OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Bosc (Castellcir)

El Bosc és una masia del terme municipal de Castellcir, a la comarca catalana del Moianès a una altitud de 707 metres.
És en el sector central-oriental del terme, a tocar del límit amb el terme de Sant Quirze Safaja, a l'esquerra de la riera de Castellcir, a ponent del Carrer de l'Amargura i al sud-est de Sant Andreu de Castellcir. Forma part d'aquesta masia la capella de la Mare de Déu de la Concepció, i també el Molí del Bosc, situat a la riera de Castellcir, quasi 750 metres a ponent de la masia.
Documentat almenys des del 1553, el seu nom anterior era Mas Torrents, i en alguns altres documents posteriors apareix com a Torrents i Bosc.
A prop de la masia hi ha el Roure Gros del Bosc, un dels arbres monumentals conservats a la comarca del Moianès, i al nord de la masia, en el vessant oriental de la Serra de Roca-sitjana, s'estén el Bosc del Bosc.
S'hi arriba seguint el Camí del Bosc, que arrenca de Sant Andreu de Castellcir cap al sud-est per la riba esquerra de la riera de Castellcir, fins que el camí arriba al capdavall d'un serrat on s'obre, cap al nord-est, la vall del torrent del Bosc; en aquell moment el camí remunta per la dreta un tros aquest torrent, el travessa i puja a la masia del Bosc.

## Referències

* ↑ «El Bosc (Castellcir)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Rodrígez Lara, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. ISBN 978-84-232-0735-0.
* ↑ Dantí i Riu, Jaume; Ruiz i Calonja, Joan. Castellcir. Rafael Dalmau, Editor, 1993 (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005 (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.
# Butes (fill de Pandíon)

Segons la mitologia grega, Butes (en grec antic Βούτης), va ser un sacerdot atenenc, fill de Pandíon i de Zeuxipe. Les seves germanes eren Filomela i Procne, i el seu germà Erecteu.
Quan va morir Pandíon, els dos germans es van repartir el reialme. Erecteu va rebre el poder polític i Butes el sacerdoci d'Atena i Posidó. Va casar-se amb la filla d'Erecteu, Ctònia. Butes va donar origen a una nissaga de sacerdots coneguda com els Bútades, a Atenes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 76. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 38. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Crossostomus fasciatus

Crossostomus fasciatus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 33,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 102.

## Alimentació

Menja poliquets.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental: des de Puerto Deseado (l'Argentina) fins a la Terra del Foc i les Illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lahille F., 1908. Nota sobre los zoarcidos argentinos. An. Mus. Nac. Hist. Nat. B. Aires (Ser. 3) v. 9. 403-441.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lönnberg, E., 1905. The fishes of the Swedish South Polar Expedition. Wissenschaftliche Ergebnisse der Schwedischen Südpolar-Expedition, 1901-1903 v. 5 (núm. 6): 1-72, Pls. 1-5.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Gosztonyi, A.E., 1977. Results of the research cruises of FRV "Walter Herwig" to South America. XLIII. Revision of the South American Zoarcidae (Osteichthyes, Blennoidei) with the description of three new genera and five new species. Arch. Fisch. Wiss. 27(3):191-249.
* ↑ Nakamura, I., T. Inada, M. Takeda i H. Hatanaka, 1986. Important fishes trawled off Patagonia. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio. 369 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Crotop

D'acord amb la mitologia grega, Crotop (en grec antic Κρότωπος) va ser un rei d'Argos, fill d'Agènor. Va tenir dos fills, Estenelau i Psàmate
Psàmate havia estat amant d'Apol·lo i del déu va tenir un fill, Linos, que va abandonar així que va néixer, per por al seu pare. Linos va ser recollit per uns pastors però més tard els seus gossos el van devorar. Psàmate no podia amagar el dolor de la pèrdua del seu fill i explicà a Crotop tota la història. Ell s'enfadà, i no va creure que el pare havia estat Apol·lo. Va manar que ajusticiessin la seva filla i la va fer enterrar viva. Apol·lo, irritat per les morts del seu fill i de la seva amant, envià a l'Argòlida un monstre terrible anomenat Pena, i l'oracle indicà que només cessaria si es tributaven honors divins a Psàmate i a Linos. Un cop passat el flagell, Crotop s'hagué d'exiliar i s'instal·là a Mègara.
Ovidi explica que després de mort, Apol·lo el va precipitar al Tàrtar i el va posar entre els grans criminals.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 122. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 58. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Capriccio (Weinberg)

