OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Australopericoma pontilis

Australopericoma pontilis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle fa entre 0,68-0,75 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,38-1,50 de longitud i 0,48-0,50 d'amplada.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Rondônia (el Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Extinció del Devonià superior

L'extinció del Devonià superior és una de les cinc grans extincions de la història de la Terra. Una gran extinció tingué lloc al límit que marca l'inici de l'última part del període Devonià, l'estatge faunístic Famennià, fa uns 364 milions d'anys. Gairebé tots els peixos àgnats fòssils desaparegueren sobtadament. Un segon pols fort tancà el període Devonià.

## Causes

Encara que se sospita del refredament global com a causa principal, no s'exclou la influència d'un impacte extraterrestre, per la qual s'han proposat diversos possibles llocs de col·lisió. No obstant això, l'existència en l'actualitat en la zona intertropical de plantes molt antigues (com és el cas de les falgueres arborescents) fa també pensar que l'estabilitat climàtica a través del temps geològic és major del que molts pensen. Existeixen també proves d'una important era glacial, originada probablement per l'enorme difusió vegetal del Devonià. Les plantes haurien fixat el diòxid de carboni, reduint el seu efecte hivernacle i contribuint a un refredament global. A més, sembla que no es va tractar d'una única extinció massiva, sinó d'una sèrie d'esdeveniments relacionats, pel que ambdues teories poden ser certes alhora. De fet, sembla tractar-se de 3 extincions massives al llarg d'un període de 3 milions d'anys.

### Principals canvis ambientals

A partir de finals del Devonià mitjà, fins al Devonià superior, diversos canvis ambientals poden ser detectats des del registre sedimentari. Hi ha proves d'una generalitzada anòxia als fons de les aigües oceàniques de fons; la taxa de carboni sota terra es va disparar, i organismes bentònics van ser delmats, especialment en els tròpics, i en especial les comunitats d'esculls.

## Enllaços externs

* Extincions massives al del Devonià superior Arxivat 2020-07-27 a Wayback Machine. al The Devonian Times. Una excel·lent revisió. (anglès)
* Extinció massiva devoniana Arxivat 2006-10-28 a Wayback Machine. (anglès)
# (99) Dice

Dike és l'asteroide núm. 99 de la sèrie. Fou descobert el 28 de maig del 1868 per l'Alphonse Borrelly a Marsella. Fou el seu primer asteroide descobert. És un asteroide força gran i fosc del cinturó principal. El seu nom es deu a la deessa Dice de la Justícia Moral a la mitologia grega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 22. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 10 gener 2021].
Viccionari
# Gulamo Khan

Gulamo Khan (Maputo, 11 de maig de 1952 - Mbuzini, Serralada Lebombo, 19 d'octubre de 1986) fou un escriptor i periodista moçambiquès.

## Biografia

Gulamo Khan fou locutor al Rádio Clube de Moçambique i després periodista. Fou nomenat agregat de Premsa del president de Moçambic, Samora Machel, i va morir en l'accident aeri que també va matar el president.
Després de la seva mort es va publicar el llibre Moçambicanto, amb una col·lecció de textos organitzat per Albino Magaia, Calane da Silva, José Craveirinha i Júlio Navarro. El llibre fou editat en la col·lecció Timbila de l'Associação dos Escritores Moçambicanos.

## Referències

* ↑ Ghulamo Khan Arxivat 2017-02-03 a Wayback Machine. a escritas.org

## Enllaços externs

* 35 anos de independência de Moçambique - poemas de Gulamo Khan
# Austre

D'acord amb la mitologia romana, Austre va ser el nom llatí del vent del sud, que s'identificà amb el Notos grec.

## Notes

* ↑ Ovidi Nasó, P.; Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra. Les Metamorfosis, V. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932. p. 69

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 34.
# Extrem Orient Rus

Extrem Orient Rus (en rus Да́льний Восто́к Росси́и, Dalni Vostok Rossiï) és un terme que es refereix a la part més oriental de Rússia, és a dir entre el llac Baikal i l'est de Sibèria i l'oceà Pacífic. El districte federal de l'Extrem Orient cobreix aquesta zona i limita amb el districte federal de Sibèria a l'oest. En temps del comunisme es coneixia com l'Extrem Orient Soviètic.
Encara que tradicionalment es considera part de Sibèria, l'Extrem Orient Rus es classifica per separat de Sibèria en els esquemes regionals russos (i anteriorment en l'URSS).

