OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oficina Europea de Patents

L'Oficina Europea de Patents (OEP) és l'organisme encarregat de l'aplicació administrativa del Conveni sobre la Patent Europea també anomenat Conveni de Múnic (firmat el 1973). Gràcies a aquest tractat internacional, mitjançant un únic procediment es poden aconseguir patents nacionals en tots els països firmants. El seu primer president va ser Johannes Bob van Benthem.
Els seus idiomes de treball són l'anglès, el francès i l'alemany i té la seu a Múnic, La Haia, Viena, Brussel·les i Berlín.

## Referències

* ↑ Office, European Patent. «Services and activities» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ Office, European Patent. «Home» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Oficina Europea de Patents - Lloc web oficial
# Escramblasa

L'escramblasa, en anglès: Scramblase, és una proteïna responsable de la translocació de fosfolípids entre les dues monocapes d'una capa bilipídica de la membrana cel·lular. En els humans, les escramblases fosfolípides (PLSCRs) constitueixen una família de cinc proteïnes homòlogues que s'anomenen hPLSCR1–hPLSCR5. L'escramblasa és un enzim present en la membrana cel·lular, que poden transportar (scramble/"remenar") els fosfolípids carregats negativament des de la capa interna a la capa externa i vice versa.

## Referències

* ↑ Sahu SK, Gummadi SN, Manoj N, Aradhyam GK «Phospholipid scramblases: an overview». Arch. Biochem. Biophys., 462, 1, 6-2007, pàg. 103–14. DOI: 10.1016/j.abb.2007.04.002. PMID: 17481571.
* ↑ Zwaal RF, Comfurius P, Bevers EM «Surface exposure of phosphatidylserine in pathological cells». Cell. Mol. Life Sci., 62, 9, 5-2005, pàg. 971–88. DOI: 10.1007/s00018-005-4527-3. PMID: 15761668.
* ↑ Sims PJ, Wiedmer T «Unraveling the mysteries of phospholipid scrambling». Thromb. Haemost., 86, 1, 7-2001, pàg. 266–75. Arxivat de l'original el 2008-12-30. PMID: 11487015 [Consulta: 1r setembre 2015]. Arxivat 2008-12-30 a Wayback Machine.
* ↑ «How lipid flippases can modulate membrane structure». Biochimica et Biophysica Acta (BBA) - Biomembranes, 1778, pàg. 1591–1600. DOI: 10.1016/j.bbamem.2008.03.007.
# Ogre de la Caputxa Negra

L'Ogre de la Caputxa Negra és una criatura aterridora que porta la cara tapada i s'emporta a tots els xiquets que troba pel camí. Viu a un palau on amaga un tresor i una princesa encantada que si ix del palau es converteix en sirena. Se’l pot matar fent que la llum del sol li pegue a la cara.
Francesc Gisbert ens conta que la clau del palau on viu la du sempre penjada al coll per evitar robatoris.

## Referències

* ↑ Criatures màgiques valencianes: una selecció. Maria José Alapont Muñoz; Aida Ferri Riera. CLAPIR JOVES HISTORIADORS I HISTORIADORES VALENCIANS. Març 2014 Consulta 16 de novembre del 2016
* ↑ Gisbert 2010, p. 126

## Bibliografia

* Gisbert, Francesc. Màgia per a un poble. Picanya: Edicions del Bullent, 2010. ISBN 978-84-96187-88-7.
# Ohod Club Medina

L'Ohod Al Madina Al Munawara Club (àrab: نادي أحــد, Nādī Uḥud, ‘Club d'Úhud') és un club de futbol saudita de la ciutat de Medina.

## Història

Fundat el 1936, el darrer cop que jugà a la Saudi Premier League fou la temporada 2004-05, acabant en la darrera posició, baixant a la Saudi First Division. Cal destacar que dos jugadors del club participaren en el Mundial de 1994, Hamzah Idris i Thomas Libiih, per Aràbia i Camerun. Altres futbolistes destacats foren Redha Tukar (1995-2001) i Mohammad Khouja (2003-2005).