Capriccio, op. 11, per a quartet de corda i en un únic moviment, fou composta per Mieczysław Weinberg el 1943.
Escrit durant la Segona Guerra Mundial, durant els dos anys que Weinberg va passar a Taixkent, va centrar el seu treball en la Primera Simfonia. Només va fer dues composicions per a quartet de corda, Ària, op. 9, i Cappricio. No se sap amb quina finalitat ni a qui estaven dedicades.

## Referències

* 1 2 Fanning, David. «Ressenya del disc» (en anglès). Chandos. [Consulta: 8 juny 2020].

## Bibliografia

* Fanning, David. Mieczysław Weinberg. In Search of Freedom (en anglès). Segona. Hofheim: Wolke Verlag, 2019. ISBN 978-3-95593-050-9.
# Carolin Leonhardt

Carolin Leonhardt (Lampertheim, Hessen, 22 de novembre de 1984) és una esportista alemanya que competeix en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Va participar en dos Jocs Olímpics, Atenes 2004 i Londres 2012, obtenint en total tres medalles: or i plata a Atenes 2004 i plata a Londres 2012. Ha guanyat 15 medalles en el Campionat Mundial de Piragüisme entre els anys 2005 i 2013, i 18 medalles en el Campionat Europeu de Piragüisme entre els anys 2004 i 2013.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2004 | Atenes ( Grècia) | 1 | K4 500 m |
| 2004 | Atenes ( Grècia) | 2 | K2 500 m |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 2 | K4 500 m |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2005 | Zagreb ( Croàcia) | 1 | K4 200 m |
| 2005 | Zagreb ( Croàcia) | 1 | K4 500 m |
| 2005 | Zagreb ( Croàcia) | 3 | K4 1000 m |
| 2006 | Szeged ( Hongria) | 2 | K4 200 m |
| 2006 | Szeged ( Hongria) | 2 | K4 500 m |
| 2006 | Szeged ( Hongria) | 2 | K4 1000 m |
| 2007 | Duisburg ( Alemanya) | 1 | K4 200 m |
| 2007 | Duisburg ( Alemanya) | 1 | K4 500 m |
| 2009 | Dartmouth ( Canadà) | 1 | K4 200 m |
| 2009 | Dartmouth ( Canadà) | 2 | K2 1000 m |
| 2009 | Dartmouth ( Canadà) | 2 | K4 500 m |
| 2010 | Poznań ( Polònia) | 2 | K2 1000 m |
| 2011 | Szeged ( Hongria) | 1 | K1 4x200 m |
| 2011 | Szeged ( Hongria) | 2 | K4 500 m |
| 2013 | Duisburg ( Alemanya) | 2 | K2 1000 m |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2004 | Poznań ( Polònia) | 2 | K2 500 m |
| 2004 | Poznań ( Polònia) | 3 | K2 200 m |
| 2005 | Poznań ( Polònia) | 1 | K4 200 m |
| 2005 | Poznań ( Polònia) | 1 | K4 500 m |
| 2005 | Poznań ( Polònia) | 2 | K4 1000 m |
| 2006 | Račice ( Txèquia) | 2 | K4 200 m |
| 2006 | Račice ( Txèquia) | 2 | K4 500 m |
| 2006 | Račice ( Txèquia) | 2 | K4 1000 m |
| 2007 | Pontevedra ( Espanya) | 1 | K4 200 m |
| 2007 | Pontevedra ( Espanya) | 1 | K4 500 m |
| 2008 | Milà ( Itàlia) | 1 | K4 500 m |
| 2009 | Brandenburg ( Alemanya) | 1 | K4 500 m |
| 2009 | Brandenburg ( Alemanya) | 2 | K4 200 m |
| 2010 | Corvera ( Espanya) | 3 | K2 200 m |
| 2010 | Corvera ( Espanya) | 3 | K2 1000 m |
| 2011 | Belgrad ( Sèrbia) | 3 | K4 500 m |
| 2012 | Zagreb ( Croàcia) | 1 | K4 500 m |
| 2013 | Montemor-o-Velho ( Perú) | 2 | K2 1000 m |

