavalleria vendeàna els posés al dia i els carregés. | » |
| « | "Ahir, a les cinc del vespre, els bandolers, comandats per Charette, Couetus i Rossignol, van sorprendre el campament de Boullière, després d'haver tallat la gola dels llocs avançats. Tres-cents homes van morir. La brigada de cavalleria, de cinc a sis-cents homes forts, la majoria amb uniformes d'hussar, feia tota la feina. Ciutadans representatius, feu que ja no tinguem la pena d'escoltar-lo que diu que les desgràcies que amenacen la República només es produeixen per malícia, impenitència, negligència i tants altres vicis que segueixen els generals fins que estan sota la regla. Sempre retreure'm a la majoria dels que van arribar a la Vendée amb justícia per haver enganyat la confiança nacional assumint una missió que no eren dignes de complir."> | » |
| « | "Companys ciutadans. Una carta extraordinària que us vaig enviar la penúltima nit anunciava la desafortunada notícia de la presa del Camp de la Roullière. He de compartir amb vosaltres el que vaig poder recollir durant el dia d'ahir en aquest lamentable esdeveniment. Segons el relat del general Jacob, tenia per a la defensa del seu camp 620 homes armats i uns 200 homes de primera lleva desarmats; ens assegura que va ser atacat per uns 800 homes, dels quals de 120 a 130 cavallers anaven vestits amb el mateix uniforme que alguns hússars que el general Jacob tenia al seu campament. És gràcies a aquesta disfressa que diu que es va sorprendre. Uns 112 homes del 25è batalló de reserva van mantenir la dreta del seu campament; van ser derrotats quan s'apropava l'enemic; els primers tres llocs avançats van ser sacrificats sense disparar una arma; la cavalleria enemiga ha passat al campament, on s'ha produït la derrota; alguns soldats volien creuar el Sèvre i van morir. El general calcula la seva pèrdua en 300 homes i s'ha retirat desordenat sota les muralles de Nantes. Tan bon punt vam saber d'aquest succés, el batalló Haute-Sarre i un centenar de cavalleries van abandonar Nantes. El general Boucret diu que immediatament va proposar al general Jacob, amb aquest reforç, atacar el campament que havia abandonat. Es va negar, la tropa que havia reunit no tenia cartutxos. El general Jacob sosté que per mantenir-se al lloc on va ser atacat, necessitaria 4.000 homes. El general Boucret, a qui vaig preguntar quin era l'estat de la força armada de Nantes, assegura que el seu total no excedeix els 8.500 homes i que, per part dels treballadors i altres persones requisades, es redueix a atén 3.500 homes que estan de guàrdia cada tres dies, proporcionant 950 homes al lloc cada dia. L'objectiu del campament de Roullière era protegir la collita, fomentar l'escorta de combois de Montaigu, Port-Saint-Père, Challans i Machecoul. Hi ha motius per témer que els bandolers hagin anat a Montaigu, amb la qual s'intercepta tota comunicació; cal témer que aquest lloc no tingui subministraments; va treure de Nantes almenys tres vegades per dècada el pa necessari per a la guarnició. Nantes, que assegura que només va tenir subsistència dins de les seves parets durant onze dies, esperava, al contrari, rebre de Montaigu vint carruatges de blat que havien estat sol·licitats pel ciutadà Guilleraud, comissari d'Agricultura i Arts. [...] Abans d'abandonar Nantes, us he de parlar de les imputacions que es van fer al general Jacob: ens assegura que quan el camp es va sorprendre, la majoria dels oficials eren a Nantes i que ell mateix acabava d'arribar, amb dues concubines que tenia a la seva tenda quan va atacar el campament. Encara no he entrat en aquest fet d'acusació, però m'he convençut que hi ha cada dia a Nantes un gran nombre d'oficials que haurien d'estar als seus respectius cossos. Vaig despertar la vigilància del municipi sobre aquest objecte i, en aquest moment, va ocupar-se de fer investigacions per formar un estat de soldats que es troben a Nantes sense estar-hi en servei i conèixer-ne el motiu de la seva estada."> | » |