## Terminologia

A Rússia, aquesta regió es coneix simplement com l'Extrem Orient, cosa que crea una confusió potencial amb el significat internacional de l'Extrem Orient en les traduccions. Aquest darrer terme s'anomena normalment a Rússia «Regió Àsia-Pacífic» (en rus Азиатско-тихоокеанский регион, Aziatsko-tikhookeanski reguion) o «Àsia de l'Est» (en rus Восточная Азия, Vostótxnaia Àzia).

## Història

Rússia arribà a la costa del Pacífic el 1647 amb l'establiment d'Okhotsk, i consolidà el control de l'Extrem Orient Rus al segle xix.
Diverses entitats amb el nom d'Extrem Orient han existit a la primera meitat del segle xx, totes amb diferents fronteres:
* 1920–1922: la República de l'Extrem Orient, que incloïa les províncies del Transbaikal, l'Amur, Primórie i Kamtxatka i el nord de Sakhalín.
* 1922–1926: la província (óblast) de l'Extrem Orient.
* 1926–1938: el territori (krai) de l'Extrem Orient, que incloïa els moderns territoris de Primórie i Khabàrovsk.
Fins a l'any 2000, l'Extrem Orient no tenia fronteres definides i la simple expressió «Sibèria i l'Extrem Orient» (en rus Сибирь и Дальний Восток, Sibir i Dalni Vostok) sovint es feia servir per referir-se a les regions russes a l'est dels Urals, sense una clara distinció entre Sibèria i l'Extrem Orient Rus.
L'any 2000, els subjectes federals de Rússia es van agrupar en els més extensos districtes federals i es va crear el districte federal de l'Extrem Orient, que comprenia l'óblast de l'Amur, el districte autònom de Txukotka, la província autònoma dels Hebreus, l'óblast de Kamtxatka amb el districte autònom de Koriàkia, el krai de Khabàrovsk, l'óblast de Magadan, el krai de Primórie, la república de Sakhà i l'óblast de Sakhalín. Segons aquestes fronteres, l'Extrem Orient Rus ocupa una superfície de 6,2 milions de km², una tercera part de l'àrea total de Rússia.
Segons el cens del 2002, la població era de 6.692.865 habitants, la major part dels quals residents a les àrees meridionals, i presentava una de les densitats més baixes del món. . El 75% de la població és urbana. Les ciutats més grans són:
* Vladivostok (617.500 hab.)
* Khabàrovsk (587.000 hab.)
* Komsomolsk de l'Amur (281.035 hab.)
* Blagovésxensk (219.221 hab.)
* Iakutsk (210.642 hab.)
* Petropàvlovsk-Kamtxatski (198.028 hab.)
* Iujno-Sakhalinsk (177.682 hab.)
* Nakhodka (177.133 hab.)
* Ussurisk (157.759 hab.)

## Enllaços externs

* Meeting of Frontiers: Siberia, Alaska, and the American West Arxivat 2015-08-31 a Wayback Machine. (includes materials on Russian Far East)
* Дальневосточный федеральный округ at WGEO Arxivat 2007-07-02 a Wayback Machine.
# Alonso Cedillo López

Alonso Cedillo López (Madrid, 1484 - Toledo, 4 d'abril de 1565) va ser un prevere, professor i catedràtic castellà.
Va néixer el 1484 a Madrid. Era fill de Rodrigo Cedillo, natural probablement de Cedillo del Condado, i d'Esperanza López. Va ser deixeble d'Antonio de Nebrija, segurament a la Universitat de Salamanca. Després es va traslladar a Toledo, on està documentat el 1520, i el 1531 consta com a catedràtic de l'Estudi de Gramàtica i del Col·legi de Santa Caterina, que posteriorment va ser seu de la Reial Universitat de Toledo, on va dur a terme una important tasca com a professor de gramàtica i matemàtiques.
Al llarg dels anys va tenir nombrosos alumnes, entre d'altres destaca l'escriptor Alejo de Venegas, amb qui va travar amistat i de qui va aprovar diverses obres i tractats entre 1531 i 1539. També va ser racioner de la catedral de Toledo, i va fer obres de caritat envers els pobres.
És destacable que va reunir una important biblioteca, un total de 225 volums, molts referents a gramàtica i retòrica, i on figuraven de manera destacada obres d'Erasme de Rotterdam.
Va morir el 4 d'abril de 1565, i hom que quan es va obrir la seva tomba, situada al cor del Santíssim de la catedral, al cap de dinou anys per enterrar-hi un canonge, el seu cos restava incorrupte i feia bona olor.

