OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brachyglanis magoi

Brachyglanis magoi és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Caroní (conca del riu Orinoco, Veneçuela).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A., 1967. Primera contribución al conocimiento de los peces, con descripción de dos especies y una subespecie nuevas. Resultados zoológicos de la expedición de la Universidad Central de Venezuela ... Abril de 1956. Acta Biol. Venez. v. 5 (art. 10): 159-177.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vattenfall Cyclassics 2015

La Vattenfall Cyclassics 2015 va ser la 20a edició de la cursa ciclista Vattenfall Cyclassics. Es va disputar el diumenge 23 d'agost de 2015 en un recorregut de 221 km, amb origen i final a Hamburg.
La victòria fou per l'alemany André Greipel (Lotto Soudal), que s'imposà a l'esprint al noruec Alexander Kristoff (Team Katusha), vencedor l'any anterior, i a l'italià Giacomo Nizzolo (Trek Factory Racing).

## Equips participants

En la cursa hi prenen part 19 equips de 8 ciclistes cadascun, els 17 World Tour i 3 equip continental professional:
| Núm. | Codi | Equip |
| 1-8 | KAT | Team Katusha |
| 11-18 | TGA | Team Giant-Alpecin |
| 21-28 | LTS | Lotto Soudal |
| 31-38 | SKY | Team Sky |
| 41-48 | MOV | Movistar Team |
| 51-58 | EQS | Etixx-Quick Step |
| 61-68 | TCS | Team Tinkoff-Saxo |
| 71-78 | AST | Astana Qazaqstan Team |
| 81-88 | BMC | BMC Racing Team |
| 91-98 | OGE | Orica-GreenEDGE |
| Núm. | Codi | Equip |
| 101-108 | ALM | AG2R La Mondiale |
| 111-118 | LAM | Lampre-Merida |
| 121-128 | TFR | Trek Factory Racing |
| 131-138 | FDJ | FDJ |
| 141-148 | TCG | Cannondale-Garmin |
| 151-158 | TLJ | Team LottoNL-Jumbo |
| 161-168 | IAM | IAM Cycling |
| 171-178 | CLT | Cult Energy |
| 181-188 | MTN | MTN Qhubeka |
| 191-198 | BOA | Bora-Argon 18 |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps | Punts UCI |
| 1 | André Greipel (GER) | Lotto Soudal | 4h 57' 05" | 80 |
| 2 | Alexander Kristoff (NOR) | Team Katusha | m. t. | 60 |
| 3 | Giacomo Nizzolo (ITA) | Trek Factory Racing | m. t. | 50 |
| 4 | Tom Boonen (BEL) | Etixx-Quick Step | m. t. | 40 |
| 5 | Greg Van Avermaet (BEL) | BMC Racing Team | m. t. | 30 |
| 6 | Arnaud Démare (FRA) | FDJ | m. t. | 22 |
| 7 | Matti Breschel (DEN) | Team Tinkoff-Saxo | m. t. | 14 |
| 8 | Ramon Sinkeldam (NED) | Team Giant-Alpecin | m. t. | 10 |
| 9 | Niccolo Bonifazio (ITA) | Lampre-Merida | m. t. | 6 |
| 10 | Rasmus Guldhammer (DEN) | Cult Energy | m. t. | - |

## Referències

* ↑ EFE «Andre Greipel impone su poderío en Hamburgo». El Mundo Deportivo. EFE, 23-08-2015 [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ «Liste des participants». procyclingstats.com.

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.
# Can Viladevall del carrer Sant Josep, 24-26

Can Viladevall del carrer Sant Josep, 24-26 és una obra neoclàssica de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal de planta baixa i dues plantes pis. En planta baixa presenta el portal d'accés i una obertura d'un local comercial. Al primer pis un balcó longitudinal
I dos balcons a la planta superior. La façana d'estil neoclàssic presenta pilastres d'ordre dòric. A la base dels capitells s'observen els astràgals. Per sobre els capitells se situa una cornisa amb dentellons i un acroteri amb balustres. Els balustres, capitells i mènsules dels balcons són de terracotta.
Aquesta casa i la casa núm. 22 formen un conjunt (Can Viladevall).