| « | "El dia 22 vam assistir a l'espectacle més trist. Aquí hi ha el fet. A un lloc i mig de Nantes teníem un campament format per 1.700 homes. Al matí, el general va enviar des d'aquest camp 1.100 homes de les millors tropes per anar a Montaigu, a unes 7 o 8 llegües de distància. Per tant, només ens quedaven 600 homes, dels quals més de tres-cents estaven desarmats i tots els nous impostos de la Berry que havien de treballar a les trinxeres del camp. A més, una part estava malalta. Al matí s'havien portat dos barrils de cartutxos al campament. Els soldats van demanar al general que els distribuïssin, ell es va negar dient: Podeu estar callats, si és necessari us els donarem. Dues hores més tard, els bandolers van arribar a un nombre de 400 cavallers caient al mateix temps als llocs i al campament i van derrotar la nostra gent, de la qual havien causat una gran carnisseria. Les tropes no van tenir temps d'agafar armes i les de Berry van causar desordre a tot arreu, amb la qual cosa gairebé tots els oficials estaven a la ciutat de Nantes. Durant aquest infeliç vam arribar al moment en què la derrota estava completa i, quan ens acostàvem a la ciutat, els voluntaris estaven tan terroritzats que van disparar contra nosaltres mentre fugien tot i cridar amb tota la nostra força "republicans". I sense els hússars de l'11è regiment que ens reconeguessin, dos trossos de canó carregats de metralla ens escombrarien per la carretera. Aleshores el general, que ens va fer avançar, distribueix els caçadors i el va enviar al reconeixement. Vaig marxar amb deu homes. Anava pel camí a cada pas que trobava amb cadàvers estirats a la sang. Vaig trobar un voluntari que estava estirat en una cuneta i jugava mort. Vaig desmuntar un hússar que el va agafar amb el seu sabre i li va donar la volta. El voluntari no havia parlat, però quan ens va sentir dir que érem republicans, va obrir els ulls i ens va parlar. Feia dues hores que no gosava aparèixer. Més enllà vam veure que tornaven altres ferits. Vam perdre més de dos-cents homes i els bandolers es van apoderar dels efectes del campament, dos barrils de cartutxos, 600 fusells i van incendiar diverses piles de blat i es van emportar quinze parells de bous. Ara ocupen la carretera de Machecoul. Aquest matí han matat el correu de París. Aquí hi ha una gran pèrdua per a la República, em sap greu no haver tingut una victòria en lloc d'una derrota per anunciar-vos."> | » |
| « | "Vam entrar a Montaigu el 22 Prairial i vam sortir el 22 Fructidor després de només tres mesos de presó al seu maleït castell. Anàvem al campament de Roulière, situat a dues llegües de Nantes, a la carretera de La Rochelle; l'aire va ressonar amb els nostres crits d'alegria, l'alegria va esclatar a totes les nostres cares. Arribem cansats d'un viatge de sis lligues fet pel mal temps, la molèstia de la qual la nostra alegria no ens permetia sentir. Tothom ja descansava a la seva nova tenda i començava a tastar la dolçor del descans; havíem arribat fa mitja hora, eren les quatre i mitja, ens alegràvem ximplement, i, tanmateix, la mort en un vol aterrador que planava sobre els nostres caps va comptar amb una ferotge alegria les víctimes que estava a punt d'atacar. Estremiu-vos per endavant i estalvieu algunes llàgrimes per als esperits dels nostres desgraciats germans. Les nostres publicacions ja estan sacrificades; i tres mil bandolers, tot i que es diu que ja no existeixen, sorprenen el campament sumit en la màxima seguretat. Les bales xiulen per totes bandes, la sang flueix, no hi ha temps per córrer cap a les teves armes, tot fuig, l'arbre sagrat de la llibertat cau sota una destral impia i el ferro de l'enemic recol·lecta els nostres millors soldats; el foc devora les nostres tendes i un enorme munt de blat destinat a la subsistència del campament. Una gran cavalleria que porta uniforme republicà ens avança mentre recolzem la retirada contra la infanteria rebel. Enganyats per aquesta disfressa fatal i prenent per als nostres hússars els cavallers de la famosa Charrette, els implorem que carreguin contra l'enemic: vam pronunciar la nostra parada, efectivament carreguen. Un centenar de sabres que baixen de tornada sobre els nostres caps i guiats per les seves mans cruels i cansades de matances fan que flueixin les onades de sang republicana, el camí està ple de cadàvers. Em veig perseguit per un genet enemic que ja n'havia picat vuit o deu i que s'acostava cridant: - Caram, aquí en tens un amb espoletes, deu tenir diners, és a l'abast meu. Alça el sabre cridant: Visca el rei, sagrat patau, llença’m a la guillotina. Evito el cop i intento saltar una rasa plena d'aigua. El creuo però hi cau una de les pistoles; En tal ocasió em va permetre abandonar-lo, però em va revoltar la idea de deixar armes a aquests canalla. Em llanço a la rasa bastant profunda i abast la pistola a l'aigua. No obstant això, el genet enemic inclinat cap a la dreta i inclinat cap a mi va intentar dividir-me la cara, que vaig girar cap al seu costat, observant tots els seus moviments i evitant tots els seus cops. Finalment sento la meva