OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antiga Rectoria de Sant Medir

L'Antiga Rectoria de Sant Medir és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció de planta rectangular formada per dos cossos, un de més allargat, desenvolupat en planta baixa i pis i coberta de teula àrab a dues vessants. L'altre cos és transversal al primer i es desenvolupa en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Les parets portants són de maçoneria arrebossada a les façanes i deixant a la vista els carreus de les cantonades i d'algunes obertures. Les finestres del primer pis són emmarcades per brancals i llindes cisellats i l'ampit és motllurat. La porta d'accés presenta una gran llinda amb una inscripció cisellada a la pedra. L'interior s'estructura en dues crugies paral·leles a la façana principal, una més antiga i amb el sostre construït amb volta de maçoneria; i l'altra posterior amb volta de rajol.

## Història

A la llinda de la porta d'accés es pot llegir la següent inscripció: SALVADOR CASTELLAR RECTOR / ME 1688 FECIT. En una llinda de l'interior: 4 DE JANER DE 1661.
A la planta baixa del cos més alt hi ha una capella. La planta pis presenta una gran sala central amb habitacions a cada banda i a més un menjador i una cuina.
A la façana principal hi ha pintat un rellotge de sol amb la inscripció: "jo sense sol i tu sense fe no som res".
Està situat al costat d'un convent de clausura de monges de l'Ordre del Cister, és de la seva propietat i ho lloguen com a casa de colònies o trobades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Antiga Rectoria de Sant Medir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Estació de Banyuls de la Marenda

L'Estació de Banyuls de la Marenda (en francès Gare de Bayuls-sur-Mer) és una estació ferroviària situada a la comuna de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló de la Catalunya del Nord, i al departament francès dels Pirineus Orientals, a la regió d'Occitània. Es troba a la línia de Narbona a Portbou i s'hi aturen trens regionals de TER d'Occitània i trens de nit de llarga distància.
Es una estació de la Societat Nacional dels Ferrocarrils Francesos i fou posada en servei el 1878 per la Companyia de ferrocarril de Midi. Establerta a 17 metres d'altitud, l'estació està situada al punt quilomètric (PK) 502.133 de la línia de Narbona a Portbou, entre les estacions de Portvendres i de Cervera de la Marenda.
Té un edifici de passatgers, obert de dilluns a divendres, tancat els dissabtes i diumenges, on hi han les finestretes. Està equipat amb màquines automàtiques per a la compra de bitllets.
L'estació de Banyuls de la Marenda va ser construïda en 1876 i posada en servei en 1878 per la companyia de ferrocarril de Midi, al final de l'ampliació de la línia de Perpinyà a Portbou, de l'actual línia de Narbona a Portbou. Fou electrificada i senyalitzada (de tipus SAB) en 1982. El 2014, segons les estimacions de la SNCF, la freqüència anual de l'estació era de 72.164 passatgers. El 2018 aquesta xifra va baixar fins a 64.538 viatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| TER d'Occitània |||||
| Cervera de la Marenda Portbou | Cervera de la Marenda | | Portvendres | Perpinyà Narbona Nimes Avinyó |
| Cervera de la Marenda Portbou | Cervera de la Marenda | | Portvendres | Tolosa-Matabiau |
| Tren de nit |||||
| Cervera de la Marenda Portbou | Cervera de la Marenda | Intercité | Portvendres | París-Austerlitz |

## Galeria d'imatges

* L'edifici i accés a l'estació
* Disposció de víes i andanes
* Doble unitat Z 27500 en servei regional TER de Perpinyà en direcció Portbou

## Vegeu també

* Llista d'estacions de la Catalunya del Nord
* Xarxa ferroviària de la Catalunya Nord

## Referències

* ↑ Douté, Reinhard «[677/2] Perpignan - Portbou (Espagne)». Les 400 profils de lignes voyageurs du réseau français. La Vie du Rail, 2, 2011, pàg. 239. ISSN: 978-2-918758-44-0.
* ↑ «Estació de Banyuls de la Marenda». SNCF.
* ↑ http://www.cerbere-village.com/articles-1/1-2-histoire-de-la-commune/
* ↑ «Freqüència a les estacions».