## Referències

* 1 2 3 «Can Viladevall del carrer Sant Josep, 24-26». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Hârlău

Hârlău (també s'escriu Hîrlău, pronunciació en romanès: [hɨrˈləw]; en hebreu: חרלאו‎) és una ciutat del comtat de Iași, a l'oest de Moldàvia (Romania). Va ser una de les ciutats de la cort princiària de Moldàvia, al segle XV. Un poble, Pârcovaci, és administrat per la ciutat.
Se situa sobre la carretera E58, a mig camí entre Iaşi i Suceava.

## Població

El cens de 2011 tenia 10.905 habitants, un 93,85% de romanesos i un 6,06% de gitanos. Una gran comunitat jueva solia viure a Hârlău.
| Any | Població | % de jueus |
| 1803 | 784 | |
| 1838 | 1.008 | |
| 1859 | 1.389 | |
| 1886 | 2.254 | 56,6 |
| 1899 | 2.718 | 59,9 |
| 1910 | 2.023 | |
| 1930 | 2.032 | 22.3 |
| 1941 | 1.736 | 18,0 |
| 1942 | 1.300 | |
| 1947 | 1.936 | |
| 2004 | 11.271 | |

## Referències

* ↑ Mapa de Hârlău
* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Institutul Național de Statistică din România, iulie 2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 5 agost 2013].
# Bazarella septentrionalis

Bazarella septentrionalis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Euràsia: Rússia.

## Referències

* ↑ Vaillant, 1961. Annls. Soc. Ent. Fr. 130: 140. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-08. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wagner, Rüdiger, 2003. Psychodiden aus Mittelasien und angrenzenden Gebieten (Insecta: Diptera: Psychodidae). Beiträge zur Entomologie, vol. 53, núm. 1, pàgs. 107-121. «Max Planck Society - eDoc Server». [Consulta: 23 octubre 2012].
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Clariger exilis

Clariger exilis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Snyder J. O., 1901. A review of the gobioid fishes of Japan, with descriptions of twenty-one new species. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1244). 33-132.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Snyder, J. O., 1911. Descriptions of new genera and species of fishes from Japan and the Riu Kiu Islands. Proceedings of the United States National Museum v. 40 (núm. 1836): 525-549.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Clariger exilis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gorgonops (clade de categoria superior)

Els gorgonops (Gorgonopsia) són un clade de sinàpsids teràpsids. El seu nom és una referència a les gòrgones de la mitologia grega. Com altres teràpsids, en el passat els gorgonops foren denominats «rèptils mamiferoides», tot i que en la majoria de models de classificació actuals, no se'ls considera rèptils autèntics, sinó molt més propers als mamífers autèntics. Les seves especialitzacions mamiferoides inclouen una forma diferenciada de les dents, una finestra temporal ben desenvolupada, potes posteriors similars a pilars, i fins i tot els ossos de l'orella. Els gorgonops formen part d'un grup particular de teràpsids anomenats teriodonts, que inclou els mamífers.
Les restes més antigues conegudes d'un gorgonop foren trobades a Banyalbufar (Mallorca) i segurament daten d'abans del Wordià.

## Cladograma

Cladograma basat en Gebauer, 2007:
| Gorgonopsia | Aloposaurus Cyonosaurus Aelurosaurus Gorgonopidae Scylacognathus Eoarctops (= Eriphostoma) Gorgonops Njalila Lycaenops Arctognathus Inostrancevia Rubidgeinae Aelurognathus Rubidgea Sycosaurus Clelandina |

## Referències

* ↑ Matamales-Andreu et al., 2024, p. 5.
* ↑ Gebauer, E.V.I. «Phylogeny and evolution of the Gorgonopsia with a special reference to the skull and skeleton of GPIT/RE/7113 ("Aelurognathus"? parringtoni)» (en anglès). Dissertació de la Universitat de Tübingen, 2007.

