OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Axioma del conjunt buit

En teoria de conjunts, l'axioma del conjunt buit és un axioma que postula l'existència d'un conjunt buit, és a dir, un conjunt sense elements.

## Enunciat

L'axioma del conjunt buit es defineix com:
$\exists A:\forall B\,,\,B\notin A$
Mitjançant l'axioma d'extensionalitat es pot demostrar que només existeix un conjunt sense elements (ja que un conjunt es defineix únicament pels elements), per la qual cosa es pot parlar amb propietat de el conjunt buit.
$\varnothing =X\,|\,\forall B,B\notin X$

## Consistència relativa

L'axioma del conjunt buit (CB) és l'únic axioma de la teoria de conjunts de Zermelo-Fraenkel (ZF) i de la teoria de conjunts de Von Neumann-Barnays-Gödel (NBG) que postula directament l'existència d'un conjunt, juntament amb l'axioma de l'infinit. Precisament aquest última fa innecessari CB, ja que postula també l'existència de ∅. En general, en presència d'un axioma que postuli l'existència d'un segon conjunt (com passa en lògica, on l'existència d'almenys un objecte de vegades està garantit) CB es torna redundant mitjançant l'axioma de separació: n'hi ha prou a construir un subconjunt els elements del qual compleixin una propietat contradictòria.

## Referències

* Jech, Thomas. Set Theory: the third millenium edition (en anglès). 2a edició. Springer-Verlag, 2003. ISBN 3-540-63048-1. En §1 discute la existencia del conjunto vacío.
* Kunen, Kenneth. Set Theory: an introduction to independence proofs (en anglès). Elsevier Science, 1980. ISBN 0-444-86839-9. En el cap. 1 §5 discute la existencia del conjunto vacío.
# Escut de Berga

L'escut històric de Berga no està oficialitzat. L'Ajuntament utilitza actualment una versió amb el següent blasonament:
    Escut quadrilong quarterat. Primer i quart quarter amb quatre pals de gules en camp d'or, segon i tercer quarter amb cinc llunes minvants d'argent sobre camper d'atzur. Va timbrat amb corona de duc i emmarcat amb una branca de llorer a la dreta i una de roure a l'esquerra.

## Història

L'escut primitiu de Berga l'omplien solament les llunes minvants, que es relacionen amb la lluita contra els àrabs.
A mitjan segle xviii apareix l'escut quarterat als altars de la parròquia i del santuari de Queralt. Aquesta és la forma que s'ha mantingut fins avui. Actualment, l'ajuntament fa servir una forma d'aquest escut emmarcat amb una branca de llorer a la dreta i una de roure a l'esquerra.

## Referències

* ↑ Història de l'escut Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine., de l'Ajuntament de Berga.
# Escut d'Albesa

L'escut oficial d'Albesa té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, un àlber d'argent; el peu escacat d'or i de sable. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 3 de febrer del 1998.
L'àlber és un senyal parlant referent al nom de la vila. El peu reprodueix l'escacat dels comtes d'Urgell, que van conquerir la localitat als musulmans en el segle xii.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 20 de març de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Albesa». DOGC num 2621, 20-03-1998.
# Aeroport de Luau

L'aeroport de Luau (codi IATA: UAL, codi OACI: FNUA) és un aeroport que serveix Luau, a la província de Moxico a Angola. Es troba vora la frontera entre Angola i la República Democràtica del Congo.
En febrer de 2015 fou inaugurat el nou Aeroport Internacional de Luau pel president d'Angola José Eduardo dos Santos. El nou aeroport es troba a 7 kilòmetres a l'oest de l'aeroport de Luau.

## Referències

* ↑ Informació de l'Aeroport de Luau a Great Circle Mapper.
* ↑ «FNUA @ aerobaticsweb.org». Landings.com. [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ Google Maps - Luau
* ↑ «ANGOP - Luau International». Arxivat de l'original el 2016-08-15. [Consulta: 24 abril 2017].

