OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yrjö Gunaropulos

Yrjö (Georg) Gunaropulos (Sant Petersburg (Imperi Rus), 28 de maig, 1904 - Hèlsinki (Finlàndia), 28 de maig, 1968), va ser un músic, compositor i director d'orquestra finlandès.
Els germans Yrjö, Anatol i Viktor Gunaropulos van néixer en una família grega a Sant Petersburg. Després de la Revolució Russa, la família va fugir a Sordavala i Gunaropulos va rebre la seva educació musical a Hèlsinki. A l'Institut de Música de Hèlsinki, ara l'Acadèmia Sibelius de la Universitat de les Arts de Hèlsinki, va estudiar violí, que ja havia practicat a Rússia i va estudiar composició amb Erkki Melartin.
El 1924, Gunaropulos es va convertir en banjo i violinista de l'orquestra de jazz Zamba, i Anatol va participar en un altre conjunt. Més tard, a la dècada de 1920, els germans van formar un quartet que actuava al restaurant del Teatre Tampere i als escenaris de Kuopio. Alvar Kosunen i diversos altres músics de jazz notables es van unir a l'orquestra. Tant Yrjö com Anatol van tocar durant un temps a la banda de jazz de François de Godzinsky, però a causa de conflictes interns el grup es va separar el 1928 i Gunaropulos i diversos altres van fundar llavors la Jolly Band. També va tenir la mateixa sort el 1929. La secció de l'orquestra que va començar a actuar al restaurant Fennia sota el lideratge de Gunaropulos aviat es va reorganitzar en els "Melody Boys". Anatol tocava el violoncel i el piano, Viktor la bateria, i com a líder de la banda Yrjö Gunaropulos va dominar el violí i el banjo, així com el saxo alt i el piano. "Melody Boys" va ser una de les orquestres de restaurants més modernes de Finlàndia i va imitar els estils musicals nord-americans.
A les dècades de 1920 i 1930, va fer enregistraments de gramòfon per a Odeon via Pohjoismainen Sähkö Oy amb Mauno Tamminen i Heikki Tuominen com a solistes. A més del schlager suec, els Melody Boys, també coneguts com a "Yrjön's Orchestra" i "Kaivohuone's Orchestra", van interpretar cançons populars finlandeses arranjades per a música popular per Gunaropulos. L'àlbum Isoo-Antti amb Markus Rautio com a cantant de 1929 conté tres parts de blues, convertint-se en el primer enregistrament de Finlàndia en aquest gènere.

## Referències

* ↑ ”Yrjö Gunaropulos”. Elonet.finna.fi. Läst 8 oktober 2022.
* 1 2 3 4 5 Jalkanen, sid. 106.
* 1 2 3 Jalkanen, sid. 107.
* ↑ Jalkanen, sid. 81.
* ↑ Jalkanen, sid. 323.
* ↑ Lindfors, Jukka (28 augusti 2007). ”Blues saapuu Suomeen”. Yle. Läst 8 oktober 2022.

## Fonts impreses

* Jalkanen, Pekka (1989) Alaska Bombai i Billy Boy: La transformació de la cultura del jazz a Hèlsinki als anys vint. Helsingfors: Societat Etnomusicològica Finlandesa. ISBN 951-96171-0-8.
# The Naked Face

The Naked Face és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Bryan Forbes, estrenada el 1984, basada en la novel·la del mateix títol de Sidney Sheldon de 1970.
Encara que la pel·lícula va ser produïda i estrenada el 1984 Sidney Sheldon va escriure la seva novel·la el 1970, abans que la descripció psicològica es convertís en un mètode àmpliament acceptat de treball en el món forense.

## Argument

El psiquiatre Judd Stevens (Roger Moore) és sospitós d'haver assassinat un dels seus pacients. Aquest apareix tanmateix en el centre de la ciutat, profundament espantat. El doctor Stevens intenta convèncer la policia que no té res a veure amb el que ha ocorregut, però la policia no el creu. Per això no li queda més remei que tractar de trobar els criminals pel seu compte i lliurar-los a la policia.