## Enllaços externs

* Estació de Banyuls de la Marenda a la web d'estacions de França
* Informació actual a la web de l'SNCF
# Fermi

«Fermi» té aquests significats:
* Astronomia: La paradoxa de Fermi es planteja l'existència de civilitzacions extraterrestres.
* Física: Enrico Fermi (1901 – 1954), físic italo-americà.
* Física: L'energia de Fermi és l'energia del nivell més alt ocupat per un sistema quàntic a temperatura zero.
* Física: El Fermilab (Fermi National Accelerator Laboratory) és un laboratori de física de partícules a Chicago (Estats Units).
* Metrologia: El fermi (o femtòmetre), de símbol fm, és una unitat de longitud equivalent a 10$^{-15}$ metres
* Química: El fermi (símbol Fm) és l'element de la taula periòdica de nombre atòmic 100.
Viccionari
# Figat

El figat és una preparació dolça típica menorquina que consisteix a coure figues de cristià tallades a trossos a foc lent fins que aquestes es desfan en una mena de confitura homogènia. La millor figa per fer-ne és la de coll llarg. És d'origen medieval. No conté sucre però el resultat és molt dolç. Per aquest motiu, i com les figues són molt abundants a Menorca s'hi utilitza tradicionalment per a endolcir pans, pastes (per exemple, els crespells) i pastissos. A l'illa es fa gelat amb gust de figat. Antigament, es feia coure a les brases, on es deixava almenys tota una nit. Servia com a mètode de conservació per a tenir el fruit (i la substància endolcidora) per l'hivern. Encara se'n fa habitualment, de casolà, a les famílies o per a vendre. A més de Menorca, actualment també es fa figat a Provença, i a Sardenya.
Una variant antiga és l'arrop. Consisteix en un figat més concentrat, que s'obté afegint alguna altra verdura (meló massa verd, carabassa, remolatxa, albergínia) a les figues. L'arrop actual, adaptada als gustos d'ara, sol consistir més aviat en una confitura de fruites molt densa i concentrada. Una altra variant del figat consistia a barrejar figues de cristià amb figues de moro, però aquesta era més laboriosa, ja que s'havia de pelar amb comptes per a no punxar-se i treure'n les llavors, massa grans per a deixar-les dins.

## Vegeu també

* Cuina menorquina

## Referències

* 1 2 3 La cuina del país dels càtars, pàg. 308. Jaume Fàbrega. 2003. Cossetània Edicions. ISBN 84-96035-80-8.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Frederic Trias i Planas

Frederic Trias i Planas (Igualada, Anoia, 1822 - Barcelona, 1880).
Frederic fou un pintor que estudià en l'Escola de la Llotja de Barcelona i deixeble de Ramon Martí i Alsina. El 1867 va ser nomenat professor de dibuix a l'Institut de Lleida i després a la Llotja fins a la seva mort.
La temàtica de la seva obra se centrà en els paisatges, la marina, els retrats i les escenes costumistes. Participà en l'Exposició Nacional de 1864 i a les Exposicions de Barcelona i Madrid de 1866. Moltes obres de Frederic com els Països o els Retrats de persones notables els conserven particulars barcelonins. També aportà obra a l'Exposició Catalana de 1871. A més, publicà el llibre Relación de las Bellas Artes con la Industria (1856).

## Família

Frederic Trias és pare de Joan de Déu Trias, avi de Josep Maria Trias de Bes i Giró, besavi de Santiago Dexeus i Trias de Bes i de Josep Maria Dexeus i quadravi de Xabier Añoveros, Julio Añoveros, Josep Maria Trias de Bes i Serra, Francesc Tusquets i Carles Tusquets.
Alhora, és ressogre de Santiago Dexeus i Font.

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia Catalana Online». [Consulta: 13 desembre 2013].
* ↑ Ossorio y Bernard, M. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Giner], 1975. ISBN 84-7273-084-0 [Consulta: 13 desembre 2013].
# Fundació Esportiva Atlètic Bisbalenc

L'Atlètic Bisbalenc és un club de futbol català de la ciutat de La Bisbal d'Empordà. Actualment, el primer equip competeix a Segona Catalana (Grup 1).