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Luau a Aviation Safety Network (anglès)
* «Luanda @ aerobaticsweb.org». Landings.com. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 24 abril 2017].
* OpenStreetMap - Luau
# Espai sociocultural al passeig Marítim de Sitges

L'Espai sociocultural al passeig Marítim de Sitges és un conjunt de Sitges (Garraf) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El conjunt protegit inclou el Passeig Marítim, la Platja de la Bassa Rodona i la prolongació de l'eix dels dos espigons que defineixen aquesta platja i el vial rodat del Passeig Marítim.
L'espai incorpora de l'est a l'oest els següents elements: Zona enjardinada amb jocs infantils, Restaurant Picnic, Club de Mar, Piscina Maria Teresa (1932), Restaurant Kansas també anomenat antic Casino Platja d'Or (1932) i Club Natació Sitges.

## Referències

* 1 2
# Espais de moment i posició

En física i geometria, hi ha dos espais vectorials estretament relacionats, generalment tridimensionals però en general de qualsevol dimensió finita. L'espai de posició (també espai real o espai de coordenades) és el conjunt de tots els vectors de posició r a l'espai, i té unes dimensions de longitud ; un vector de posició defineix un punt en l'espai. (Si el vector de posició d'una partícula puntual varia amb el temps, traçarà un camí, la trajectòria d'una partícula.) L'espai de moments és el conjunt de tots els vectors del moment p que pot tenir un sistema físic; el vector moment d'una partícula correspon al seu moviment, amb unitats de [massa][longitud][temps] $^{−1}$.
Matemàticament, la dualitat entre posició i impuls és un exemple de dualitat Pontryagin. En particular, si una funció es dona en l'espai de posicions, f(r), aleshores la seva transformada de Fourier obté la funció en l'espai de moment, φ(p). Per contra, la transformada de Fourier inversa d'una funció d'espai de moment és una funció d'espai de posició.
Aquestes quantitats i idees transcendeixen tota la física clàssica i quàntica, i un sistema físic es pot descriure utilitzant les posicions de les partícules constituents o els seus moments, ambdues formulacions proporcionen de manera equivalent la mateixa informació sobre el sistema en consideració. Una altra quantitat és útil per definir en el context de les ones. El vector d'ona k (o simplement " k -vector") té dimensions de longitud recíproca, el que el converteix en un anàleg de freqüència angular ω que té dimensions de temps recíproc. El conjunt de tots els vectors d'ona és k-espai. En general, r és més intuïtiu i més simple que k, encara que el contrari també pot ser cert, com en la física de l'estat sòlid.
La mecànica quàntica proporciona dos exemples fonamentals de la dualitat entre posició i moment, el principi d'incertesa de Heisenberg Δ x Δ p ≥ ħ /2 que afirma que la posició i el moment no es poden conèixer simultàniament amb precisió arbitrària, i la relació de Broglie p = ħ k que afirma el moment i el vector d'ona d'una partícula lliure són proporcionals entre si. En aquest context, quan és inequívoc, els termes "impuls" i "vector d'ona" s'utilitzen indistintament. Tanmateix, la relació de Broglie no és certa en un cristall.

## Referències

* ↑ «Position and Momentum Representations» (en anglès). https://www.theory.physics.manchester.ac.uk.+[Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ Nalewajski, Roman F. «On probability flow descriptors in position and momentum spaces» (en anglès). Journal of Mathematical Chemistry, 53, 9, 01-10-2015, pàg. 1966–1985. DOI: 10.1007/s10910-015-0526-2. ISSN: 1572-8897.
* ↑ «Position Space and Momentum Space» (en anglès). https://quantummechanics.ucsd.edu.+[Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ Eisberg, R. Quantum Physics of Atoms, Molecules, Solids, Nuclei, and Particles (en anglès). 2a edició. John Wiley & Sons, 1985. ISBN 978-0-471-87373-0.
# Esparver canyella

L'esparver canyella (Accipiter rufiventris) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos de l'Àfrica oriental i Meridional, a Eritrea, Etiòpia, sud-est del Sudan, República Democràtica del Congo, Uganda, Kenya, i a través de Tanzània, Zàmbia, Angola, Malawi, oest de Moçambic i Zimbàbue fins a l'est i sud de Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Esparver canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rufous-breasted Sparrowhawk. Accipiter rufiventris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 desembre 2022].
# Esparver de Madagascar