## Repartiment

| Actor | Paper |
| Roger Moore | Dr. Judd Stevens |
| Rod Steiger | Tinent McGreavy |
| Elliott Gould | Angeli |
| Art Carney | Morgens |
| Anne Archer | Ann Blake |
| David Hedison | Dr. Peter Hedley |
| John Kapelos | Frank |

## Referències

* ↑ «The Naked Face». The New York Times.
# Bootstrapping

«Bootstrapping o bootstrap» té aquests significats:
* Bootstrapping (electrònica), tècnica en el camp de l'electrònica on part de la sortida d'un sistema s'utilitza a l'inici
* Bootstrapping (estadística), prova o mètrica que utilitza mostreig aleatori amb reemplaçament
* Bootstrapping (informàtica), procés d'inici d'un equip informàtic
* Bootstrap (anglès) o carregador d'arrencada (català), petit programa que realitza la inicialització bàsica d'un sistema informàtic
* Bootstrap (framework), biblioteca multiplataforma o conjunt d'eines de codi obert per al fàcil disseny de llocs i aplicacions web
* Bootstrap Protocol, protocol de xarxa UDP utilitzat pels clients de xarxa per a obtenir la seva adreça IP automàticament
* Agregació de bootstrap, metaalgoritme de conjunt d'aprenentatge automàtic dissenyat per millorar l'estabilitat i la precisió dels algorismes d'aprenentatge automàtic utilitzats en la classificació estadística i la regressió
# Captain Newman, M.D.

Captain Newman, M.D. és una pel·lícula dels Estats Units estrenada el 1963 i dirigida per David Miller.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, el 1944, el capità Josiah Newman dirigeix el centre de neuro-psiquiatria de la base de Colfax. És l'encarregat d'analitzar els pacients per tal de saber si no fan veure que estan malalts. En la seva missió, és ajudat per un nou nouvingut, Jake Leibowitz, que pertorba l'ordre que el capità intenta de mantenir. Conjuntament amb una recluta encantadora, la infermera Francie Corum, intenta guarir els trastorns psicològics dels pacients, condemnats a tornar cap a una mort certa si surten de l'hospital.

## Repartiment

* Gregory Peck: Capità Josiah J. Newman
* Tony Curtis: Caporal Jackson "Jake" Leibowitz
* Angie Dickinson: Tinent Francie Corum
* Eddie Albert: Coronel Norval Algate Bliss
* Bobby Darin: Caporal Jim Tompkins
* James Gregory: Coronel Edgar Pyser
* Robert Duvall: Capità Paul Cabot Winston
* Jane Withers: Tinent Grace Blodgett
* Paul Carr: Arthur Werbel
* Larry Storch: Caporal Gavoni
* Carl Bolder: Un pacient
* Bethel Leslie: Helene Winston
* Vito Scotti: Major Alfredo Fortuno
* Ann Doran (No surt als crèdits): Sra. Pyser

## Nominacions

* Oscar al millor actor secundari per Bobby Darin
* Oscar al millor guió adaptat per Richard L. Breen, Phoebe Ephron, Henry Ephron
* Oscar al millor so per Waldon O. Watson (Universal City SSD)
* Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* Globus d'Or al millor actor dramàtic per Gregory Peck
* Globus d'Or al millor actor secundari per Bobby Darin

## Referències

* ↑ «Captain Newman, M.D.». The New York Times.
# Colònia Carme

La Colònia Carme o Colònia del Carme fou una colònia tèxtil del municipi de Cercs (Berguedà) que quedà sepultada sota les aigües arran de la construcció del pantà de la Baells.

## Descripció

La Colònia del Carme i Sant Salvador de la Vedella són dos dels nuclis industrials inundats per l'embassament de la Baells. Ambdós constituïen nuclis industrials de primera categoria per al municipi de Cercs.
La Colònia del Carme tenia una fàbrica de cotó i blocs de pisos per als treballadors. Quan es va construir el pantà de la Baells van quedar coberts per l'aigua, juntament amb el poble de la Baells. Per tal d'evitar la destrucció de la seva església romànica l'any 1975 fou desmuntada la façana de l'església i es traslladà per a la seva reconstrucció al nou poble de Sant Jordi. Sortosament l'aigua no arriba a cobrir l'església de Sant Salvador de la Vedella construït al segle IX per l'Abat Calort de Sant Serni de Tavèrnoles.

## Història

Als anys vint del segle xx, la família Olano, propietària de les mines de carbó d'una bona part de l'Alt Berguedà, va emprendre la iniciativa de fundar una colònia industrial del sector tèxtil, prop de l'antic nucli de la Vedella, al peu del riu Llobregat. Associats amb altres industrials, els Olano van construir una filatura i van bastir un petit grup d'habitatges annexos per als obrers.
La Colònia va desaparèixer quan es va construir el pantà de la Baells, entre 1970 i 1974.