## Referències

* 1 2 3 Vaquero Serrano, María del Carmen «El maestro Alonso Cedillo (1484-1565): Escritos, testamento e inventario: su biblioteca». Lemir: Revista de Literatura Española Medieval y del Renacimiento, núm. 21, 2017, pàg. 36, 40.
* ↑ Carabias Torre, Ana María. La primera historia de una universidad. La «Historia de la Universidad de Salamanca» de Pedro Chacón (en castellà). Salamanca: Universidad de Salamanca, 2018, p. 23.
* 1 2 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 29.
* ↑ Martínez Gil, Fernando. Muerte y sociedad en la España de los Austrias (en castellà). Toledo: Universidad de Castilla-La Mancha, 2000, p. 68.
# Campionat del Món de motocròs 1980

La temporada de 1980 del Campionat del Món de motocròs fou la 24a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 12 Grans Premis, celebrats entre el 13 d'abril i el 10 d'agost.

## Sistema de puntuació

Barem de puntuació de 1977 a 1983:
| Posició12345678910 Punts1512108654321 | Resultats que computen Totes les mànegues |

## 500 cc
### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | André Malherbe | Honda | 235 |
| 2 | Brad Lackey | Kawasaki | 221 |
| 3 | Håkan Carlqvist | Yamaha | 188 |
| 4 | André Vromans | Yamaha | 166 |
| 5 | Roger De Coster | Honda | 135 |
| 6 | Gerard Rond | Suzuki | 112 |
| 7 | Jean-Jacques Bruno | Suzuki | 68 |
| 8 | Graham Noyce | Honda | 55 |
| 9 | Ivan Van Den Broeck | Maico | 49 |
| 10 | Jaak Van Velthoven | KTM | 43 |

## 250 cc
### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Georges Jobé | Suzuki | 218 |
| 2 | Kees Van Der Ven | Maico | 132 |
| 3 | Dimitar Rangelov | Husqvarna | 116 |
| 4 | Rolf Dieffenbach | Honda | 96 |
| 5 | Raymond Boven | Husqvarna | 95 |
| 6 | Jean-Claude Laquaye | SWM | 88 |
| 7 | Jaroslav Falta | ČZ | 80 |
| 8 | Erkki Sundström | Husqvarna | 71 |
| 9 | Jean-Paul Mingels | Yamaha | 63 |
| 10 | Matti Tarkkonen | Yamaha | 56 |

#### Notes

* ↑ 70 segons altres fonts.
* ↑ 55 segons altres fonts.

## 125 cc
### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Harry Everts | Suzuki | 162 |
| 2 | Michele Rinaldi | TGM | 142 |
| 3 | Eric Geboers | Suzuki | 129 |
| 4 | Tetsumi Mitsuyasu | Yamaha | 123 |
| 5 | Mark Velkeneers | Yamaha | 110 |
| 6 | Torao Suzuki | Aprilia | 88 |
| 7 | Matti Autio | Honda | 78 |
| 8 | Dario Nani | Gilera | 76 |
| 9 | Peter Groeneveld | Honda | 67 |
| 10 | Gaston Rahier | Gilera | 59 |
| 11 | Jacky Vimond | Yamaha | 30 |

#### Notes

* ↑ 147 segons altres fonts.
* ↑ D'altres fonts documenten Velkeneers en quart lloc i Mitsuyasu en el cinquè, ambdós amb 113 punts.
* ↑ 93 segons altres fonts.
* ↑ 77 segons altres fonts.
* ↑ D'altres fonts documenten Rahier en novè lloc i Groeneveld en el desè, ambdós amb 67 punts.