L'esparver de Madagascar (Accipiter madagascariensis) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita garrigues i sabanes de Madagascar. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Esparver de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Sparrowhawk. Accipiter madagascariensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Esparver granoter

L'esparver granoter (Tachyspiza soloensis; syn: Accipiter soloensis) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos, pantans i camps d'arròs d'Àsia oriental, al centre i sud-est de la Xina, Taiwan i Corea. En hivern des del Sud-est Asiàtic i Filipines, cap al sud, a través d'Indonèsia fins Nova Guinea. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver granoter estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver granoter». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chinese Sparrowhawk. Accipiter soloensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Espasa mameluca

L'espasa mameluca és una espasa corbada que té el seu origen a Pèrsia, des d'on va passar a l'Índia, Egipte i el Nord d'Àfrica. Durant el segle xix va ser adoptada per diferents exèrcits occidentals, com el francès, el britànic i el Cos de Marines dels Estats Units d'Amèrica. L'espasa mameluca resta com una arma de cerimonial en diferents unitats encara avui.
# Espectre d'emissió

L'espectre d'emissió d'un element químic són les radiacions que emet, en estat gasós, quan se li transmet energia. Si es posa un tub amb hidrogen escalfat a una temperatura elevada, això fa que emeti radiacions, i quan aquestes radiacions passen per un prisma de quars, es refracten i desvien. Quan surten del prisma, les radiacions es troben separades a la placa detectora.
L'espectre d'absorció d'un element consisteix a absorbir les radiacions per àtoms. Per fer-ho, es transmet calor als àtoms perquè emetin les radiacions que havien absorbit.
# Esperantista Klubo Palma

L'Esperantista Klubo Palma (literalment en català: Club Esperantista de Palma) va ser un grup d'esperanto de Palma fundat el 1907 per Bartomeu Font Cantallops, Joan Aguiló Valentí, Gabriel Alomar Ferragut i Bernat Rabassa Boyeras i desaparegut el 1936 a causa de l’aixecament militar. El moviment esperantista arribà a Mallorca procedent dels intercanvis que els mallorquins realitzaren amb el continent al final del segle xix. El 1907 es fundà l’Esperantista Klubo Palma i, al seu voltant, s'organitzà un moviment cultural i social de mallorquins, els quals s'expressaven en esperanto.

## Referències

* ↑ Margais, Xavier. El moviment esperantista a Mallorca: 1898-1938. Palma: Edicions Documenta Balear, 2002. ISBN 84-95694-29-8.
# Espiadimonis ataronjat

L'espiadimonis ataronjat (Aeshna isoceles) és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels èsnids. Es distribueix per tot Europa (més local al sud-oest) i l'extrem nord d'Àfrica (zones no desèrtiques del Marroc, Algèria i Tunísia).
Crien principalment en rases, pantans, basses i llacs rics en vegetació. Al nord de la seva distribució es decanten per pantans amb Stratiotes aloides mentre que al sud poden aparèixer en aigües corrents.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 10 novembre 2021].
* 1 2 «Aeshna isoceles» (en anglès). IUCN Red List. Clausnitzer, V. 2009. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Espiadimonis de fanal

L'espiadimonis de fanal (Aeshna cyanea) és una espècie d'odonat anisòpter pertanyent a la família dels èsnids.

## Distribució

Es distribueix des dels països de la conca del Mediterrani fins a Escandinàvia (incloent Gran Bretanya), Àsia Menor, Caucas i als Urals.

## Descripció

Odonat de grandària considerable, una de les espècies més grosses d'Europa, amb 67-76 mm de llargària entre el cap i la punta de l'abdomen. Es distingeix de les altres Aeshna de la península Ibèrica per les taques verdoses de la zona superior del tòrax, dues bandes completes als dos últims segments de l'abdomen i pterostigma curt. El tòrax és verd en general, abdomen amb taques dorsals predominantment verdoses, als mascles blaves als últims segments.
* Individu masculí
* Individu femení
* La femella pon ous
* La femella menja una vespa

## Hàbitat

Cria en un ampli ventall de masses d'aigua, però preferentment estancats (també accepta rierols amb vegetació densa a les ribes i fons pedregós), petits i ombrejats, com estanyols de jardí, basses forestals. Caça en clarianes, senders forestals i zones de matollar.