## Història

El primer club de la ciutat nasqué l'any 1922 amb el nom d'Unió Esportiva Bisbalenca. L'antic camp municipal va ser inaugurat el 15 d'agost de l'any 1922. Posteriorment el club s'anomenà La Bisbal FC (1929-1932), Centre d'Esports Bisbalenc (1934-1936), CD La Bisbal (1942-1957) i Club Atlètic Bisbalenc (1957).
L'any 2005 es posà en marxa la Fundació Esportiva Atlètic Bisbalenc, que porta la gestió del futbol base.

## Himne

L'himne de l'Atlètic Bisbalenc va ser creat pel cantant bisbalenc Miquel Abras l'any 2008. El cant del club baixempordanès uneix les veus dels músics bisbalencs Mazoni, Miquel Abras, Sanjosex i The Gruixut's. L'any 2018 va ser considerat el millor himne del futbol català del mes de setembre en un concurs que organitzava el programa "Tot Gira" de Catalunya Ràdio. Aquí es pot escoltar l'himne.

## Referències

* ↑ En la Bisbal 30 maig de 1924, Mundo Deportivo
* ↑ En la Bisbal Mundo Deportivo
* ↑ Próximo torneo en Palafrugell 27 gener de 1936, Mundo Deportivo
* ↑ «Club Atlètic Bisbalenc». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ Foto 18 desembre de 2007, Mundo Deportivo
* ↑ Enderrock.cat. «El dream team de l'Empordà: Miquel Abras composa l'himne de l'Atlètic Bisbalenc | Enderrock.cat».

## Enllaços externs

* Fundació Esportiva Atlètic Bisbalenc
* Blog del club
* Web a totbisbal.com
* Enllaç a la FCF
Segona Catalana :
Grup 1Grup 2Grup 3Grup 4Grup 5Grup 6
CE Abadessenc
CE Anglès
CD Banyoles
CD Bescanó
Atlètic Bisbalenc
CD Blanes
UE Breda
UE Caldes
UE Camprodon
UE Can Gibert
UE Fornells
Girona FC B
EF Gironès-Sàbat
FC Palafrugell
UE Quart
CF Ripoll
CF Base Roses
FC Vilamalla
PB Anguera
FC Argentona
EF Barberà Andalucía
CE Canyelles
CD Carmelo
Equipo Ja CF
Esportiu Sant Ignasi
EE Guineueta
CF Lloreda
CE Mataró
UD Molletense
CE Premià
CE Premià de Dalt
UE San Juan - At Montcada
CF Singuerlín
CCE Tiana
CCD Turó de la Peira
CF Unificació Llefià
CF Can Vidalet
CF Ciudad Cooperativa
Dinàmic Batlló
CFA Espluguenc
CD Fontsanta-Fatjó
UD Gornal
CF Júnior
CD Marianao Poblet
CF Martorell
AE Moja
UD Montserrat Igualada
CE Olímpic Can Fatjó
Atlètic Prat Delta CF
UD San Mauro
UE Sant Joan Despí
Atlètic Sant Just FC
UD Unificació Bellvitge
FE Atlètic Vilafranca
CD Can Parellada
UE Canovelles
CF Cardedeu
UE Castellar
CFA Gironella
CE Lliçà d'Amunt
CE Manresa
CF Olímpic La Garriga
FC Palau
CF Parets
CE Sabadell B
UD Sabadell Nord CF
UE Sabadellenca
CE Sallent
UD San Lorenzo
UD Taradell
UE Tona
OAR Vic
CF Agramunt
FC Alcarràs
AE Alcoletge
FC Andorra
CF Angulària
CE Artesa de Segre
Atlètic Alpicat
UE Balàfia
CF Borges Blanques
CE EFAC Almacelles
UE Guissona
CF L'Albi
FC La Seu d'Urgell
CF Linyola
CF Organyà
CF Palau d'Anglesola
CF Solsona
CF Tremp
Club Deportiu Alcanar
CF Ampolla
CF Calafell
FC Cambrils
Atlètic Campclar
CE El Catllar
CF Cunit
CF Gandesa
CF Jesús Catalònia
UD Jesús i Maria
CD La Cava
UE Remolins-Bítem
CA Roda de Barà
CD Roquetenc
UD Salou
EF Sant Pere i Sant Pau
CD Tortosa
Vilaseca CF :
# GAA

