OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aranyera becllarga

L'aranyera becllarga (Arachnothera robusta) és una espècie d'ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae) que habita boscos de les terres baixes de Tailàndia, Malaia, Sumatra, Borneo i Java.

## Referències

* ↑ «Aranyera becllarga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Aranyera pitestriada

L'aranyera pitestriada (Arachnothera affinis) és una espècie d'au passeriforme de la família Nectariniidae pròpia del sud-est asiàtic. Es troba a Brunei, Indonèsia, Malàisia, Myanmar, Singapur, Tailàndia, i el Vietnam. Habita els boscos humits de terres baixes o de muntanya subtropicals o tropicals.

## Descripció

Són ocells petits que s'alimenten abundantment de nèctar, encara que també atrapen insectes, especialment quan alimenten les seves cries. El vol amb les seves ales curtes és ràpid i directe.

## Subespècies

Segons diverses classificacions, comprèn les següents subespècies:
* Arachnothera affinis affinis.
* Arachnothera affinis everetti.
Però avui la segona d'elles és considerada pel Congrés Ornitològic Internacional, una espècie de ple dret:
* Arachnothera everetti - Aranyera de Borneo.

## Referències

* ↑ «Aranyera pitestriada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species». [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ Arachnothera affinis en Biolib
* ↑ Arachnothera affinis en AviBase[1]
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.

## Bibliografia

* Transactions of the Linnean Society of London 13 p.166
# Aratinga andina

L'aratinga andina o aratinga cordillerana (Psittacara frontatus) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones de muntanya de l'Equador i el Perú.

## Referències

* ↑ «Cordilleran Parakeet». The IUCN Red List of Threatened Species., 11-02-2021. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Aratinga Cordillerana - Cordilleran Parakeet» (en anglès). ebird.org. [Consulta: 24 desembre 2023].
# Aratinga de Finsch

L'aratinga de Finsch (Psittacara finschi) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos poc densos i terres de conreu del sud-est de Nicaragua, Costa Rica i oest de Panamà.
# Aratinga pitbruna

L'aratinga pitbruna o aratinga de pit brut (Eupsittula nana) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos, matolls i conreus de Jamaica. Freqüentment ha estat considerada coespecífica de l'aratinga asteca.

## Referències

* ↑ Fitxa d'Aratinga de pit brut al SIOC Rev. 05/08/2012
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
# Escalfat

L'escalfada o escalfament (o calfada i calfament) és el procés de coure a foc lent aliments en un líquid que no siga oli o aigua, generalment, llet, brou o vi. L'escalfament és especialment adequat per aliments delicats, tals com ous, ocells, peix i fruita, que fàcilment es desfan o es ressequen. Per aquesta raó, és important de tenir posat un foc lleu i mantenir el temps d'escalfament al mínim, procés que també conservarà la sabor dels aliments. Els ous escalfats són generalment cuits en aigua i vinagre, peix en vi blanc, carn d'ocells o aviram en un fons i fruita en vi negre. Normalment, un ou és escalfat just fins al punt que el blanc no és pas més líquid i el rovell comença a endurir-se en les vores. L'escalfament líquid és dit brou curt i un clàssic brou curt consisteix en un element àcid (vi, suc de llimona), i d'altres aromàtics (manat d'herbes i bresa de verdures). El líquid ideal seria al voltant de 160–185 °F (71–85 °C), però quan s'escalfa pollastre, és vital que el pollastre assolisca una temperatura interna d'almenys 165 °F (74 °C) en el nucli, per tal de ser ingerit de manera segura.

## Referències

* ↑ Martino, Robert S. Enjoyable Cooking (en anglès). AuthorHouse, 2006, p.xviii. ISBN 1425966586.

## Enllaços externs

* Consells i trucs per a escalfar ous (anglès)
* Receptes i consells per a escalfar menjar Arxivat 2011-05-24 a Wayback Machine. (anglès)
* Com Escalfar un Ou a b3ta.com (anglès)
# Ermita de Sant Josep de Montblanc

L'ermita de Sant Josep de Montblanc, a la Conca de Barberà és un espai natural molt visitat, lloc de celebració d'aplecs i de reunió de campistes. Ermita de petites dimensions i gran senzillesa estructural. Bàsicament l'interès recau en la portalada adovellada de pedra i en una pedra gravada damunt, on es representa un àngel. Construïda durant el primer terç del segle xviii promoguda pel comerciant Francesc Sabater. Durant el segle xix va ser propietat de la família Gassol. En el curs de la guerra civil espanyola va ser destruïda i va restar uns anys abandonada. Gràcies a la iniciativa i esforç personal de Josep Civit i Solé va ser reconstruïda. Posteriorment l'administració municipal s'ha preocupat del manteniment de la zona.
Actualment, és també, zona d'acampada on també hi poden pernoctar furgonetes, autocaravanes, etc.a preus populars. Al bar de la mateixa ermita, donen informació de rutes i de l'ús de les instal·lacions del perímetre.