## Bibliografia

* Matamales-Andreu, R.; Kammerer, C. F.; Angielczyk, K. D.; Simões, T. R.; Mujal, E.; Galobart, À.; Fortuny, J. «Early–middle Permian Mediterranean gorgonopsian suggests an equatorial origin of therapsids» (en anglès). Nature Communications, 15, 10346, 2024. DOI: 10.1038/s41467-024-54425-5.
# Brachygobius doriae

Brachygobius doriae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (22 °C-29 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Indonèsia, Malàisia, Brunei i Singapur.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* Cole, K.S., 1990. Patterns of gonad structure in hermaphroditic gobies (Teleostei: Gobiidae). Environ. Biol. Fish. 28:125-142.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Inger, R. F., 1958: Notes on the fishes of the genus Brachygobius. Fieldiana Zoology v. 39 (núm. 14): 107-117.
* Larson, H.K., 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Miller, P. J., 1989: The classification of bumble-bee gobies (Brachygobius and associated genera) (Teleostei: Gobiidae). Cybium v. 13 (núm. 4): 375-383.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schliewen, U.K., 1992. Aquarium fish. Barron's Education Series, Incorporated. 159 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vegaøyan

L'arxipèlag de Vega (en noruec: Vegaøyan) és un petit arxipèlag situat davant la costa atlàntica de Noruega. Conté al voltant de 6.500 illes, illots i esculls i estan ocupats des de fa al voltant de 1.500 anys, però alguns rastres de presència humana es remunten a l'edat de pedra.
Administrativament, l'arxipèlag constitueix el municipi de Vega que depèn del comtat de Nordland. La seva superfície és de 103.710 hectàrees, de les quals 6.930 hectàrees són terres emergides. Només tres illes estan habitades de manera permanent: Vega (de molt, la major i la més poblada), Ylvingen i Omnøy. El punt més alt de l'arxipèlag, el Gullsvågfjellet (737 m), està a l'illa de Vega.
A semblança de les illes Lofoten, Vega va estar ocupada pels humans molt aviat a causa de la seva situació excepcional. Les aigües que l'envolten són molt abundants en pesca i atreuen nombroses aus, com l'èider. Al segle ix, les illes es van convertir en un gran centre de subministrament de plomissol proporcionat pels èiders.
L'arxipèlag de Vega va ser inscrit en l'any 2004 a la llista del Patrimoni mundial de la UNESCO.

## Enllaços externs

* Lloc oficial.
* Atles fotogràfic Arxivat 2008-12-27 a Wayback Machine..
# Can Vilallonga Petit

Can Vilallonga Petit o Mas Torras és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia tradicional amb murs de càrrega de pedra morterada. Planta rectangular de tipus basilical amb estructura de tres crugies. La coberta del cos central té la teulada a dues aigües amb pendent cap a la façana principal, fet diferencial del tipus tradicional. Posteriorment s'afegí una pallissa a la façana de llevant. Durant el segle xix es fan ampliacions. Portes d'accés i finestres amb carreus de pedra i rapissa emmotllurada.

## Història

El mas segurament és una construcció del s. XVI, però l'estructura actual és fruit d'una reforma del s. XVIII segons consta a la llinda de la porta d'accés (1781). El mas tenia el nom de Can Vilallonga Petit, la qual cosa fa pensar que hauria estat una masoveria del mas Vilallonga del mateix veïnat. Les reformes de principis del segle XX ampliaren el conjunt i li donaren el nom del nou propietari Sr. Torres, segons consta al portal d'accés principal.