GAA té els següents significats:
* Associació Atlètica Gaèlica (del seu nom en anglès Gaelic Athletic Association), associació esportiva per al foment del hurling i el futbol gaèlic a Irlanda
* GAA també és un codó (Guanina-Adenina-Adenina) de l'àcid glutàmic, aminoàcid proteïnogen
* gaa també és el codi ISO 639-3 del ga, llengua parlada a l'Àfrica Occidental
# Gegants nous del Poble-sec

L'Armand de Montjuïc i la Rosa del Paral·lel, més coneguts com els Gegants nous del Poble-sec, són unes figures modernes que s'allunyen del model tradicional de la imatgeria festiva barcelonina. Ella representa una vedet del Paral·lel, vestida amb poca roba i amb unes plomes grosses i verdes a l'esquena; quan balla, entre el faldellí, deixa veure una cuixa. Ell representa un barceloní ric i elegant, client dels cabarets, que en una mà porta flors per a l'artista i en l'altra amaga un regal més valuós: un collaret de perles.
Els gegants nous són del 2001, i es van fer per jubilar les figures de les Tres Xemeneies. Són obra de l'escultor Jordi Grau, del Taller el Drac Petit de Terrassa, i s'estrenaren l'abril del mateix any en un acte al Mirador del Poble-sec.
L'Armand i la Rosa tenen ball propi, amb música composta per Carles Reig. Surten a ballar cada any, a la trobada que organitzen durant la festa major del barri, pels volts de Sant Jaume. També es deixen veure en cercaviles i trobades geganteres de més barris barcelonins, sempre acompanyats de la Colla de Geganters i Grallers del Poble-sec.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Gegants nous del Poble-sec». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Geografia de la població

La geografia de la població estudia la distribució de la població humana a la Terra.
La geografia de la població, i l'intent d'estudiar-la científicament, és molt recent. Data dels anys 50 del segle xx en el qual inicien les investigacions Pierre George, Zelinski i Trewartha.
No hem d'oblidar que la possibilitat d'estudiar la població neix amb l'estadística i la creació de censos regulars i universals, que és relativament recent, per la qual cosa hom parla d'una època preestadística i d'una època estadística. L'intent de censar a la població per a conèixer el seu nombre i recaptar impostos és més antic: des dels romans fins a l'edat moderna hi ha notícies d'aquesta pretensió. Però les dificultats tècniques per a un recompte ràpid no permetien tals estudis. A pesar dels avanços del segle xx, la mateixa situació es presenta avui en molts països subdesenvolupats o amb conflictes polítics i militars.
L'home és una espècie que ha aconseguit sobreviure en les condicions naturals més adverses. Però l'èxit de l'espècie es va deure, més que al seu nombre, a la seva capacitat per a transformar el mitjà en el qual vivia.
L'estudi de la població antiga es fa per mitjà de fonts indirectes: sèries, delmes, recomptes de focs o una suposada densitat demogràfica òptima, per a poder viure en un territori, quan les poblacions estudiades són molt antigues.
* Tècniques demogràfiques per a l'estudi de la població
** Tècniques demogràfiques Generalitats
** Les fonts per a l'estudi de la població
** La migració humana
** L'estructura de la població
* Taxes i taules demogràfiques
** La piràmide de població
** Comentari d'una piràmide de població
** Tipus de piràmide de població
* L'evolució de la població mundial

## Referències

* ↑ Livi-Bacci, Massimo. Historia mínima de la población mundial (en castellà). Barcelona: Ariel, 1990. ISBN 84-344-6565-5.
# Go-Horikawa

L'emperador Go-Horikawa (后 堀 河 天皇, Go-Horikawa-Tennō, 22 de març del 1212 - 31 d'agost del 1234) va ser el 86è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar entre 1221 i 1232. Abans de ser ascendit al Tron de Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Yutahito (茂 仁 亲王, Yutahito-shinnō). També era conegut com a Príncep Imperial Motsuhito.