## Referències

* «Ermita de Sant Josep». Mapa de Recursos Culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 1r març 2013].
* «Ermita de Sant Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2013].
* Badia, Francesc. Guia Turística de Montblanc. Impremta Requesens: Montblanc. 1992.
# Space War

Space War és un videojoc de cartutx per a l'Atari 2600, llançat el 1978 per Atari, Inc.. És una versió d'Atari 2600 de Spacewar!, el joc d 'ordinador de 1962 d'Steve Russell. Va ser llançat per Sears com a Space Combat, pel seu sistema Tele-Games compatible amb Atari 2600.

## Referències

* ↑ http://www.mobygames.com/game/atari-2600/space-war/trivia Moby Games. "Game Trivia for Space War," (retrieved on March 9th, 2009).
* ↑ «Atari 2600 Space War».

## Enllaços externs

* Space War at Atari Mania
# Octopamina

L'octopamina (β,4-dihidroxifenetilamina) és una amina biogènica endògena que està estretament relacionada amb la norepinefrina, i té efectes en els sistemes adrenèrgics i dopaminèrgics. Es troba de manera natural en moltes plantes, incloent la taronja amargant. La biosíntesi de la D-(–)-enantiòmer d'octopamina és per β-hidroxilació de la tiramina via l'enzim dopamina β-hidroxilasa. Sota els noms comercials d'Epirenor, Norden, i Norfen, l'octopamina també es fa servir clínicament com a agent simpatomimètic.

## Paper en els invertebrats

L'octopamina la va descobrir Vittorio Erspamer el 1948 en les glàndules salivals del pop (de nom científic Octopus, d'aquí el mateix Erspamer li va donar el nom) i s'ha comporvat que actua com neurotransmissor, neurohormona i neuromodulador en els invertebrats.
L'octopamina actua com l'equivalent en els insectes a la norepinefrina.
El paper més conegut de l'octopamina és en el salt dels saltamartins.
En l'abella de la mel i la mosca de la fruita, l'octopamina té un paper principal en l'aprenentatge i la memòria.

## Paper en els vertebrats

En els vertebrats, l'octopamina substitueix la norepinefrina en el sistema nerviós simpàtic les neurones. pot ser la responsable de l'efecte secundari de la hipotensió ortostàtica amb algunes drogues inhibidores.
Per manca de recerca, encara no se sap gaire del paper de l'octopamina en els animals vertebrats.

## Referències

* ↑ Tang, F; Tao, L; Luo, X; Ding, L; Guo, M; Nie, L; Yao, S «Determination of octopamine, synephrine and tyramine in Citrus herbs by ionic liquid improved 'green' chromatography». Journal of chromatography. A, 1125, 2, 2006, pàg. 182–8. DOI: 10.1016/j.chroma.2006.05.049. PMID: 16781718.
* ↑ Jagiełło-Wójtowicz E «Mechanism of central action of octopamine». Pol J Pharmacol Pharm, 31, 5, 1979, pàg. 509–16. PMID: 121158.
* ↑ Swiss Pharmaceutical Society. Index Nominum 2000: International Drug Directory (Book with CD-ROM). Boca Raton: Medpharm Scientific Publishers, 2000. ISBN 3-88763-075-0.
* ↑ Pharmacognosy And Pharmacobiotechnology - Google Books.
* ↑ Erspamer, V., Active substances in the posterior salivary glands of Octopoda. 2. Tyramine and octopamine (oxyoctopamine) «Active Substances in the Posterior Salivary Glands of Octopoda. II. Tyramine and Octopamine (Oxyoctopamine)». Acta Pharmacologica et Toxicologica, 4, 3–4, 1948, pàg. 224–247. DOI: 10.1111/j.1600-0773.1948.tb03345.x.
* ↑ Zhou, Chuan; Yong Rao, Yi Rao «A subset of octopaminergic neurons are important for Drosophila aggression». Nature Neuroscience, 11, 9, 01-08-2008, pàg. 1059–1067. DOI: 10.1038/nn.2164. PMID: 19160504 [Consulta: 4 novembre 2012].
* P.D. Evans, "Octopamine", in Comprehensive Insect Physiology, 11, 499, Oxford University Press 1985.
# Aratinga ullblanca