## Referències

* 1 2 «Mas Torras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Consonant interdental

Una consonant interdental (o simplement interdental en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant que s'articula amb la punta de la llengua entre les dents incisives superiors i les inferiors.
En català, no existeixen sons interdentals. Els sons interdentals més coneguts entre nosaltres són:
* fricativa interdental sorda (AFI [θ]), com al primer so de les paraules del castellà Zapato, de l'anglès Thing, o del grec modern Θεσσαλονίκη.
* fricativa interdental sonora (AFI [ð]), com al primer so de la paraula de l'anglès That.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Unbiquadi

Unbiquadi :
| Unbitri ← unbiquadi → Unbipenti U ↑ Ubq ↓ - ||
| Predicció de propietats ||
| Nom, símbol, nombre | Unbiquadi, Ubq, 124 |
| Sèrie química | Presumptament un alcalinoterri |
| Grup, període, bloc | 1, 8, g |
| Pes atòmic | Desconegut |
L'Unbiquadi o Unbiquadium és el nom temporal d'un element químic hipotètic de la taula periòdica que té el símbol temporal Ubq i nombre atòmic Z=124.
El 2008, un equip a GANIL, França, va publicar uns resultats que indicaven que s'havien produït nuclis de l'element 124 en un estat energètic de molt alta excitació, que van sofrir una posterior fissió amb vides mitjanes mesurables. Aquest important resultat suggereix un fort efecte estabilitzador a Z=124 i assenyala que la següent capa de protons comença per a Z>120, no per a Z=114 com es pensava prèviament.

## Síntesi de nuclis amb Z=124

En una sèrie d'experiments, científics de GANIL han intentat mesurar la fissió directa i retardada de nuclis composts dels elements amb Z=114, 120, i 124 per demostrar efectes de capa en aquesta regió i localitzar la següent capa esfèrica de protons. El 2006, amb resultats complets publicats el 2008, l'equip va subministrar resultats d'una reacció que implicava el bombardeig d'un blanc de germani natural amb ions d'urani.
    $\,_{92}^{238}\mathrm {U} +\,_{32}^{nat}\mathrm {Ge} \to \,_{124}^{308,310,311,312,314}\mathrm {Ubq} ^{*}\,\,\,fins\,fisi{\acute {o}}.$
L'equip va informar que havien estat capaços d'identificar nuclis composts fisionant-se, amb vides mitjanes més grans de 10−18 s. Encara que aquests nuclis són molt efímers, la capacitat de mesurar aquests temps de desintegració indiquen un fort efecte de capa a Z=124. Un fenomen similar va ser trobat en el cas del unbinili (Z=120) però no pel flerovi (Z=114).

## Nom

El nom provisional, unbiquadi, deriva del seu nombre atòmic, Z=124.

## Referències

* ↑ «FLW Incorporated | Specialists in Physical Measurement, Testing, Calibration & Control». www.flw.com. [Consulta: 16 març 2020].
* ↑ http://hal.archives-ouvertes.fr/docs/00/12/91/31/PDF/WAPHE06_EPJ_preprint1.pdf
# Can Vilaró (Montornès del Vallès)

Can Vilaró és una masia al terme municipal de Montornès del Vallès (al Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

Masia de planta quadrada amb teulada de quatre vessants en el centre de les quals s'hi troba un campanar de reduïdes dimensions. La façana és rectangular, gairebé quadrada, i molts dels seus elements han estat modificats. La porta d'accés troba en el centre, i és constituïda per un arc rebaixat dovellat. Sobre les dovelles superiors hi ha un balcó construït posteriorment amb els bancals fets de blocs de pedra rectangulars i una llinda amb una inscripció gravada. Al seu damunt hi ha una petita finestra. A dreta i esquerra hi ha dues finestres d'estil gòtic formades per un arc conopial decorat amb elements de caràcter geomètric. Sobre elles hi ha dues petites finestres obertes amb posterioritat. La porta de l'esquerra és de l'última reforma, així com les dues finestres inferiors. Disposa a més d'una capella dedicada a santa Joaquima de Vedruna.