## Palmarès

* Copa Príncep Faisal bin Fahd (Divisió 1 i 2):
       1994-95
* Segona Divisió (Saudi First Division):
       1980–81, 1983–84, 2003–04

## Referències

* ↑ Ahmad, Mahmoud. «King Fahd Cup Resumes Today». Arab News, 27-12-2004. [Consulta: 6 abril 2009].
* ↑ «Saudi Arabia 2004/05». RSSSF. [Consulta: 6 abril 2009].
* ↑ Saudi Arabia 1980/81 rsssf
* ↑ Saudi Arabia 1983/84 rsssf
* ↑ Saudi Arabia 2003/04 rsssf
# Okonomiyaki

L'okonomiyaki (お好み焼き) és un plat típic japonès que consisteix en una massa amb diversos ingredients cuinats a la planxa. La paraula okonomiyaki està formada per l'honorífic o (お), konomi (好み, gust), i yaki (焼き, preparat/cuinat a la planxa), i significa "preparat/cuinat (a la planxa) al seu gust" (en referència al client o al cuiner). Al Japó, l'okonomiyaki s'associa generalment amb la regió de Kansai, que es creu que va ser el seu lloc d'origen, i a Hiroshima. L'okonomiyaki varia segons la regió. L'okonomiyaki és freqüentment comparat amb la truita d'ous, la pizza o les empanades per la varietat d'ingredients que pot contenir, i a voltes se l'anomena "pizza japonesa".
La massa que es prepara consisteix en una base de farina i un tubercle anomenat yamaimo (山芋), aigua, ou, grans quantitats de col en juliana, junt amb els altres ingredients, depenent del tipus d'okonomiyaki que es vulgui fer. Alguns ingredients comuns són la ceba tendra, la carn, el calamar, les gambes, verdures, kimchi, mochi i el formatge. Generalment es recobreixen amb salsa d'okonomiyaki, maionesa i katsuobushi.
Una variant comuna a Hiroshima és el modanyaki (モダン焼き), que inclou fideus yakisoba (焼きそば) preparats per separat. Existeix un plat similar, originari de Tòquio, anomenat monjayaki (もんじゃ焼き).

## L'okonomiyaki a la ficció

Al manga Ranma ½, de Rumiko Takahashi, el personatge Kuonji Ukyo és una especialista d'okonomiyakis i fa servir una espàtula d'okonomiyaki, tant en les arts culinàries com en les arts marcials.

## Vegeu també

* Taiyaki.
# Amityville: Un temps per al diable

Amityville: Un temps per al diable (Amityville: It's about time) és la sisena obra de la saga de terror Amityville. Va ser estrenada directament en vídeo el 1992. Ha estat doblada al català.

## Argument

Jacob torna del seu viatge a Amityville i porta un misteriós rellotge per la seva família. Però des de l'arribada d'aquest regal a la casa, es repeteixen fenòmens inexplicables. Jacob es torna agressiu i molt malalt i Lisa, la noia, es transforma a poc a poc en bomba sexual disposada a tot. Entre Rusty, l'adolescent de la família, i Andrea, l'examiga de Jacob, que prova de comprendre el que passa, les seves vides es transformen a poc a poc en un verdader infern.

## Repartiment

* Stephen Macht - Jacob Sterling
* Shawn Weatherly - Andrea Livingston
* Megan Ward - Lisa Sterling
* Damon Martin - Rusty Sterling
* Jonathan Penner - Dr. Leonard Stafford
* Nita Talbot - Iris Wheeler
* Dean Cochran - Andy
* Terrie Snell - Mrs. Tetmann
* Kevin Bourland - Oficial 1
* Margarita Franco - Oficial 2
* William Jackson - Oficial 3 (com William B. Jackson)
* Willie C. Carpenter - Doctor
* Dick Miller - Mr. Anderson
* Alan Berman - Van Driver
* Dylan Milo - Baby Rusty
* Richard Cromwell - The Teddy Bear
* Dawn Parker Sands - Justin's girlfriend
* Robert M. Owens - Spot