## Resum: Podi final 1980

| | 500 cc | 500 cc | 250 cc | 250 cc | 125 cc | 125 cc |
| Campió | André Malherbe | Honda | Georges Jobé | Suzuki | Harry Everts | Suzuki |
| Subcampió | Brad Lackey | Kawasaki | Kees Van Der Ven | Maico | Michele Rinaldi | TGM |
| Tercer | Håkan Carlqvist | Yamaha | Dimitar Rangelov | Husqvarna | Eric Geboers | Suzuki |

## Referències

* G. Luque, Joan «Campeonatos del Mundo de Motocross 1980. Clasificaciones finales» (en castellà). SOLO MOTO [Barcelona], núm. 252, 04-09-1980, p. 19.
* «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «Palmares du Mondial Mx 2» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «The 80's bikes, hard rock and Ronald Reagan» (en anglès). mxbikes.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2010. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Auxo

Segons la mitologia grega, Auxo (en grec antic: Αὐξώ) o Auxèsia (en grec antic: Αὔξησια) era una de les Hores, l'encarregada de fer créixer les plantes, i era adorada a Atenes juntament amb Hegèmone com una de les dues Càrites.
Heròdot diu que Auxo o Auxèsia, juntament amb Dàmia eren divinitats de la fertilitat adorades principalment a Trezè, Epidaure, Egina, Santorí i Esparta.
Pausànias diu que els habitants de Trezè expliquen que Dàmia i Auxèsia o Auxo eren dues verges de Creta que es trobaven en aquella ciutat quan van esclatar uns disturbis, i les noies van morir lapidades per la facció contrària. Van ser divinitzades com a reparació i es celebrava una festa en el seu honor. Auxèsia i Dàmia es van identificar amb Dèmeter i Persèfone.

## Referències

* ↑ Gai Juli Higí. Faules, 183
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, III, 14, 7
* ↑ Heròdot. Històries, V, 83-85
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 32, 2
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 68. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 34.
# Exèrcit Continental

L'Exèrcit Continental nord-americà fou un exèrcit que es formà al començament de la Guerra d'Independència dels Estats Units per les colònies que es convertirien en els Estats Units d'Amèrica. Fou establert per una resolució del Congrés Continental el 14 de juny de 1775 amb la missió de coordinar els esforços militars de les Tretze Colònies en llur lluita contra el govern de la Gran Bretanya. L'Exèrcit Continental operava en conjunció amb les milícies locals i les altres tropes sota el control dels estats individuals. El general George Washington en fou el comandant en cap durant tota la guerra.
La major part de l'Exèrcit Continental fou dissolt el 1784 després de la signatura del Tractat de París amb el qual finalitzà oficialment la guerra. Les unitats restants possiblement formaren el nucli d'allò que esdevindria l'Exèrcit dels Estats Units.
# 1471
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Barcelona va patir una plaga de puces. D'aquí es recorda l'any de la picor.
* Primera referència documental a la masia de Can Ramoneda (Esplugues de Llobregat).
* 25 de novembre: Batalla de Santa Coloma de Gramenet, durant la Guerra Civil Catalana.

### Resta del món

* Es funda el primer observatori europeu a Nuremberg.
* Es publica l'Antidotarium de Nicolau Prepòsit.
* 9 d'agost: Francesco della Rovere és escollit papa amb el nom de Sixt IV.

## Naixements
### Resta del món

* 21 de maig - Nuremberg: Albrecht Dürer, artista renaixentista alemany (m. 1528).

## Necrològiques
### Resta del món

* 20 de maig - Londres: Enric VI, rei d'Anglaterra (n. 1421).
* 26 de juliol - Roma: Pau II, papa de Roma.
* 21 de novembre - Funchal: João Gonçalves Zarco, explorador portuguès.

## Referències

* ↑ Costa, Roger «Quin va ser l'any de la picor de la popular frase feta?». Sàpiens [Barcelona], núm. 84, 10-2009, p. 5. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Gombrich, E. H. (Ernst Hans), 1909-2001.. La historia del Arte. Madrid: Debate, 1997. ISBN 84-8306-044-2.
* ↑ «Henry VI | Biography & Facts» (en anglès). [Consulta: 20 maig 2020].
# Riu Peace

El Riu Peace (francès: rivière de la Paix) és un riu del Canadà que s'origina a les Muntanyes Rocoses de la Colúmbia britànica nord i avança cap al nord-est a través d'Alberta nord. El riu Peace convergeix en el riu Slave, un afluent del Riu Mackenzie. El Mackenzie és el 12è riu més llarg del món, precedit pel Mekong i seguit pel Riu Níger. El riu Finlay, el principal aiguaneix del Riu Peace, és considerat com l'aiguaneix definitiu del riu Mackenzie.