## Biografia

El 1221, després de fracassar estrepitosament, un intent fallit de l'emperador Go-Toba de restaurar el poder imperial al Japó, el shogunat Kamakura exclogué del Tron de Crisantem a la família imperial que descendia de l'emperador Go-Toba, incloent l'abdicació de l'emperador Chūkyō, que no va tenir hereu. El Príncep Imperial Yutahito, qui era el net de l'emperador Takakura, nebot de l'exiliat emperador Go-Toba i primer segon de l'emperador Chūkyō, va assumir el tron com l'emperador Go-Horikawa. Va governar entre el 29 juliol 1221 i el 26 d'octubre de 1232.
Com l'emperador només tenia deu anys, el seu pare, el Príncep Imperial Moris fungí com emperador Enclaustrat sota el nom de Go-Takakura-in.
En 1232, als vint anys, abdicà a favor del seu fill d'un any, l'emperador Shijo i es convertí en emperador Enclaustrat. No obstant això, tenia una pèssima condició física i va morir dos anys després. La Tomba Imperial és al temple Sennyu-ji a Higashiyama, Tòquio.

## Referències

* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des emepeurs du japon, pp. 238-241; Brown, Delmer et al. (1979). Gukanshō, pp. 344-345; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki. pp. 226-227.
* ↑ Brown, p. 344; Varley, p. 226.
* ↑ Titsingh, p. 238.
* ↑ Titsingh, p. 238; Brown, pp. 344-345; Varley, p. 226.

## Bibliografia

* Brown, Delmer M. e Ichirō Ishida, eds. (1979). [ Jien, 1221], Gukanshō (The Future and the Past, a translation and study of the Gukanshō, an interpretative history of Japan written in 1219) . Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-03460-0
* Titsingh, Isaac, ed. (1834). [Siyun-sai Rin-siyo/Hayashi Gahō, 1652], Nipon o daï itsi ran; ou, Annales des empereurs du Japón, tr. par M. Isaac Titsingh avec l'aide de plusieurs interprètes attachés au comptoir hollandais de Nangasaki; ouvrage re., complété et cor. sur l'original japonais-chinois, accompagné de notes et précédé d'un Aperçu d'histoire mythologique du Japón, par M. J. Klaproth .

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Go-Shirakawa

L'emperador Go-Shirakawa (后 白河 天皇, Go-Shirakawa-Tennō, 18 d'octubre del 1127 - 26 d'abril del 1192) va ser el 77è Emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar entre els anys 1155 i 1158. Abans de ser ascendit al Tron de Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Masahito (雅 仁 亲王, Masahito-shinnō). A la mort de l'enclaustrat Emperador Toba en 1156, l'Emperador Go-Shirakawa i el retirat Emperador Sutoku (tots dos fills de Toba) van disputar-se la successió real al tron, que va mantenir Go-Shirakawa.

## Referències

* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des emepeurs du japon, pp.188-190; Brown, Delmer et al. (1979). Gukanshō, pp. 326-327; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki. pp. 205-218.
* ↑ Titsingh, p. 188; Brown, p. 326; Varley, p. 205.
* ↑ Kitagawa, Hiroshi et al. (1975). The Tale of the Heike, p. 783

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Grimpa-soques olivaci

El grimpa-soques olivaci (Sittasomus griseicapillus) és una ocell sud-americà de la família dels furnàrids. És l'únic membre del gènere Sittasomus.

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida, clars i boscos oberts a les terres baixes i turons fins als 2300 m, des de Mèxic cap al sud fins Panamà i des de Colòmbia, Veneçuela i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest del Perú i, per l'est dels Andes, a través de l'est de l'Equador i del Perú, Bolívia i Brasil fins Paraguai i nord de l'Argentina.