## La saga

La saga de pel·lícules es basa en els fets descrits en el llibre supervendes de Jay Anson del 1977, The Amityville Horror: A True Story. L'autor del llibre descriu el relat d'una família, els Lutz, que va anar a viure a la casa situada al número 112 de l'avinguda Ocean d'Amityville, a Long Island (Nova York). L'any anterior (1974) hi havia hagut una massacre a la casa, sis membres de la família DeFeo havien estat assassinats a trets i un setè membre, Ronald Jr., "Butch", havia estat acusat del crim i sentenciat a presó. Els Lutz van explicar públicament que la casa estava encantada i que hi havia dimonis. L'autor del llibre va ser assessorat per la família Lutz. L'adaptació del llibre al cinema va esdevenir la primera pel·lícula de la saga. Posteriorment diversos autors van escriure més llibres més sobre aquesta història, alguns dels quals es van fer servir com a base de les pel·lícules posteriors.
* The Amityville Horror (1979)
* Amityville II: The Possession (1982)
* Amityville III: The Demon / Amityville 3-D (1983)
* Amityville IV: The Evil Escapes (1989)
* The Amityville Curse (1990)
* Amityville: It's about time (1992)
* Amityville: A New Generation (1993)
* Amityville Dollhouse (1996)
* The Amityville Horror (2005), remake de la primera pel·lícula del 1979.
* The Amityville Haunting (2011)

## Referències

* ↑ Un temps per al diable
* ↑ The Amityville Horror. Article sobre el llibre a Snopes.com. (anglès)

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula (anglès)
# Hidròxid òxid de ferro(III)

L'hidròxid òxid de ferro(III), conegut abans com oxihidròxid de ferro, és un compost químic amb fórmula química FeO(OH) sota la forma anhidre. Es troba en l'estat d'oxidació +3. També existeix sota la forma hidratada FeO(OH)·nH₂O; el monohidrat FeO(OH)·H₂O també pot ser descrit com hidròxid de ferro(III) Fe(OH)₃. i anomenat òxid de ferro hidratat o òxid de ferro groc. Es fa servir com a pigment en cosmètics i en algunes tintes de tatuatge. També es fa servir en aquaris. S'obté per la reacció del clorur de ferro(III) amb hidròxid de sodi:
    FeCl₃ + 3NaOH → Fe(OH)₃ + 3NaCl
Els oxihidròxids de ferro es troben de manera natural en els minerals goethita, akaganeïta (que rarament es troba en meteorits) lepidocrocita i feroxihita, també com siderogel i la limonita. El mineral ferrihidrita, que és un component del sòl, també hi està relacionat.

## Referències

* ↑ Iron Oxide Hydroxide (GFO) Phosphate Binders
# Creu del Poble Espanyol

La Creu del Poble Espanyol és una creu de terme situada davant del recinte del Poble Espanyol, a la muntanya de Montjuïc de Barcelona (Barcelonès).
La creu, obra de l'escultor Eduardo Parrado Conde, fou un obsequi de l'alcalde de Santiago de Compostela a la ciutat de Barcelona, perquè fos posada davant del Poble Espanyol. Feta amb pedra artificial, mesura: 5,38 x 2,08 x 2,08 metres. Es va col·locar l'any 1970.
Dins del recinte del Poble Espanyol hi ha una altra creu de terme, que és una reproducció de la Creu de terme del Lloret, d'Ulldecona (Montsià).

## Referències

* ↑ «Creu del Poble Espanyol». Museu Virtual de l'Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Creu de terme del Poble Espanyol». Pobles de Catalunya.
* ↑ «"Creus de terme al Poble Espanyol"». El Periódico, 12-08-2021.
# Donald's Dilemma

Donald's Dilemma és un curtmetratge d'animació de 1947 de Walt Disney Pictures dirigit per Jack King i protagonitzat per l'Ànec Donald i Daisy. Va ser estrenat originalment l'11 de juliol de 1947 als Estats Units d'Amèrica. Encara que Donald és el personatge principal oficial d'aquest curt, Daisy és realment el personatge protagonista. El dilema del títol, de fet, recau sobre ella i no sobre Donald.