## Referències

* ↑ Pel que fa al nom de la colònia, Serra (2000) l'anomena "Colònia Carme", mentre que l'Inventari de Patrimoni Arquitectònic la cita com a "Colònia del Carme".
* 1 2 «Colònia del Carme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
* 1 2 Serra, Rosa; Casals, Lluís (fotografies). Colònies Tèxtils de Catalunya. Barcelona: Angle Editorial i Caixa de Manresa, 2000. ISBN 8488811594.
# Donna Tartt

Donna Tartt (Greenwood, Mississipi, 23 de desembre de 1963) és una escriptora estatunidenca de ficció.

## Biografia

Tartt va néixer a una ciutat propera al delta del riu Mississipi però es va criar a Grenada (Mississipi). A 13 anys ja publicava poesies als certàmens literaris locals i guanyava tots els concursos en els quals participava.
Va iniciar els seus estudis a la Universitat de Mississipi el 1981. El seu estil d'escritura va atreure l'atenció de Willie Morris quan només cursava el primer curs.
Gràcies a la recomanació de Morris, l'any 1982 va ser admesa al Bennington College, una universitat d'arts liberals a Vermont el 1982, on va fer amistat amb altres estudiants com Bret Easton Ellis, Jonathan Lethem i Jill Eisenstadt i on va estudiar als clàssics literaris com Claude Frederick.
A 28 anys va publicar «The Secret History», un llibre que li va portar vuit anys de preparació pel qual va rebre com a bestreta 250 mil dòlars i va ser traduït a 24 idiomes. Deu anys va trigar a escriure la seva segona novel·la, «The Little Friend», que seria publicada el 2002. Aproximadament el mateix temps li va portar escriure la seva tercera novel·la «The Goldfinch» que és més llarga que les anteriors, amb 771 pàgines.
A «The Goldfinch» escriu sobre el terrorisme i la destrucció de l'art, vista des de l'òptica d'un nen que veu en un museu aquesta obra holandesa del segle xvii pintada per Carel Fabritius. Amb aquesta obra va guanyar el Premi Pulitzer a la ficció de l'any 2014.

## Obres
### Novel·les

* The Secret History (1992)
* The Little Friend (2002)
* The Goldfinch (2013)

### Històries curtes

* Tam-O'-Shanter (1993)
* A Christmas Pageant (1993)
* A Garter Snake (1995)
* The Ambush (2005)

### No ficció

* Sleepytown: A Southern Gothic Childhood, with Codeine (1992)
* Basketball Season (1993)
* Team Spirit: Memories of Being a Freshman Cheerleader for the Basketball Team (1994)

### Audiollibres

* The Secret History
* The Little Friend
* True Grit
* Winesburg, Ohio

## Referències

* 1 2 3 4 5 Donna Tartt: ‘If I’m not working, I’m not happy’ (anglès) The Telegraph.
* 1 2 Jill Eisenstadt. Donna Tartt Arxivat 2014-02-04 a Wayback Machine. (en anglès) BOMB Magazine. Consultat el 28 de gener de 2014.
* ↑ When The Goldfinch author Donna Tartt met Kirsty Wark Arxivat 2016-03-16 a Wayback Machine. (en anglès) BBC - Arts, 15 d'octubre de 2013.
* ↑ Guanyador del 2014 Premis Pulitzer.
# Bombardí baríton

El bombardí baríton, també conegut simplement com a baríton o fliscorn baríton, és un instrument de vent-metall. És un tipus de bombardí i, igual que d'altres membres de la seva família, posseeix un trepant cònic. Un bombardí baríton utilitza una filtre gran, similar a les d'un trombó o un bombardí. Està afinat en Si bemoll, una octava per sota del Si bemoll de la trompeta.
En el Regne Unit, el bombardí baríton es troba gairebé exclusivament en les bandes de vent-metall. També és un instrument comú en les bandes de l'escola secundària i la universitat. No obstant això, en general és substituït per un bombardí. Des de fa temps hi ha hagut molta confusió en els Estats Units entre el bombardí i el bombardí baríton, ja que hi ha hagut de principalment a l'antiga pràctica dels fabricants de bombardí nord-americans d'anomenar als seus models professionals pel seu nom i als usats pels estudiants com bombardí barítons. Encara que aquesta pràctica gairebé s'ha aturat, la confusió persisteix fins al dia d'avui.