## Història

Les regions que recorre el riu són la llar tradicional dels dane-zaa (beavers). Es creu que el pelleter Peter Pond va visitar el riu dins 1785. El 1788 Charles Boyer de la North West Company va establir un lloc de comerç de pells a la confluència amb el riu Boyer.
Durant el 1792 i 1793, l'explorador Alexander Mackenzie va viatjar riu amunt fins a la divisòria continental nord-americana.
Les dècades d'hostilitats entre els beavers i els cree (on els cree van acabar dominant els beavers) va acabar el 1781 quan una epidèmia de verola va delmar els cree. El tractat de la pau va ser segellat fumant el calumet (o pipa de la pau). El tractat va fer el riu es convertís en una frontera, amb els beavers al nord i els cree al sud.
El 1794 va ser construïda una pelleteria al riu Peace a Fort St. John; va ser el primer poblat no nadiu de la Colúmbia britànica.

## Geografia
### Curs

Aquest riu fa 1.923 km de llarg (des del riu Finlay fins al Llac Athabasca). Desguassa en una àrea d'aproximadament 302.500 km². En el Peace Point, on desemboca en el riu Slave, té un cabal anual de 2161 m³/s.
Un llac artificial Williston va ser construït en la zona alta del riu per l'empresa W. A. C. Bennett Dam per a poder generar electricitat hidroelèctrica. El riu llavors flueix al llac Dinosaur, el qual serveix com a dipòsit del Peace Canyon Dam. Després que la presa, el riu es mou a l'est a Alberta i després continua avançant cap al nord i est pel delta Peace-Athabasca al parc nacional wood Buffalo, a l'extrem oest del llac Athabasca. L'aigua del delta flueix en el riu Esclau est del Peace Point i desemboca a l'oceà Àrtic via el Gran Llac de l'Esclau i el riu Mackenzie.

### Comunitats

Les comunitats van localitzar directament en el riu inclou:
* Hope de Hudson, Colúmbia britànica
* Taylor, Colúmbia britànica
* Peace River, Alberta
* Fort Vermilion, Alberta
Unes quantes reserves índies es troben també en els bancs del riu, entre ells Beaver Ranch 163, John D'Or Prairie 215, Fox Lake 162, Peace Point 222 i Devil's Gate 220.

## Referències

* ↑ "Peace River", Encyclopædia Britannica, 2006.
* ↑ Coutts, M.
* ↑ Atlas of Canada. «Rivers in Canada». Arxivat de l'original el 2006-05-20. [Consulta: 1r maig 2007].
* ↑ Alberta Environment Arxivat 2007-01-16 a Wayback Machine. - Alberta river basins
# London Film Academy

L'Acadèmia del Cinema de Londres, oficialment London Film Academy (LFA) és una escola de cinema del Regne Unit situada a Fulham, Londres. Fundada l'any 2001, la LFA ofereix cursos de grau, postgrau i cursos curts, que ofereixen formació pràctica en totes les disciplines clau del cinema.

## Història

Amb seu a una església metodista convertida a Walham Grove, la London Film Academy es va fundar el 2001. L'ethos declarat era produir cursos pràctics de cinema centrats en l'art de la realització de pel·lícules en cel·luloide, amb professors en actiu de la indústria cinematogràfica.
El gener de 2006 la LFA va formar una associació amb el Club Panico. Panico es va crear a mitjans dels anys vuitanta i compta amb mecenes que inclouen Terry Gilliam, Terry Jones i Sir Ben Kingsley Juntament amb l'Acadèmia de Cinema de Londres, Panico ara serveix com a trampolí cap a la indústria per als estudiants de postgrau i postgrau.
La LFA celebra el seu espectacle de graduació anual al BFI Southbank. Daisy Gili i Anna MacDonald van cofundar l'Acadèmia i han servit com a directors conjunts de l'LFA durant quinze anys, i continuen així fins al 2019.
El 2016, Joseph A Adesunloye, un antic alumne de la London Film Academy, va ser preseleccionat per a l'IWC Filmmaker Bursary Award, en associació amb el BFI.
La London Film Academy va anunciar una beca per a cineastes emergents, per valor de 23.000 £, el setembre de 2017.

## Referències

* ↑ «Shooting Stars». The Guardian. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «Lights, camera, inaction». The Telegraph. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «Anna Macdonald and Daisy Gili: We created the London Film Academy». Metro. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «Awards, high-profile stars, box-office hits: black cinema enters a new era». The Guardian. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «Four of Britain’s brightest new filmmakers shortlisted for UK film’s biggest bursary». BFI. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «bursary for emerging female filmmaker». Screen Daily. [Consulta: 3 gener 2018].