pistola, l'agafo i la poso en una de les meves mans. M'armo amb l'altre i el giro contra el bandoler li ordeno, jurant que se'n vagi. La por a una mort incerta per a ell, tenint en compte la incertesa en què jo mateix estava d'atrapar-lo, el va deixar estupefacte. Repeteixo, jurant, el meu ordre absolut amb un to convincent. Fuig. Salto per sobre de la rasa i m'escapo de tres cavallers més que van venir a ajudar el seu company. Tanmateix, els meus ulls preocupats van buscar el meu pare, que només vaig trobar sota les parets de Nantes. Les diverses accions en què es va trobar el batalló l'any passat mai no li van costar tanta gent com aquest lamentable assumpte. Dels dos-cents vuitanta homes, un nombre al qual havíem reduït la campanya passada i les fatigues d'aquesta, hem de lamentar setanta morts i l'hospital està ple de ferits. Totes les nostres pertinences estan perdudes, no hi ha cap [...] que tingui dues camises. El fons del batalló va romandre [...] en milers de francs en mans dels bandolers. Demà serem reposats per reclutes i marxarem a Cherbourg en breu.> | » |
| « | "Les tropes republicanes estaven acampades a prop de Nantes, no gaire lluny d'un poble anomenat La Roullière, i treien el gra que els envoltava. El senyor Charette va manar la seva assemblea general i va venir a dormir a prop de la Lande de Bouaine per atacar-los l'endemà. Aquell dia, ja era molt tard i no van arribar diverses divisions. François de Charette es va decidir a atacar amb les tropes que havia resolt, va dir, tenir la victòria o una derrota completa. Havíem arribat a certa distància del campament; el general va fer portar un barril d'aiguardent a l'avantguarda i recordant als soldats la seva anterior valentia, els va dir en forma d'arenga: "Amics meus, la victòria d'avui no serà difícil, no. només haurà de tractar amb els habitants de Nantes: es tracta de pantalons de seda amb carteres ben proveïdes." L'esperança d'espoli i el vapor d'aiguardent van produir l'efecte que ell esperava. Amb impaciència, vam demanar el senyal de lluita per apoderar-se d'una dotzena de republicans que menjaven raïm en una vinya de la qual només ens separava una bardissa. Després d'aquesta primera expedició, vam córrer amb totes les nostres forces cap al campament. Vam entrar-hi sense resistència, perquè estava mal guardat; moltes armes eren en feixos davant de les tendes; els republicans terroritzats no s'havien pres el temps d'armar-se. Tot i això, un destacament que arribava per la carretera de Montaigu va fer els majors esforços per arrencar-nos la victòria. Els nostres soldats, ocupats a visitar les tendes, ja no disparaven, altres restaven amagats darrere del llenç com si els hagués pogut garantir; Vaig veure el moment en què teníem la derrota; finalment, empenyent i cridant, els mandrosos i els saquejadors van sortir del campament i vam caminar cap a la carretera principal on els republicans anaven en fila. Ens van esperar sense retirar-nos a la distància de 30 passos: vaig pensar que per primera vegada aniríem a la baioneta, però en aquest moment va arribar François de Charette amb el cos de l'exèrcit; la nostra molt nombrosa cavalleria apareixia al mateix temps a la nostra esquerra; a partir de llavors es va decidir la derrota; diversos cavallers republicans van intentar en va frenar els seus soldats; en bloquejar-los el pas, els van impedir córrer i van donar temps a la nostra gent. Només era una carnisseria a les portes de Nantes. Launay, que comandava les avantguardes aquell dia, va fer meravelles de valor. Es va cremar el campament i l'endemà vam tornar a Belleville." | » |
| « | "Segons Jacques Crétineau-Joly22, els vendeans van confiscar papers al camp de Roullière i, en particular, una carta signada pels representants de les missions Hentz i Garrau instant els generals a fer morir de fam al país insurgent agafant els cultius, tot adoptant una actitud. Pacífica: <"Cercareu per tots els mitjans desarmar els bandolers. Se li permet parlar de pacificació; aquest és el desig del Comitè. Es fan les collites. Per tant, hem de dormir l'enemic i intentar allunyar-lo dels seus líders. Quan, amb una actitud pacífica als vostres camps siguin consolidats, haureu calmat la fúria dels bandolers, podreu caure sobre els graners plens de gra i fer morir de gana al país. Avui és l'únic mitjà que queda per a la pàtria per vèncer la Vendée." | » |

## Referéncies

* 1 2 3 Loidreau 2010, p. 440-442
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 Dumarcet 1998, p. 359-361
* 1 2 3 Loidreau 2010, p. 443.