## Idees errònies

Tradicionalment s'ha comès l'error comú de catalogar l'instrument de tres vàlvules com a baríton i al de quatre vàlvules com a bombardí. Això és a causa de la vella pràctica dels fabricants d'instruments de metall nord-americans d'anomenar bombardí als models professionals i baríton als models per a estudiants. Aquest error se segueix mantenint avui dia. A vegades, el bombardí baríton és anomenat baríton de trepant britànic als Estats Units per evitar aquesta confusió.
Les diferències entre el baríton i el bombardí són la grandària i l'amplària del trepant. El baríton és més petit i el seu trepant és més cilíndric, mentre que el bombardí té un trepant més llarg. Encara que tots dos produeixen notes en la sèrie harmònica de Si bemoll, i tots dos tenen un tub principal de nou peus de llarg, el baríton té un trepant i una campana molt més petits, per tant, és físicament més petit que el bombardí. El bombardí té un timbre més sòlid i greu.

## Vegeu també

* Trompa natural

## Referències

* The History of the Euphonium and its use in Orchestral Music Arxivat 2008-09-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Euphonium Arxivat 2008-10-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Euphonium Sheet Music and Recordings (anglès)
* 1 2 Robert Donington, "The Instruments of Music", (pàg. 113 The Family of Bugles) Segona edició. Methuen. Londres (1962).
* 1 2 Apel, Willi. Belknap Press of Harvard University Press, 1972.. Harvard Dictionary of Music, 1969, p. 105-110.
# Llista de rius de Ruanda

Aquesta és una llista de rius de Ruanda. Aquesta llista està ordenada per la conca de drenatge, amb els seus afluents respectius sota el nom del corrent més gran.

## Conques del Congo

El terç occidental de Ruanda està majoritàriament cobert per una serralada a l'est de la falla Albertina. Els rius drenen el costat oest d'aquesta serralada a la conca del riu Congo a través del riu Ruzizi, que desemboca a l'oceà Atlàntic. Els principals rius de Ruanda que subministren la conca del riu Congo són els Sebeya, Koko, Ruhwa, Rubyiro i Ruzizi.
* Riu Congo (República Democràtica del Congo)
** Riu Lualaba (República Democràtica del Congo)
*** Riu Lukuga (República Democràtica del Congo)
**** Llac Tanganyika
***** Riu Ruzizi
****** Llac Kivu
******* Riu Sebeya
******* Riu Koko (Rutsiro)
****** Riu Rubyiro
****** Riu Ruhwa
******* Riu Koko (Rusizi)

## Conca del Nil

La major part de Ruanda es troba a l'est de la divisió Congo-Nil i desemboca a la conca del Nil. Els rius principals són el riu Mwogo, el riu Rukarara, el riu Mukungwa, el riu Base, el Nyabarongo i el riu Akanyaru. El Nyabarongo es diu Akagera després de rebre les aigües del llac Rweru.
* Riu Nil
** Llac Victòria
*** Riu Kagera
**** Riu Nyabarongo / Akagera
***** Mbirurume
***** Mwogo
****** Rukarara
***** Mukungwa
***** Base
***** Akanyaru

## Referències

* 1 2
* Central Intelligence Agency 1996
* United Nations 2006
* GEOnet Names Server Arxivat 2020-04-10 a Wayback Machine.
# Mangalia

Mangalia és una vila de la província de Constanţa i un complex balneari de la "riviera romanesa", que té una població de 36.364 habitants en el 2011.
La cantant Inna va néixer en aquesta ciutat.

## Història

A la vila s'hi troben les ruïnes de Callatis (grec Kallatis), ciutat grega fundada probablement al segle IV aC per Heraclea Pòntica. i situada a Mèsia, a la costa de la mar Negra (Euxí) entre Tomis i Tetrísia. Fou colònia de Milet i fou poblada per milesis i megarians. Prosperà durant l'època hel·lenística, i arribà a emetre monedes d'or. Conquerida pels romans, a finals del segle i aC, va ser integrada a la província de Mèsia inferior.

## Referències

* ↑ «Cens definitiu del 2011» (en romanès). Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 21 maig 2014]. full de càlcul
* ↑ Estrabó, Geografia, VII, 6

## Enllaços externs

* Mangalia - Lloc web oficial
# Năvodari

Năvodari (pronunciat en romanès: [nəvoˈdarʲ], noms històrics: Carachioi; Caracoium, en turc) és una ciutat del comtat de Constanța, a la regió de Dobruja septentrional, Romania, amb una població de 32.400 habitants. La ciutat inclou formalment una comunitat territorialment diferent, la Península del Grup Social, i administra el poble veí de Mamaia-Sat.