## Comportament

No és estrany observar-la en zones humanitzades i en ciutats. Mostren molta activitat al vespre, quan, un cop escalfades pel sol de l'estiu, acostumen a atrapar insectes que surten a volar durant aquest període del dia. Els mascles mostren caràcter territorial i els mascles vigilen agressivament el seu territori.

## Període de vol

Es poden veure els adults típicament entre juliol i agost, encara que en zones de la península Ibèrica vola des de l'abril fins al novembre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Dijsktra, Klaas-Douwe B.; Lewington, Richard. Guía de campo de las libélulas de España y de Europa (en castellà). Omega, 2014. ISBN 978-84-282-1602-9.
* ↑ «Aeshna cyanea» (en anglès). IUCN Red List. Boudot, J.-P. 2014. [Consulta: 30 agost 2015].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual I (castellà)
* Biodiversidad Virtual II (castellà)
* Universidad Pablo de Olavide Arxivat 2012-05-10 a Wayback Machine. (castellà)
# Espiadimonis tardorenc

L'espiadimonis tardorenc (Aeshna mixta) és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels èsnids.

## Distribució

Té una distribució extensa: des d'Europa i extrem nord d'Àfrica fins al Japó.

## Ecologia

Les nimfes habiten principalment en aigües estancades, amplament assolellades i amb vegetació de ribera, però també ho pot fer en masses d'aigua amb poc corrent. Es pot trobar en hàbitats tant artificials com naturals.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ «Espècies». Oxygastra. Grup d'estudi dels odonats a Catalunya.
* 1 2 «Aeshna mixta» (en anglès). IUCN Red List. Dow, R.A. 2010. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Espina (botànica)

L'espina és una protuberància dura i esmolada que pot formar part del tronc, branques o altres òrgans i que no pot ser separada sense trencar teixits interns. Es troba a molts arbres (com l'arç blanc) i arbustos de moltes regions àrides. Quan una planta esdevé espinosa s'anomena espinescent.

## Funció

Les espines són presents en moltes plantes i utilitzats per a la protecció d'òrgans contra els herbívors. Les espines dels cactus, per exemple, són fulles modificades. La seva adaptació a les condicions àrides és notable. La seva estructura interna és parcialment buida i, d'aquesta manera, les espines dels cactus poden ser rígides i lleugeres. El contingut de buit de les espines els permet per una part per protegir la planta contra la calor perquè el sol no escalfa les espines que ho farien amb les fulles, i per l'altra banda permet entrar l'aigua de la pluja o condensació i, a més, reduir la pèrdua d'aigua atesa la seva poca superfície i gairebé nul·la transpiració.

## Tipologia

Cal diferenciar bé les espines dels aculis, ja que sovint porten a confusió. Així les espines formen part dels teixits interns del tronc o branca, mentre que els aculis tenen un origen epidèrmic (parènquima cortical), no estan vascularitzats i poden ser separats de l'escorça del tronc o branca sense fer malbé la planta. En són bons exemples els agullons d'esbarzer (Rubus), o dels rosers silvestres (Rosa).
Es poden diferenciar algunes tipologies diferents d'espines:
* Espines a les arrels: esdevenen en algunes arrels adventícies que es troben en algunes plantes epífites i algunes palmeres.
* Espines caulinars: espines que provenen de la transformació d'un brot. Les fulles i brots laterals que hi estan relacionades són sempre reduïdes. Són les espines més freqüents i solen tenir una lignificació forta i d'alta duresa.
* Espines foliars: És una adaptació de la làmina de la fulla que no està desenvolupada. Tenen un esclerènquima ben desenvolupat.
* Espines estipulars: a través dels mateixos canvis que fan que les fulles esdevinguin espines.
| Espines de cactus ben adaptades a ambients càlids. | Estípules espinoses de robínia. | Fulles espinoses en el coralet. |

## Salut humana

Les espines en funció de la seva longitud poden causar la introducció de patògens darrere de barreres de protecció de la pell. La desinfecció i control d'aquestes petites lesions aparentment benignes són sovint necessàries, però només la vacuna del tètanus és recomanable per evitar prendre qualsevol risc, especialment si es té la certesa que aquestes espines poden haver estat en contacte amb l'agent patogen.
# Espina cervina de fulla petita

L'espina cervina de fulla petita (Rhamnus saxatilis) és una espècie de fanerògama de la família de les Ramnàcies. També rep el nom d'aladern, aladern menut, arç rupícola, espina-cervina petita, llampúdol fètid o traucaperols.