L'aratinga ullblanca o aratinga d'ulls blancs (Aratinga leucophthalma) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos, manglars, palmerars i terres de conreu del sud-est de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana i més cap al sud, per l'est de l'Equador i del Perú, i Brasil, fins a Bolívia, el Paraguai, nord d'Uruguai i de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Llista patró dels ocells de Catalunya Rev. 06/05/2012
# Ocell de tempesta carablanc

L'ocell de tempesta carablanc (Pelagodroma marina) és un petit ocell marí de la família dels oceanítids (Oceanitidae), única espècie del gènere Pelagodroma. És un ocell pelàgic que habita l'Atlàntic Nord i Sud, zona occidental del Pacífic Sud, i zona tropical del Pacífic i de l'Índic. Cria en illes remotes de l'Atlàntic Sud, com Tristan da Cunha, a l'Atlàntic nord, a Canàries, Salvatges i Cap Verd, costa sud-oest i sud d'Austràlia, Nova Zelanda, Chatham, Auckland i Kermadec. Nia en colònies prop del mar, en esquerdes de les roques, on pon un únic ou. És estrictament nocturn durant les visites a terra en època de reproducció per a evitar els predadors, i fins i tot evita anar a terra en les nits de lluna clara.
Fa 19-21 cm de llargària, amb una envergadura de 41-44 cm. Capell i clatell marró grisenc. Part posterior del coll i superior del dors gris. Ales brunes per sobre amb primàries negres. Gropa grisa i cua curta, quadrada i negra. Front i cara blanca amb una taca negra a sota de l'ull. Parts inferiors i infracobertores alars blanques. Bec i potes negres, amb membranes interdigitals grogues.
Té un vol directe i sol saltar sobre l'aigua amb les potes, relativament llargues, penjant, mentre s'alimenta d'elements planctònics de la superfície de l'oceà. És molt sociable.
# Ocell de tempesta gorjablanc

L'ocell de tempesta gorjablanc (Nesofregetta fuliginosa) és una espècie d'ocell de la família dels oceanítids (Oceanitidae) d'hàbits pelàgic que cria a esquerdes de les roques i caus a illes del Pacífic: Vanuatu, Samoa, Fènix, de la Línia, Tubuai, Marqueses i Sala y Gómez. Es dispersa pel Pacífic Sud, cap al nord, fins a les illes Marshall. És l'única espècie del gènere Nesofregetta Mathews, 1912.
# Llista de castells de Lituània

La llista de castells de Lituània és una llista no exhaustiva d'aquesta mena de construccions. La majoria dels primers castells de Lituània eren fets de fusta i no han sobreviscut fins a l'actualitat. Tots els castells que queden són datats a partir del segle xiii i han estat construïts amb pedra i totxo.

## Llista de castells i castells en ruïnes de Lituània

| Nom | Data de construcció | Localització | Estat actual |
| Castell de Baltadvaris | segle xvi | Baltadvaris | En ruïnes |
| Castell de Biržai | 1586 | Biržai | Reconstruït parcialment |
| Castell de Dubingiai | 1412-1413 | Dubingiai | En ruïnes |
| Castell d'Eišiškės | segle XV | Eišiškės | En ruïnes |
| Castell de Kaunas | segle xiv | Kaunas | Reconstruït parcialment |
| Castell de Klaipėda | segle xiii | Klaipėda | En ruïnes |
| Castell de Medininkai | segles xiii - xiv | Medininkai | Reconstruït parcialment |
| Castell de Norviliškės | segle xvi | Norviliškės | Reconstruït |
| Castell de Panemunė | segle xvii | Vytėnai | |
| Castell de Raudondvaris | segle xvii | Raudondvaris | |
| Castell de Raudonė | segle xvi | Raudonė | |
| Castell de Rokantiškės | segle xvi | Naujoji Vilnia | En ruïnes |
| Castell de Siesikai | segle xvi | Siesikai | Reconstruït |
| Castell de Senieji Trakai | segle xiv | Senieji Trakai | En ruïnes |
| Castell de l'illa de Trakai | segle xiv | Trakai | Reconstruït |
| Castell de la península de Trakai | segle xiv | Trakai | Reconstruït parcialment |
| Torre de Gediminas | segle xiv | Vílnius | Reconstruït parcialment |