## Etimologia

El nom de la ciutat significa "arrossegadors" en romanès.

## Història

L'assentament es va esmentar per primera vegada el 1421 amb el nom de Kara Koyun ("Ovella Negra"), per canviar el nom més tard a Karaköy o Carachioi ("El Poble Negre"). El 1927, la localitat va canviar el nom de Năvodari i, després de cinc anys, el 15 d'agost de 1932, se li va concedir l'estatus de comuna.
La ciutat es va desenvolupar durant el règim comunista com a part del programa d’industrialització. El 1957 es va obrir la planta de superfosfat i àcid sulfúric, també coneguda com a fàbrica d’àcid sulfúric, superfosfat i àcid sulfúric, USAS (Superfosfat i àcid sulfúric), la construcció de la qual havia començat el 1954, que va obrir el camí cap a la industrialització de la zona i demogràfica. creixement. Tot i això, la fàbrica va contaminar el mar Negre i el llac Taşaul amb abocadors tòxics. Als anys noranta, la contaminació es va reduir considerablement a mesura que es va modernitzar la fàbrica.
El 1968 la població de Năvodari superava els 6.500 habitants. Una llei aprovada aquell any va atorgar a la comuna de Năvodari l'estatus de ciutat i va situar el poble de Mamaia Sat sota la seva administració.
La modernització de la ciutat va començar el 1975 i es va acabar el 29 de juny de 1979.

## Estat actual

Avui Năvodari és una important ciutat química i industrial que conté una fàbrica de reparacions de vehicles i una fàbrica Petromidia especialitzada en productes petroquímics.
Năvodari també s'ha desenvolupat en els àmbits social i cultural; al centre de la ciutat hi ha una ciutat infantil, construïda entre el 1969 i el 1972, allotjaments de vacances i instal·lacions esportives on es poden allotjar fins a 12.000 visitants.
A uns 5 quilòmetres de la ciutat hi ha un campament d’estiu (el més gran de Romania), construït sota el règim comunista per a escolars. A causa dels seus interessants programes, bon allotjament i preus assequibles, va ser molt popular entre professors i pares. A principis de la dècada de 2000, es va obrir al gran públic com una estació costera barata.

## Demografia

Segons el cens del 2011, Năvodari tenia 29.873 romanesos (94,67%), 283 hongaresos (0,90%), 309 gitanos (0,98%), 10 alemanys (0,03%), 297 turcs (0,94%), 115 tàtars (0,36%), 545 Lipovans (1,73%), 27 aromanesos (0,09%), 77 altres (0,24%), 18 d'ètnia no declarada (0,06%).

## Enllaços externs

* Lloc oficial
* Lloc de televisió de la ciutat
# Salwan Momika

Salwan Momika (Qaraqosh, Iraq, 23 de juny de 1986 — Södertälje, 29 de gener de 2025), va ser un refugiat iraquià de origen assiri-arameu, educat com a catòlic. Durant la guerra civil iraquiana, es va unir a un batalló cristià dins de les Forces de Mobilització Popular (PMF). Després de fugir d'Iraq, va buscar refugi a Alemanya i després a Suècia, on va aconseguir un permís de residència. Momika es va fer conegut a Europa a partir de 2023 per les seves accions de crema pública de l'Alcorà, que van provocar debats intensos i tensions diplomàtiques. Aquesta controvèrsia li va valer popularitat entre l'extrema dreta europea, acumulant nombrosos seguidors en línia. En el moment de la seva mort, estava sota investigació per incitació a l'odi. El 30 de gener de 2024, va ser trobat mort al seu pis a Södertälje, presumptament assassinat durant un directe a TikTok. La policia va detenir cinc sospitosos en relació amb el seu cas.

## Referències

* ↑ Boix, Arnau. «Troben mort Salwan Momika, el refugiat iraquià que cremava alcorans». El Punt Avui. [Consulta: 31 gener 2025].
# Heidi Honeycutt

Heidi Honeycutt és una periodista, autora, actriu, cineasta, programadora cinematogràfica i cofundadora estatunidenca de l'Etheria Film Night, amb seu a Los Angeles, un festival de cinema que mostra curtmetratges de dones directores. Va establir el festival l'any 2014 amb Stacy Pippi Hammon, i n'és la directora de programació. Honeycutt i Hammon van dirigir anteriorment el Viscera Film Festival juntament amb Shannon Lark. Com a periodista, Honeycutt ha escrit per a revistes com Fangoria i Famous Monsters of Filmland.
El 2007, Honeycutt va escriure, produir i protagonitzar el curtmetratge Wretched , que també va codirigir amb Leslie Delano. També va aparèixer com a ella mateixa en el fals documental de terror The Once and Future Smash. El 2024, va exercir com a presidenta del jurat de la cerimònia de lliurament dels premis del Concurs Internacional de Curtmetratges al 28è Festival Internacional de Cinema FanTasia.