## Referències

* ↑ «Carolin Leonhardt» Arxivat 2008-12-27 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
* ↑ «Carolin Leonhardt» en Canoeresults.eu (en anglès).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (alemany)
* Fitxa de l'esportista Arxivat 2012-07-13 a Wayback Machine.. Federació Alemanya de Piragüisme (alemany)
# El Distrito

El Distrito: diario político de avisos y notícias va ser un periòdic reusenc d'ideologia liberal que sortí del 27 de novembre de 1887 a l'1 de juliol de 1888.

## Història

El seu fundador i propietari va ser Pere Nolasc Gay, que l'utilitzà en part per a promocionar-se políticament i fer campanya a favor del Partit Liberal, tot i que en la seva presentació declara que no pertany a cap partit polític, i que per tant es dedicarà a alabar les coses ben fetes i a criticar tot el que s'ho mereixi
Segons Gras i Elies va ser un "importante diario político fundado y dirigido por el esclarecido reusense y abogado don Pedro Nolasco Gay [...] És una publicación que honró en alto grado a su fundador"
El 30 de juny de 1888 comuniquen als lectors que el diari havia d'haver desaparegut el passat dia 1 d'abril per diversos motius que no consideren oportú explicar, però que, per tal d'evitar interpretacions errònies, van decidir continuar. Era intenció seva definir-se políticament afiliant-se al Partit Fusionista, però "desgraciadamente en estos últimos tiempos se han ido desenvolviendo ciertos hechos en la política con motivo de la dimisión del ilustre restaurador de la Monarquía el general Martínez Campos y de la disidencia económica del [...] sr. Gamazo, que hasta los más optimistas han de considerar como motivo de grave perturbación para el Partido Fusionista y como origen de serio peligro para el turno legal y ordenado de los partidos monárquicos" i es mostren en total desacord amb el Partit Liberal Fusionista
Tenia com a director Josep Bofarull Soronellas i l'equip de col·laboradors el formaven Agustí Nofrarías, Bonaventura Vallespinosa Sistaré i Andreu Miralles. Va mantenir freqüents polèmiques amb el diari catalanista Lo Somatent. El punt de venda més important era el quiosc de Pau Bolart a la plaça del Mercadal.

## Localització

* Col·leccio a la Biblioteca Central Xavier Amorós. Reus

## Referències

* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya: 1792-1992. Barcelona: Arxiu Històric de la Ciutat, 1995, p. 229.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El Periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 40.
* ↑ «Comunicado». El Distrito, Any II núm. 184, 30-VI-1888, pàg. 1.
* ↑ «El Distrito».

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Viròvor

Els viròvors són organismes que tenen els virus com a font d'energia i de nutrients. Aquest terme fa referència a organismes que fonamentalment o, fins i tot, de manera exclusiva, consumeixen virus, però a dia d'avui, només inclou organismes que obtenen un benefici nutricional parcial a partir del consum de virus, com si fos un omnívor microbiològic. Parlem també de virovoria per referir-nos a la forma d'obtenció d'energia i nutrients descoberta més recentment en la qual un organisme viu satisfer les seves necessitats energètiques a partir del consum del virus.