## Referències

* ↑ Mapa interactiu dels castells de Lituània Arxivat 2013-11-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Ocell del paradís magnífic

L'ocell del paradís magnífic (Diphyllodes magnificus) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes fins de Nova Guinea, incloent l'illa Yapen, les Aru i les Raja Ampat de Batanta, Salawati i Misool.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís magnífic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Ocell ratolí comú

L'Ocell ratolí comú (Colius striatus) és una espècie d'ocell de la família dels còlids (Coliidae) que habita boscos poc densos de l'Àfrica central, Oriental i Meridional, des de Nigèria cap a l'est fins a Eritrea, i cap al sud fins a Sud-àfrica, quedant absent de Namíbia.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat Rev. 13/07/2017
# Ocell sastre capbrú

L'ocell sastre capbrú o ocell sastre de les Filipines (Orthotomus castaneiceps) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae endèmica de Filipines.

## Distribució i hàbitat

Es troba únicament en algunes illes del centre de l'arxipèlag filipí: les Visayas occidentals, Cebu, Masbate i Ticao.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals de terres baixes.

## Referències

* ↑ «Ocell sastre capbrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 4 febrer 2023].
# Ocell sastre dorsiverd

L'ocell sastre dorsiverd (Orthotomus chloronotus) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae endèmica del nord de les Filipines.

## Distribució i hàbitat

Es troba únicament a la illa de Luzón.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals.

## Referències

* ↑ «Ocell sastre dorsiverd». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
# Ocell sastre encaputxat

L'ocell sastre encaputxat (Phyllergates heterolaemus) és una espècie d'ocell de la família dels cètids (Cettiidae). És endèmic de les Filipines. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Ocell sastre encaputxat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Cupwings, crombecs, cettiid bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 629. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rufous-headed Tailorbird. Phyllergates heterolaemus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Ocell setinat daurat

L'ocell setinat daurat (Cnemophilus macgregorii) és una espècie d'ocell de la família dels cnemofílids (Cnemophilidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc i arbres dels bosc humid de les muntanyes orientals de Nova Guinea.

## Taxonomia

S'han descrit dues subespècies:
* C. m. sanguineus Iredale, 1948, de la zona central de Nova Guinea oriental.
* C. m. macgregorii De Vis, 1890, del sud-est de Nova Guinea.
Alguns autors consideren sanguineus una espècie de ple dret:
* ocell setinat roig(Cnemophilus sanguineus).

## Referències

* ↑ ocell setinat daurat«Ocell setinat daurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
* ↑ Gill, F, D Donsker, et P Rasmussen (Eds). 2020. IOC World Bird List (v 11.1). Doi 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ del Hoyo, J., Collar, N.J., Christie, D.A., Elliott, A., Fishpool, L.D.C., Boesman, P. and Kirwan, G.M.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge
* ↑ ocell setinat roig«Ocell setinat daurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Llista de cims dels Prepirineus

Un cim és la part més alta d'un turó o muntanya. Els Prepirineus no són només un conjunt de serres muntanyoses situades paral·lelament a banda i banda del Pirineu axial, sinó un conjunt de serres, enmig de les quals hi ha valls, congosts, rius, collades i cims.

## Cims principals dels Prepirineus septentrionals

* Pic de Bugarac (1.231 metres).

## Cims principals dels Prepirineus meridionals

* Amariedo. (o Amorriador) amb 1.791 metres.
* Jordal (1.553 metres).
* Puig de Bassegoda.
* Turó de Castelltallat (1.274 metres).
* El Cimadal.
* Els Cloterons (2.179 metres).
* Pic de Costa Cabirolera (2.604 metres).
* Cotiella (2.912 metres).
* Tossal d'Estivella (2.337 metres).
* Pui de Lleràs (1.692 metres).
* El Montcal (546 metres).
* Montcau (les Valls d'Aguilar) (1.797 metres).
* Roc de Sant Aventí.
* Sant Quir (1.791 metres).
* El Turbó.
* El Vulturó (2.348 metres).