## Bibliografia parcial

* "A Century of Mädchen: Femmes and Frauen in Fascist, New Wave, and Contemporary European Cinema", in Kelly, Gabrielle; Robson, Cheryl (eds.)'s Celluloid Ceiling: Women Film Directors Breaking Through (2014). Supernova Books. ISBN 978-0956632906.
* I Spit on Your Celluloid: The History of Women Directing Horror Movies (2024). Headpress Books. ISBN 978-1-915316-29-5.

## Referències

* ↑ Heller-Nicholas, Alexandra. «Spotlight September 2020: Heidi Honeycutt, Film Programmer, Producer, Champion for Women in Horror». AWFJ.org. Alliance of Women Film Journalists, 30-08-2020. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Doupé, Tyler. «Heidi Honeycutt Dishes on Etheria, Women in Horror, and More!». Dread Central, 14-07-2021. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Spoofing the Vampire: Essays on Bloodsucking Comedy. McFarland & Company, 2022, p. 153. ISBN 978-1476682686.
* 1 2 3 Phillips, Marian. «An Interview with Heidi Honeycutt, Horror Film Journalist and Founder of Etheria Film Night». The Lineup, 09-07-2020. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Collis, Clark (August 12, 2020). «Watch trailer for anthology horror and sci-fi series Etheria». Entertainment Weekly.
* ↑ Anderson, John «Women directors bring new blood to sci-fi, horror». [Buffalo, New York], 03-04-2016, p. C8.
* ↑ Marks, Lisa. «The horror, the horror: women gather in LA for Viscera film festival». The Guardian, 12-07-2012. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Barone, Matt. «The Unfair Business of Being a Woman Director in the Boys Club of Horror Filmmaking». Complex, 30-05-2013. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Women Make Horror: Filmmaking, Feminism, Genre. Rutgers University Press, 2020, p. 151. ISBN 978-1978805118.
* ↑ Mesnard, Terry. «[Panic Fest 2023 Review The Once and Future Smash is the Mockumentary Punch Line to End Zone 2's Joke]». Gayly Dreadful, 28-04-2023. [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ «Competitions». Fantasia Festival. [Consulta: 21 agost 2024].
# La Paella Rusa

La Paella Rusa és un pòdcast i portal d'Internet que analitza la política valenciana en clau d'humor. Deu el seu nom a una secció del programa de Canal 9 El Show de Joan Monleon.
Va iniciar-se com a portal web poc de les Eleccions a les Corts Valencianes de 2011 i arribà a tindre 4.000 usuaris únics marcant tendència també a la xarxa social Twitter. Comptava amb més de 30 articulistes que escrivien sota pseudònim, sent els seus fundadors Cuixa de Pollastre (Andrés Boix) i el Senyor Garrofó (Guillermo López), a la vegada fundadors del portal web La página definitiva.
En 2014 publicaren un llibre, "Sanitat Valensiana", escrit per un col·laborador anomenat Arrop i Tallaetes. Al text, publicat per Uno y Cero ediciones s'analitza l'anomenat model Alzira de privatització de la gestió dels hospitals públics del País Valencià.
El 2019 deixa de publicar al web i passen al format pòdcast a través d'un programa setmanal que s'instal·la en la plataforma del periòdic digital Valencia Plaza amb la participació de Boix i López, a més de la youtuber Marta Meneu i la periodista Lucía Márquez.

## Referències

* 1 2 La Paella Rusa no nace para hacer mofa de los políticos Arxivat 2013-07-14 a Wayback Machine. entrevista a Andrés Boix a Nonada del 27 de maig de 2013 (castellà)
* 1 2 'La paella rusa' es producto del desprestigio de los políticos' entrevista a Guillermo López a El Mundo del 10 de juliol de 2011 (castellà)
* ↑ «Entrevista a Guillemo López García. La Página Definitiva». cibermarikiya.com.
* ↑ La Paella Rusa contra la "Sanitat Valensiana" notícia a El Diario del 9 de maig de 2014 (castellà)
* ↑ «La Paella Rusa · Plaza Podcast» (en castellà). [Consulta: 21 febrer 2025].