## Microbiologia

La idea de que alguns protists tinguessin com a sustent energètic el consum de virus apareix als anys 80 del segle XX, però no ha estat fins a desembre de 2022 quan un equip d'investigadors de la Universitat de Nebraska-Lincoln (Estats Units) liderat per John P. DeLong, ha publicat a la revista PNAS un article on es demostra per primer cop l'existència d'alguns protists ciliats d'aigua dolça del gènere Halteria capaços no només de sobreviure sino també de créixer a partir del consum en exclusiva del virus Chlorella o clorovirus.
Els estudis de l'equip de DeLong explica com s'han estudiat dues poblacions diferents de protistes i el seu comportament tenint com a única font d'energia els clorovirus. Per una banda, s'estudia una població de Halteria sp., observant-se en poques hores com la població de virus disminueix i creix la quantitat d'individus d'Halteria sp. Per l'altra, s'estudia una població de Paramecium bursaria i s'observa que tot i que els virus disminueixen, els individus de la població de paramecis no canvien significativament. És a dir, totes dues espècies de protists consumeixen els clorovirus però només Halteria sp té la capacitat de créixer i multiplicar-se a partir d'aquesta font d'energia.

## Ecologia

La presència en els ecosistemes de viròvors ha de fer replantejar la nostra manera d'entendre tant el funcionament de les xarxes tròfiques com el del cicle del carboni. Aquests organismes formen part del plàncton, fonamentals per a l'aportació de biomassa i energia a les xarxes tròfiques. Els viròvors suposen una nova font d'energia, a tenir en compte sobretot si són molt més habituals del que fins ara pensavem.

## Consultar també

* Viròfags

## Referències

* ↑ DeLong, John P.; Van Etten, James L.; Al-Ameeli, Zeina; Agarkova, Irina V.; Dunigan, David D. «The consumption of viruses returns energy to food chains» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 120, 1, 03-01-2023, pàg. e2215000120. DOI: 10.1073/pnas.2215000120. ISSN: 0027-8424 [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «First "virovore" discovered: An organism that eats viruses». web.archive.org, 29-12-2022. Arxivat de l'original el 2022-12-29. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «El primer viróvoro confirmado: el pequeño ciliado saltarín Halteria vive y crece comiendo virus» (en castellà). La Vanguardia, 03-01-2023. [Consulta: 4 gener 2023].
# Max Karli

Maximilian Karli (nascut el 30 de desembre de 1975) és un productor de cinema suís.

## Carrera

Max Karli va créixer a Solothurn i va assistir a l'escola de cinema a Nova York. L'any 2003, va fundar l’empresa de producció cinematogràfica "Rita Productions Sàrl" a Ginebra juntament amb la seva dona Pauline Karli. L'any següent es va estrenar el primer documental titulat Les petites visions i el primer curtmetratge Promis juré. A més de documentals i curtmetratges, també es van estrenar pel·lícules de televisió. Als Premis Oscar de 2017, la seva pel·lícula produïda La vida d'en Carbassó (dirigida per Claude Barras) fou nominada en la categoria millor pel·lícula d'animació. Hi van seguir més nominacions i premis a la pel·lícula d'animació. A més, la pel·lícula està nominada a un Premi BAFTA als 71ns Premis BAFTA.

## Filmografia (selecció)

* 2004: Les petites visions (curtmetratge documental)
* 2004: Promis juré (curtmetratge)
* 2006: La vraie vie est ailleurs
* 2009: Tabou (curtmetratge documental)
* 2009: Déchaînées, (sèrie de televisió)
* 2013: Les grandes ondes
* 2016: La vida d'en Carbassó
* 2018: Le vent tourne
* 2022: La Ligne

## Referències

* 1 2 Rita Productions Sàrl, Handelsregister des Kantons Genf, abgerufen am 11. Januar 2018.
* ↑ Maximilian Karli, Moneyhouse mit Quellenangabe Schober, abgerufen am 11. Januar 2018.
* 1 2 3 Helmuth Zipperlen. «Mit «Ma vie de Courgette» nominiert: Ein Solothurner ist auf «Oscar»-Kurs», 01-02-2017.
* ↑ «The 89th Academy Awards – 2017».
* ↑ «Mein Leben als Zucchini – Awards».
* ↑ «2018 – Animated Film in 2018».