## Argument

El curt comença amb Daisy narrant el seu problema un psicòleg a través d'escenes retrospectives. El seu problema va començar un bonic dia de primavera quan estava en una cita amb Donald i un test amb una flor plantada en ella va caure de l'alt d'un edifici cap al cap de Donald, que va caure desmaiat. Preocupada, Daisy tracta de reanimar-lo però afortunadament Donald recupera la consciència ràpidament, tanmateix amb diferències marcades. Tant la seva veu parlada com cantada van millorar. Tanmateix, Donald no té records de qui era Daisy. Arriba a ser un conegut cantant de balades i la seva interpretació de "When You Wish Upon a Star" arriba a ser un èxit, el qual li dona un enorme nombre de fans. La pèrdua per Daisy desemboca en un nombre de símptomes psicològics - ella sofreix d'anorèxia, insomni i com ella mateixa descriu bogeria. Una escena censurada sovint presenta la seva pèrdua de la voluntat per viure apuntant-se una pistola al cap alhora que exclama: "No podia dormir, no podia menjar, no podia viure!". Ella decideix que anirà per veure a Donald una vegada més, a qualsevol preu, però falla en fer-ho. És per això que decideix veure el psicòleg - i el flashback acaba passant al moment actual del curt.
Al final el psicòleg determina que Donald recuperarà la memòria i a Daisy si un altre test amb la flor caigués al seu cap. Però li adverteix que la seva veu millorada pot perdre's igual com la seva carrera com a cantant. Posa un dilema a Daisy: o el món té el seu famós cantant però Daisy el perd o Daisy recupera a Donald però el món el perd. Amb la pregunta de "per al món o només seu", Daisy respon amb un crit ressonant i possessiu - "meu, meu, meu". Aviat, Donald torna a ser ell mateix oblidant la seva carrera de cantant i Daisy recupera el seu amor.

## Referències

* 1 2 Disney Archives| Història del Personatge de Daisy
* ↑ Donald's Dilemma (1947) - Dates d'estrena
* ↑ Donald's Dilemma (1947) - Versions alternatives
* ↑ «Información a Classic Cartoon». Arxivat de l'original el 2013-01-02. [Consulta: 26 juny 2010].

## Enllaços externs

* Disney Archives: Història del Personatge de Daisy
# Jusèp-Loís Sans Socasau

Jusèp Loís Sans Socasau (Betren, Vall d'Aran, 1956) és un polític, ex professor de matemàtiques de l'Institut d'Aran i militant occitanista aranès. És conegut sobretot com a activista i divulgador occitanista i director de la política lingüística del Consell General d'Aran.
Políticament nacionalista aranès, occitanista i catalanista és president d'Esquerra Republicana Occitana (ÈRO), secció local del partit català Esquerra Republicana. S'ha posicionat a favor del procés independentista català tot demanant el reconeixement de l'aranès i l'occità a Catalunya. Antigament ÈRO va estar en coalició amb CiU al poder d'Aran, amb el síndic Carles Barrera Sánchez.
Va ser el primer director del Centre de Normalizacion Lingüistica dera Val d'Aran i el primer director de l'Oficina de l'Occità de la Generalitat de Catalunya.
Col·labora amb articles d'opinió en el diari digital Jornalet i des de 2014 presideix l'Institut d'Estudis Aranesi. Ha escrit, també, alguns llibres com Er estudi ena memòria (2007) o Occitan en Catalonha (2008). És casat amb la cantant Lúcia Mas Garcia, i la seva filla Alidé Sans és cantautora occitana.

## Obres

* Er aranés, leis e estudis (1997)
* Er estudi ena memòria: quauqui aspèctes dera educacion en Les deth sègle XX (2007)
* Occitan en Catalonha (2008)

## Referències

* ↑ «Jusèp Loís Sans Socasau, pres. d'Esquerra Republicana Occitana», 2009. [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ «Terminàlia parla amb... Jusèp Loís Sans Socasau, president de l’Institut d’Estudis Aranesi – Acadèmia Aranesa dera Lengua Occitana». Terminàlia, 12, 22-12-2015, pàg. 41–44. ISSN: 2013-6706.
* ↑ «Us convidem al concert d'Alidé Sans a l'Sputnik». Nació Solsona. [Consulta: 3 novembre 2020].
# Hilozoisme