## Descripció

És un arbust erecte que assoleix una mida de fins a 1,5 m d'alçada, de fulles caduques, molt ramificat, amb branques oposades o suboposades, espinoses, glabres. Les fulles de 10-25 x 5-15 mm, amb pecíol de 2-6 mm, fasciculades sobre braquiblasts i oposades o suboposades sobre macroblasts, d'obovades a àmpliament el·líptiques o ovades, crenat-serrulades, agudes o obtuses, glabres. Flors fasciculades, amb pedicel de fins a 3 mm. Calze amb 4 sèpals, de lanceolats a triangular-lanceolats, glabres. Corol·la amb 4 pètals de 0,6-0,7 mm, poques vegades absent. Disc nectarífer glabre. Fruits de 4,8-5,2 x 4,4-5 mm, verdosos, amb 2-3 pirenis, glabres. Llavors de 4,8-5,2 mm, amb solc sencer. Floreix entre els mesos d'abril i juny.

## Distribució i hàbitat

Es distribueix pel centre i sud d'Europa. Habita en boscos, matollars i vessants rocoses, preferentment en terrenys calcaris. Habitualment entre els 600 i els 1.400 metres d'altitud.

## Taxonomia

Rhamnus saxatilis va ser descrita per Nikolaus Joseph von Jacquin i publicada a Enum. Stirp. Vindob. 39, l'any 1762.

### Sinonímia

* Rhamnus infectoria L.

## Farmacologia i ús

Se n'empraven les llavoretes com a colorant per a obtenir el groc de canari.

### Citologia

Nombre de cromosomes de Rhamnus saxatilis (Fam. Rhamnaceae) i tàxons infraespecífics: 2n=24.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 140-141. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net - Rhamnus saxatilis Jacq. subsp. saxatilis». Arxivat de l'original el 2015-12-18. [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ Espina cervina de fulla petita a Flora Vascular.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2015-12-18. [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya - Rhamnus saxatilis subsp. saxatilis». [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ Espina cervina de fulla petita a Trópicos.
* ↑ «Espina cervina de fulla petita a EOL» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2014].
* ↑ https://www.ucm.es/data/cont/docs/995-2016-02-06-Carabad.%20Ratas.pdf
* ↑ Números cromosomáticos de plantas occidentales, 855-862 López Pacheco, M. J. & al. (2000) Anales Jard. Bot. Madrid 58(2): 342-343.
# Espiner front-roig

L'espiner front-roig (Phacellodomus rufifrons) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Viu en zones àrides, amb matolls o cactus, a les terres baixes del nord-est Perú, nord, est i sud-est de Bolívia, nord-oest de l'Argentina, Paraguai i Brasil oriental i meridional.

## Referències

* ↑ «Espiner front-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Espiner sedós

L'espiner sedós (Metopothrix aurantiaca) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) i única espècie del gènere Metopothrix Sclater et Salvin, 1866.

## Hàbitat i distribució

Boscos i matolls de ribera de les terres baixes del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, est del Perú, nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.

## Referències

* ↑ «Espiner sedós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Espineta bruna

L'espineta bruna (Gerygone mouki) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, boscos de ribera i matolls del nord-est i sud-est de Queensland, cap al sud, a través de l'est de Nova Gal·les del Sud fins l'est de Victòria.

## Referències

* ↑ «Espineta bruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 04/03/2023(català)
# Espineta cua-rogenca

L'espineta cua-rogenca (Hylacola pyrrhopygia) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls des de l'extrem sud-est de Queensland, cap al sud, a través de l'est de Nova Gal·les del Sud fins al sud de Victòria i sud-est d'Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ «Espineta cua-rogenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2022(català)
# Espineta de Biak

L'espineta de Biak (Gerygone hypoxantha) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) que habita zones amb arbres als aiguamolls i manglars de l'illa de Biak.

## Referències

* ↑ «Espineta de Biak». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)