## Imatges

* Els Cloterons
* El Turbó
* Penya Montanyesa, a la Serra Ferrera, al Sobrarb

## Referències

* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llista de cims dels Prepirineus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Oersted (unitat)

En física l'Oersted (Oe) és una unitat de mesura de la força o la intensitat del camp magnètic (|H|). No és una unitat del Sistema Internacional. La relació amb el Sistema Internacional és amb amperes·espira per metre i és:
    $H({\mbox{Oe}})={\frac {1000}{4\pi }}{\frac {I({\mbox{A}})}{l({\mbox{m}})}}$
Amb el que s'obté:
    $1Oe\approx 79{,}577A/m$

## Història

El seu nom va ser adoptat per la Comissió Electrotècnica Internacional el 1930 en honor del científic danès Hans Christian Ørsted. Ørsted va descobrir la connexió entre el magnetisme i el corrent elèctric quan un camp magnètic produït per una barra de coure la qual estava transportant electricitat va desviar una agulla magnetitzada durant una demostració.
# Ciutats cananees

Les ciutats cananees o ciutats de Canaan, van ser nombroses, i el nom de moltes s'ha perdut. La relació que segueix n'esmenta algunes, que apareixen a fonts egípcies o a la Bíblia i de les quals se'n sap alguna cosa més que el nom.
No s'inclouen les ciutats de Fenícia (que eren ciutats cananees o que la seva comarca va estar poblada pels cananeus, com ara Sidó, Biblos, Tir, Beirut, Trípoli i Arvad entre d'altres) ni les de Síria, que ocupava una branca dels cananeus del nord, amb els regnes d'Amurru, Damasc, Iamkhad, Tunip, Ugarit, Alalakh, Qatna i Kargamis. Cal tenir en compte que la majoria de les ciutats que després van passar a ser dels israelites i dels filisteus, havien estat abans cananees. Les ciutats cananees eren regides per un rei i eren independents una de l'altra, però de vegades establien confederacions. La llengua i la religió eren comunes. La llengua era similar a l'hebreu, que era un dialecte del cananeu. Al Llibre dels Jutges apareix una llista de ciutats a les que es van enfrontar els antics israelites quan van arribar a la terra promesa després de sortir d'Egipte.

## Llista de ciutats

* Adullam
* Afec
* Ai
* Aialon
* Acxaf
* Akhzip
* Akhtiashna
* Aixtarot
* Beth-Anath
* Beth-Horon
* Bèzec
* Bihisi
* Chasar
* Dora
* Dotan
* Eglon
* Escitòpolis
* Gàaix
* Gath-Carmel
* Geba-Shemen
* Gibeon
* Gitti-Padalla
* Guerar
* Guèzer
* Hassor
* Hebron
* Hepher
* Hesbon
* Hormà
* Ibleam
* Jericó
* Jerusalem
* Queilà
* Laquix
* Pella
* Madon
* Muhazu
* Nuribta
* Quèdeix de Neftalí
* Quiltu
* Rehob
* Segor
* Sequem
* Shaalbim
* Shamkhuna
* Sharon (Canaan)
* Shiloh
* Xunem
* Sile
* Ta'anakh
* Tapnak
* Tanac
* Tob
* Yurtsa
* Zemar
* Ziklag
* Zoar
* Zorah

## Referències

* ↑ Jutges 1:17-36 a Biblia.com

## Enllaços externs

* Canaanite City-States Arxivat 2017-04-24 a Wayback Machine. a Regnal Chronologies
* Conquesta de Canaan a truthnet.org
# Ofensiva de Garcia Ramires (1141)

L'Ofensiva de Garcia Ramires, rei de Pamplona és la campanya militar iniciada 1141 i que es perllongaria fins al 1146.

## Context

L'ofensiva s'emmarca en la problemàtica sorgida arran del Testament d'Alfons I d'Aragó (1131) per la seva successió.

## L'ofensiva

L'ofensiva s'inicià el 1141, quan Garcia Ramires aprofità la conjuntura i traspassà amb les seves hosts la frontera d'Aragó. El febrer del 1141 saquejà Jaca, per passar després a ocupar Malón i Barillas. El 1142 també ocupà Pedrola, Sos del Rey Católico, Tarassona, Petilla de Aragón, Gallipienzo i amenaçà Saragossa.

## Recuperació

No seria fins a l'abril del 1144 quan es pogueren recuperar Sos del Rey Católico i Tarassona.

## Segona ofensiva

La segona meitat del 1146 es produirà una nova ofensiva navarresa que durà a l'ocupació de Tauste, Pradilla i Bierlas.

## Conseqüències

No s'arribà a una treva fins al novembre del 1146, amb la Pau de San Esteban de Gormaz.

## Referències

* ↑ Coll i Alentorn, Miquel: Història, Volum 3

## Bibliografia

* Zurita y Castro, Jerónimo. Anales de la Corona de Aragón, 1562-1580. Lib. II, cap. IV (castellà)