L'hilozoisme és un concepte filosòfic, sorgit en la filosofia grega antiga. La paraula procedeix de la composició de les paraules gregues hýlē ('matèria'), i zòon ('vida'). Serveix per a referir-se a la doctrina que concep la matèria com una força dinàmica vivent, que conté en si mateixa moviment i sensibilitat sense cap intervenció de principi animador extern.
El terme va ser creat pel filòsof anglès d'inclinació platònica Ralph Cudworth (1617-1688) i l'aplicava referint-se al pensament materialista d'Estrató de Làmpsac i de Spinoza.
El terme també fou emprat per Kant, en la seva obra Crítica del judici, com la doctrina que "fonamenta la finalitat de la natura sobre allò que és anàleg a la facultat de poder actuar amb intenció: la vida de la matèria".
Aquesta doctrina filosòfica era present en els filòsofs presocràtics, per als quals la substància primordial i material és una cosa viva; i també en els estoics, els quals teoritzaven sobre l'existència d'un foc diví principi animador del l'univers.
Podem tornar a trobar l'hilozoisme en la filosofia natural renaixentista, com ara en Bernardino Telesio, Giordano Bruno o Tommaso Campanella, els quals coincidien en la idea que hi ha un substrat material, per si inert, que rep vida i moviment de dues forces materials: la calor i el fred.
Al segle xix, l'hilozoisme torna a aparèixer en alguns autors materialistes que creien que l'animació estava present en els àtoms i en l'èter, i en l'àmbit de l'anomenada psicosofia.

## Referències

* ↑ R.Cudworth, El veritable sistema intel·lectual de l'univers, (1678)
* ↑ I. Kant, Crítica del judici, II, par. 72
* ↑ Cfr. E. H. Haeckel, L'enigma del mondo, (1899), H. P. Blavatsky, La Dottrina Segreta: 2 Antropogenesi (1893), pag. 179
* ↑ A. A. Bailey, Trattato del Fuoco Cosmico (1925), pag. 334, 360

## Bibliografia

* E. P. Lamanna / F. Adorno, Dizionario dei termini filosofici, Le Monnier, Firenze (rist. 1982).
* L. Maiorca, Dizionario di filosofia, Loffredo, Napoli, 1999.
# Enric Capó i Puig

Enric Capó i Puig (Maó, 12 de Març de 1930 - Barcelona, 9 de Març de 2012) va ser un pastor protestant, líder de l'Església Evangèlica.
Pastor metodista, va fer estudis al Seminario Teológico Unido (Madrid), i al Handsworth de Birmingham, UK. Va donar classes de grec i de Nou Testament al Centre Evangèlic d'Estudis Teològics. Va dirigir la revista Carta Circular i Cristianismo protestante. Va exercir com a Pastor de diferents esglésies evangèliques de Barcelona. Va ser el fundador de l'Associació de Ministres de l'Evangeli de Catalunya.
Va ser el primer president del Consell de les Esglésies Evangèliques de Catalunya, actualment conegut com Consell Evangèlic de Catalunya. Va morir a Barcelona el 9 de Març 2012. El funeral es va celebrar al Tanatori de Les Corts, dos dies després.

## Obra

* Per què i per a què sóc cristià i altres articles (2014). Fundación Federico Fliedner. 978-84-95834-42-3

## Referències

* ↑ «Nace Enric Capó Puig». Protestantes.
* 1 2 «El pastor Enric Capó Puig ha muerto». Protestante Digital, 09-03-2012.
* ↑ Capó i Puig, Enric «Enric Capó i Puig». Lupa Protestante, 21-04-2012. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2015 [Consulta: 24 d’octubre 2015]. Arxivat 5 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Cortès, Joel «L' Amic, el Mestre i el Pastor». Cristianisme XXI, 2012. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 24 octubre 2015].
* ↑ «El pastor Enrique Capó Puig partió esta madrugada a la presencia del Señor». Actualidad Evangélica, 09-03-2012.
# Amor que mata