## Taxonomia

Segons la classificació de l'IOC World Bird List (versió 10.2, 2020) aquesta espècie està formada per les següents subespècies:
* S. g. jaliscensis Nelson, 1900, del nord i centre de Mèxic.
* S. g. gracileus Bangs et JL Peters, 1928, de la Península de Yucatán, nord de Guatemala i Belize.
* S. g. sylvioides Lafresnaye, 1850, des del sud-est de Mèxic fins al nord de Colòmbia.
* S. g. perijanus Phelps et Gilliard, 1940, de les muntanyes de Perijá.
* S. g. tachirensis Phelps et Phelps Jr, 1956, del nord Colòmbia i oest de Veneçuela.
* S. g. griseus Jardine, 1847, del nord de Veneçuela i l'illa de Tobago.
* S. g. aequatorialis Ridgway, 1891, del l'oest de l'Equador i nord-oest del Perú.
* S. g. amazonus Lafresnaye, 1850, del sud-est de Colòmbia i sud de Veneçuela fins l'est de l'Equador i el Perú i Brasil occidental.
* S. g. axillaris Zimmer, JT, 1934, del sud-est de Veneçuela, Guaianes i Brasil septentrional.
* S. g. viridis Carriker, 1935, del nord i est de Bolívia
* S. g. transitivus Pinto et Camargo, 1948, del Brasil central.
* S. g. griseicapillus (Vieillot, 1818) del sud-est de Bolívia, nord i oest de Paraguai, sud de Brasil i nord de l'Argentina.
* S. g. reiseri Hellmayr, 1917, del nord-est de Brasil.
* S. g. olivaceus Wied-Neuwied, 1831, del Brasil oriental.
* S. g. sylviellus (Temminck, 1821) des del sud-est de Brasil i de Paraguai fins al nord-est de l'Argentina.
A la classificació de Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World (Versió 5, 2020) les primeres 7 subespècies pertanyen a una espècie diferent (Sittasomus griseus), de manera que el gènere Sittasomus estaria format per dues espècies:
* Sittasomus griseicapillus (sensu stricto) - grimpa-soques olivaci meridional.
* Sittasomus griseus - grimpa-soques olivaci septentrional.

## Referències

* ↑ https://www.worldbirdnames.org/bow/ovenbirds/
* ↑ http://datazone.birdlife.org/userfiles/file/Species/Taxonomy/Handbook_of_the_Birds_of_the_World_and_BirdLife_International_Digital_Checklist_of_the_Birds_of_the_World_Version_5.pdf
# Groupe d'Organisation Nationale de la Guadeloupe

El Groupe d'Organisation Nationale de la Guadeloupe (GONG) és un partit polític de l'illa de Guadeloupe creat el 23 de juny el 1963 per membres de l'Association Générale des Etudiants Guadeloupéens (AGEG) a París, amb l'objectiu d'edificar a Guadalupe un estat sobirà i format per obrers i estudiants negres per denunciar la col·laboració del Partit Comunista Guadalupeny amb les autoritats locals. El seu militar Jacques Nestor fou mort en unes manifestacions del 27 de maig 1967 a Pointe-à-Pitre després d'una manifestació d'obrers de la construcció on la policia disparà contra els manifestants. Després d'uns anys de gran agitació, el grup s'apaivagà a finals dels setanta. El 1977 antics militants del grup fundaren el nou partit Union Populaire pour la Liberation de Guadeloupe (UPLG), més activista.
# HIPO-korpset

L'HIPO-korpset fou un cos de policia auxiliar danès, establert per la Gestapo el 19 de setembre de 1944, quan es va dissoldre la policia civil danesa i la majoria dels seus oficials van ser arrestats i deportats a camps de concentració a Alemanya. La majoria dels membres de l'HIPO van ser reclutats entre les files dels col·laboradors nazis danesos. La paraula HIPO és una abreviatura de la paraula alemanya Hilfspolizei ("policia auxiliar").
L'objectiu de l'HIPO era ajudar la Gestapo com a unitat de policia auxiliar. HIPO es va organitzar en línies força semblants, a la Gestapo. Alguns homes anaven uniformats de negre amb insígnies de la policia danesa per tal de ser visibles mentre que altres treballaven d'amagat vestits de paisà. La diferència principal era que la majoria de la Gestapo eren alemanys que treballaven en un país ocupat, mentre que l'HIPO estava format completament per danesos que treballaven per als ocupants alemanys.
La subdivisió més coneguda de l'HIPO fou el departament de designació 9c o grup Lorenzen, conegut popularment així pel seu cap, Jørgen Lorenzen.
Els dos líders de l'HIPO eren tots dos antics policies, primer Erik Victor Petersen, que era l'antic cap del servei d'intel·ligència de Schalburgkorps i que va ser assassinat pel grup de la resistència danesa Holger Danske el 19 d'abril de 1945. El va succeir Octavius Norreen.

## Bibliografia

* Bath, Matthias. Danebrog gegen Hakenkreuz. 2011. Wachholz. ISBN 978-3-529-02817-5
* Haaest, Erik. Hipofolk Lorenzen-gruppen – Danske Terrorister i Nazitiden. 2007. Documentas
* Lundtofte, Henrik. Håndlangerne - Schalburgkorpsets efterretningstjeneste og HIPO-korpset 1943-1945. 2014. Politikens Forlag. ISBN 9788740012248