## Història

La inscripció gravada a la llinda del balcó diu: Llogarí-Argila 1783. La masia canvià el seu nom quan un jove de la família dels Vilaró es casà amb una pubilla de la família dels Argila de Quadras. L'any 1783 es va fer la restauració. A la llinda de la finestra inferior de l'esquerra s'hi veu la data 1973, en què hi hagué l'última restauració: s'obrí tant el gran finestral de l'esquerra com les dues finestres de la dreta, que foren ampliades; originàriament eren espitlleres.
El mas és documentat el segle xv i el posseïren els membres d'un llinatge de cognom Vilaró fins al segle xviii. A finals d'aquest segle la pubilla, Paula Vilaró es casà amb Llogari d'Argila-de Quadras, cabaler del Mas Quadras de Gurb. Els seus descendents encara el posseeixen. Durant la Guerra Civil en desaparegué l'arxiu.

### Hereus del Mas Vilaró

* Paula Vilaró i Font.
* Bonaventura d'Argila-de Quadras i Vilaró.
* Josep d'Argila-de Quadras i Rovira del Villar.
* Antoni d'Argila-de Quadras i Matas.
* Antoni d'Argila-de Quadras i Camarassa.
* Antoni d'Argila-de Quadras i Oliveras.
* Rosa d'Argila-de Quadras i Riera.

## Notes

* 1 2 «Manso Vilaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Argila de Quadras, Ingrid de, i cols.. La Casa Vilaró de Montornès del Vallès, Monumenta, núm. 16, 2008., pp. 12-13.
# Llorenç Milans del Bosch i Mauri

Llorenç Milans del Bosch i Mauri (Arenys de Munt, 4 de setembre de 1811 - Madrid, 20 de gener de 1878) fou un militar i polític català, fill del també militar Francesc Milans del Bosch i Arquer. Va participar en la Primera Guerra Carlina en el bàndol cristí. Amic íntim i personal de Joan Prim i Prats, va participar en els moviments que van provocar la caiguda de Baldomero Espartero el 1843 de la Regència. En 1844 fou escollit diputat al Congrés.
El 1861 participa amb Prim en l'expedició anglo-franco-espanyola a Mèxic, negociant amb el president Benito Juárez el final de la intervenció europea que donava suport Maximilià I de Mèxic. El 1862 fou comissionat per a entrevistar-se amb Juárez a Veracruz. Al costat de Prim i la flota anglesa, va ser partidari del retorn a Espanya i no mantenir una guerra en terres llunyanes pel control del país, ja que considerava que tenia escasses possibilitats d'èxits. Participa en el fracassat alçament de Villarejo, però no fou ajusticiat, de manera que va poder donar suport a la Revolució de 1868. En el Sexenni Democràtic va ser capità general de Castella, retirant-se de l'activitat militar durant la restauració borbònica. El febrer de 1869, és elegit membre del congrés per la província de Huelva, i publica un llibre sobre organització de l'exèrcit. Retirat, publicà alguns llibres sobre caça. La ciutat de Reus li va dedicar un carrer. Va ser fill de Francesc Milans del Bosch i Arquer, oncle de Joaquim Milans del Bosch i Carrió, oncle avi de Jaime Milans del Bosch y Núñez del Pino i besoncle de Jaime Milans del Bosch y Ussía.

## Referències

* ↑ «Baptismes, matrimonis i defuncions d'Arenys de Munt 1810-1884». FamilySearch, 04-09-1811. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Lorenzo Milans del Bosch y Mauri | Real Academia de la Historia». [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Proyecto de una nueva organización del ejército español». [Consulta: 27-II-2014].
* ↑ «La caza: utilidad de su conservación». [Consulta: 27-II-2014].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 103. ISBN 9788497916929.
* ↑ https://e-noticies.cat/opinio/milans-bosch

## Enllaços externs

* Web del Congrés dels Diputats de l'Estat Espanyol