## Enllaços externs

* Web de la productora Rita
# Castellgermà

Castellgermà fou un poble del municipi de Sarroca de Bellera, a la comarca del Pallars Jussà. Formava part del terme primitiu de Sarroca de Bellera. Està despoblat des de molt antic. S'hi troben encara algunes ruïnes del Castell de Castellgermà i una petita ermita, la Mare de Déu de Castellgermà.
Està situat a 2,3 km. en línia recta al nord-oest del seu cap de municipi. Per poder-hi accedir, des de Sarroca de Bellera cal seguir cap al nord-oest la carretera L-521, i, al cap d'1 quilòmetre, quan està a punt d'entroncar amb la N-260, surt cap al nord una pista rural asfaltada que mena al Xerallo en uns 600 metres. De Xerallo cal continuar cap al nord, i en uns 750 metres més s'arriba sota mateix del turó on hi hagué el castell de Castellgermà.
L'accés a Castellgermà és per un caminet que hi puja fàcilment des de les darreres cases –les més altes– d'una urbanització que hi ha al començament de la carretera de les Esglésies, a la dreta del riu, a ponent.
La senyoria del lloc, que el 1381 consta amb 3 focs (uns 15 habitants), consta del segle xiv al del segle xix, a l'extinció dels senyorius, en mans dels Erill.

## Referències

* ↑ «Castellgermà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ballo, Ricard; Tañá, Montserrat. «Castell de Castellgermà». Catalunya Medieval - Castells, Torres, Fortificacions i altres construccions. [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ García, Esther Redondo. El fogatjament general de Catalunya de 1378. Editorial CSIC, 2002, p. 62. ISBN 978-84-00-08097-6.

## Bibliografia

* Bellmunt i Figueras, Joan. «Les Esglésies». A: El Pallars Jussà. II. Lleida: Pagès, 1997-2000 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-525-5.
* Castilló, Arcadi; Lloret, T. «Sarroca de Bellera». A: Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Alta Ribagorça, Baixa Ribagorça, Llitera. 12. 1. ed. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Gavín i Barceló, Josep Maria. Pallars Jussà. Valldoreix: Arxiu Gavín, 1977 (Inventari d'esglésies, núm. 8). ISBN 84-85180-14-3.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pseudoromicia

Pseudoromicia és un gènere de ratpenats de la família dels vespertiliònids. Els representants d'aquest grup són vespertiliònids de mida petita a mitjana. Tenen una àmplia distribució a l'Àfrica subsahariana, on viuen als boscos tropicals equatorials i, en el cas de P. rendalli, a les sabanes. El nom genèric Pseudoromicia deriva de la paraula grega pseudo, que significa 'falsa', i de romicia, que vol dir 'javelina' i és una referència a Neoromicia, el gènere en el qual es classificaven anteriorment la majoria d'espècies que actualment s'inclouen en Pseudoromicia.

## Referències

* ↑ Monadjem et al., 2021, p. 1.133.
* ↑ Monadjem et al., 2021, p. 1.132.

## Bibliografia

* Monadjem, A.; Demos, T. C.; Dalton, D. L.; Webala, P. W.; Musila, S.; Kerbis Peterhans, J. C.; Patterson, B. D. «A revision of pipistrelle-like bats (Mammalia: Chiroptera: Vespertilionidae) in East Africa with the description of new genera and species» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 191, 4, 2021, pàg. 1.114-1.146. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlaa087.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Cruriraja andamanica

Cruriraja andamanica és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 274–511 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic de clima tropical: Tanzània i el Mar d'Andaman.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bigelow H. B. & Schroeder W. C., 1948. New genera and species of batoid fishes. J. Mar. Res. v. 7. 543-566.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lloyd, R. E., 1909. A description of the deep-sea fish caught by the R. I. M. S. ship `Investigator' since the year 1900, with supposed evidence of mutation in Malthopsis. Memoirs of the Indian Museum v. 2 (núm. 3): 139-180, Pls. 44-50.
* ↑ «Cruriraja andamanica». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ McEachran, J.D. i J.D. Fechhelm, 1982. A new species of skate from the western Indian Ocean, with comments on the status of Raja (Okamejei) (Elasmobranchii: Rajiformes). Proc. Biol. Soc. Wash. 95(3):440-450.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)