Amor que mata (títol original en anglès: Possessed) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Curtis Bernhardt, estrenada el 1947. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una dona erra pels carrers de Los Angeles a la recerca d'un cert David. Portada a un hospital psiquiàtric, hi revela a poc a poc el seu passat i les raons de la seva obsessió per aquest home: Resulta que després de ser rebutjada per l'enginyer David Sutton (Van Heflin), la infermera Louise Howell (Joan Crawford) es va casar per despit amb el magnat Dean Graham (Raymond Massey), la dona del qual s'havia suïcidat. Louise va començar a patir al·lucinacions i no suporta que la seva fillastra, la jove Carol Graham (Geraldine Brooks), s'enamori del seu estimat David Sutton.

## Repartiment

* Joan Crawford: Louise Howell Graham
* Van Heflin: David Sutton
* Raymond Massey: Dean Graham
* Geraldine Brooks: Carol Graham
* Stanley Ridges: Dr. Harvey Williard
* John Ridgely: Tinent Harker
* Moroni Olsen: Dr. Ames
* Erskine Sanford: Dr. Max Sherman
* Monte Blue: M. Norris
* Douglas Kennedy: Procurador general
* Sarah Padden (no surt als crèdits): Sra. Norris

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1947: Oscar a la millor actriu per Joan Crawford

## Referències

* ↑ esadir.cat. Amor que mata. esadir.cat.
* ↑ «Possessed». The New York Times.
# Himnòdia

L'himnòdia (del grec hymnōdía) o himnografia és un estil de cant, principalment d'himnes. És una repetició estròfica de melodies depenent del text per a la seva estructuració. La himnòdia es va desenvolupar, possiblement, a partir de la salmòdia, i s'ha convertit en una forma típica el cant comunitari cristià.

## Referències

* ↑ «Himnòdia». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Himnografia a dilc.org
* ↑ Jordi-Agustí Piqué i Collado Teologia i música: propostes per a un diàleg p. 29
* ↑ La música cristiana
# Hinchinbrook

L'illa Hinchinbrook (en anglès Hinchinbrook Island) és una illa del golf d'Alaska, a l'entrada del Prince William Sound, a l'estat d'Alaska, Estats Units. La seva superfície és de 445,438 km², la 37a més gran dels Estats Units. Segons el cens del 2000 l'illa tenia una població permanent formada per 5 habitants.
El nom li fou donat el 1778 per James Cook en honor del vescomte Hinchinbroke. Amb tot, en visites posteriors va rebre altres noms: illa de Santa Maria Magdalena o de la Magdalena pel capità espanyol Ignacio de Arteaga el 1779, Rose Island pel capità anglès John Meares el 1788. El capità rus Mikhail Tebenkov adaptà el nom esquimal Khtahalyuk en un mapa de 1852, mostrat anteriorment en un mapa rus de 1802 com a Tkhalka. El 1792 va tenir lloc una batalla a l'illa entre tlingits de Yakutat i russos i alutiiqs de l'illa Kodiak, liderats per Alexander Baranov.
Durant la Guerra Freda els govern dels Estats Units va establir a l'illa un radar d'observació a l'extrem nord-est de l'illa. Actualment aquest indret està abandonat, i sols queda un petit camí fins al turó on estava situada l'antena i diversos dels edificis. El proper Bay Airport Boswell és el petit aeroport que feia servir la base. Algunes cases formen el llogaret de Boswell Bay.
El far de Cap Hinchinbrook es troba al sud-oest de l'illa. També en aquest costat de l'illa hi ha la vila abandonada de Nuchek, a Port Etches.

## Referències

* ↑ Hinchinbrook Island: Block 1173, Census Tract 2, Valdez-Cordova Census Area, Alaska Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
* ↑ «Feature Detail Report for: Hinchinbrook Island"» (en anglès). Geographic Names Information System. [Consulta: 18 setembre 2013].
* ↑ Frederica De Laguna, Under Mount Saint Elias: The History and Culture of the Yakutat Tlingit (Washington, D.C.: Smithsonian Institution Press, 1972), p. 159.
* ↑ White Alice radar site
* ↑ «Nuchek». Arxivat de l'original el 2014-08-09. [Consulta: 18 setembre 2014].