* ↑ Loidreau 2010, p. 445.
* ↑ Loidreau 2010, p. 446.Loidreau 2010, p. 446.
* ↑ Loidreau 2010, p. 447.
* ↑ Loidreau 2010, p. 447-448.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Dumarcet 1998, p. 370-371.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Loidreau 2010, p. 449.
* ↑ Loidreau 2010, p. 442.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Aulard, t. XVI, 1904, p. 621-623.
* 1 2 Savary, t. IV, 1825, p. 113-114.
* 1 2 3 4 Rolland-Boulestreau 2015, p. 31-33.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Coutau-Bégarie et Doré-Graslin 2010, p. 451-452.
* 1 2 3 Loidreau 2010, p. 450.
* ↑ Savary, t. IV, 1825, p. 110-111
* ↑ Chassin, t. IV, 1893-1895, p. 558
* 1 2 Archives militaires de la guerre de Vendée conservées au Service historique de la Défense (Vincennes). SHD B 5/10-50 [archive]
* ↑ Gabory 2009, p. 397
* ↑ Lucas de La Championnière 1994, p. 93-94.
* ↑ Archives militaires de la guerre de Vendée conservées au Service historique de la Défense (Vincennes). SHD B 5/10-50 [archive]Archives militaires de la guerre de Vendée conservées au Service historique de la Défense (Vincennes). SHD B 5/10-50 [archive]
* ↑ Coutau-Bégarie et Doré-Graslin 2010, p. 451-452.
* ↑ Gras 1994, p. 144.
* ↑ Gérard 2013, p. 563

## Bibliografia

* Alphonse Aulard, Recull d'actes del Comitè de Seguretat Pública: amb la correspondència oficial dels representants en missió i el registre del consell executiu provisional, t. XVI, Imprimerie nationale, 1904, 884 pàg. (llegir en línia [arxiu]).
* Charles-Louis Chassin, La Vendée Patriote (1793-1800), t. IV, Edicions Paul Dupont, 1893-1895.
* Lionel Dumarcet, François Athanase Charette de La Contrie: Una història real, Les 3 Orangers, 1998, 536 pàg. (ISBN 978-2912883001).
* Émile Gabory, Les guerres de Vendée, Edicions Robert Laffont, coll. "Llibres", 2009, 1504 p. (ISBN 978-2221113097).
* Alain Gérard, Vendée: the extermination archives, Vendée Centre for Historical Research, 2013, 684 pàg.
* Yves Gras, La guerra de Vendée: 1793-1796, París, Economica, coll."Campanyes i estratègies", 1994, 184 pàg. (ISBN 978-2-717-82600-5).
* Simone Loidreau, L'atac sorpresa de Charette del camp de La Roullière (8 de setembre de 1794)", a Hervé Coutau-Bégarie i Charles Doré-Graslin (eds.), Història militar de les guerres de Vendée, Economica, 2010, 656 pàg. .
* Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, Lucas de La Championnière, Memòries d'un oficial de la Vendée 1793-1796, Les Éditions du Bocage, 1994, 208 pàg.
* Anne Rolland-Boulestreau, Les Colonnes infernales: Violence and civil war in the military Vendée (1794 - 1795), Fayard, 2015, 336 p. (ISBN 978-2213681511).
* Jean Julien Michel Savary, Guerres dels Vendeans i Chouans contra la República, t. IV, París, Baudoin Frères, Llibreters, 1825, 508 pàg. (llegir en línia [arxiu]).
* Jean Tabeur (pref. Jean Tulard), París contra la província: les guerres a l'oest, 1792-1796, París, Economica, coll. "Campanyes i estratègies / Les grans batalles" (núm. 70), 2008, 286 pàg. (ISBN 978-2-717-85641-5).