OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ofensiva de la Pomerània Oriental

L'Ofensiva de la Pomerània Oriental va ser una ofensiva de l'Exèrcit Roig en la seva lluita contra la Wehrmacht al Front Oriental de la Segona Guerra Mundial. S'estengué entre el 10 de febrer al 4 d'abril de 1945. Dissenyada per flanquejar l'avanç principal soviètic cap a Berlín, empenyé als alemanys de la regió de Pomerània i continuà l'Ofensiva de Prússia Oriental.
El 2n Front de Belarús sota el comandament de Konstantin Rokossovsky avançava cap al nord-oest del riu Vístula cap a la regió de Pomerània i la ciutat portuària de Gdańsk (Danzig), amb l'objectiu primari de protegir el flanc dret del 1r Front de Belarús, que es dirigia cap a Berlín. De manera similar, l'Ofensiva de Silèsia del 1r Front Ucraïnès al sud estava dissenyat per protegir el flanc esquerre del 1r Front. La necessitat d'assegurar els flancs van retardar l'avanç final dels soviètics cap a Berlín, originalment previst pel febrer, fins a l'abril. A mitjans d'abril, l'Ofensiva de la Pomerània Oriental, portada a terme per elements dels 1r i 2n Fronts de Belarús, havia aconseguit els seus objectius, arribant a la important ciutat portuària de Szczecin (Stettin).
La decisió de Stalin de retardar l'avanç final cap a Berlín de febrer a abril ha estat objecte de controvèrsia entre tant els generals soviètics com entre els historiadors militars, perquè per un costat s'argumenta que els soviètics haguessin tingut l'oportunitat de capturar Berlín molt més de pressa i amb moltes menys baixes al febrer, mentre que a l'altre costat opinen que el perill de deixar grans formacions alemanyes als flancs podria haver resultat en un contraatac alemany d'èxit i prolongar més encara la guerra. També cal dir que la intenció de Stalin era política, i el retard li permeté ocupar parts significatives d'Àustria (Ofensiva de Viena).

## Batalles

* Batalla de Kołobrzeg, 4-14 de Març

## Vegeu també

* Operació Anníbal
# Barbara Kistler

Barbara Kistler (alemany: Barbara Anna Kistler) (Zúric, 21 de novembre de 1955 - Província de Tunceli, 1993) va ser una revolucionària maoista suïssa, activista del TKP/ML i membre de l'Exèrcit d'Alliberament dels Treballadors i Camperols de Turquia.

## Biografia

Kistler va néixer a Zúric, Suïssa el 1955. Va ser membre del Grup contra l'Aïllament (KGI), que cercava crear un Partit Comunista a Suïssa. El 1980, va conèixer comunistes de Turquia que havien escapat a Suïssa per fugir del cop d'estat militar. El 1986 Barbara Kistler va entrar en contacte amb simpatitzants del TKP/ML. El 19 de maig de 1991 va ser detinguda a Istanbul juntament amb els seus col·laboradors. Va romandre incomunicada durant 10 dies Kistler va ser alliberada el 16 de setembre i va tornar a Suïssa. De tornada a Turquia, va decidir anar a les muntanyes del Kurdistan per unir-se a la lluita armada de l'Exèrcit d'Alliberament Obrer i Camperol de Turquia. Va ser assassinada a la província de DERSIM, el 1993.

## Vegeu també

* Andrea Wolf

## Referències

* ↑ Sosyalist Forum - Barbara Anna Kistler Arxivat December 4, 2013, a Wayback Machine.
* ↑ «Baba Erdogan: Anna KİSTLER». Arxivat de l'original el 2018-08-25. [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ «Barbara Kistler est née il y a 50 ans, le 21 octobre 1955». Arxivat de l'original el 2009-08-29. [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ Barbara Anna Kistler Arxivat December 3, 2013, a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Amnistia Internacional: Barbara Kistler
* Barbara Kistler va néixer el 50 anys, el 21 d'octubre de 1955, a Zuric!
# Oficina Integrada de les Nacions Unides per la Consolidació de la Pau a Guinea Bissau

L'Oficina Integrada de les Nacions Unides per la Consolidació de la Pau a Guinea Bissau (UNIOGBIS) és una missió de consolidació de la pau de les Nacions Unides a Guinea Bissau.
Va ser establerta per la resolució 1876 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides en 2009 i succeeix a l'Oficina de les Nacions Unides pel Suport a la Consolidació de la Pau a Guinea Bissau (UNOGBIS). El seu mandat fou prorrogat per la resolució 1949 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides. Té la tasca de promoure l'estabilitat al país.

## Referències

* ↑ «Resolución 1876 (2009)» ( PDF) p. 2. Consejo de Seguridad - Naciones Unidas, 26-06-2009. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ Cassamá, Lassana «UNIOGBIS: duas décadas para ajudar a encontrar a paz na Guiné-Bissau» (en portuguès). VOA, 15-12-2020 [Consulta: 4 juliol 2021].

## Vegeu també

* Història de Guinea Bissau
* Resolució 2030 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

## Enllaços externs

* Web d'UNIOGBIS
# Oficina Integral de les Nacions Unides a Sierra Leone

L'Oficina Integral de les Nacions Unides a Sierra Leone (UNIOSIL) va ser creada mitjançant la Resolució 1620 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2005 per iniciar les seves operacions el 2006 com a seguiment de la Missió de les Nacions Unides a Sierra Leone (UNAMSIL) que va ajudar a finalitzar la Guerra Civil de Sierra Leone.
Va ser ampliada dues vegades i finalitzada el 30 de setembre de 2008; va ser reemplaçada per l'Oficina de les Nacions Unides per a la Consolidació de la Pau a Sierra Leone (UNIPSIL) establerta a la Resolució 1829 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides (2008).

## Referències

* ↑ History of the United Nations Integrated Peacebuilding Office in Sierra Leone, unipsil.unmissions.org
* ↑ United Nations Security Council Resolution 1620 S-RES-1620(2005) on 31 agost 2005 (retrieved 2008-08-17)
* ↑ AFP: UN office in SLeone to stay for nine more months Arxivat 20-5-2011 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.afriquenligne.fr/un-peace%11building-office-(unipsil)-to-replace-uniosil-2008080610277.html Arxivat 2020-10-12 a Wayback Machine.
# Hexanal

L'hexanal és un compost orgànic de la classe dels aldehids que està constituït per una cadena lineal de sis carbonis amb un grup carbonil en un dels seus extrems. La seva fórmula molecular és ${\ce {C6H12O}}$. Es troba en les flors de nombroses plantes i és emprat en la composició de feromones i al·lomones en moltes espècies d'animals.

## Estat natural

Hom ha trobat emissions de hexanal en flors de molt diverses plantes d'un bon grapat d'ordres (alismatals, arecals, asparagals, brassicals, lamials, rosals, sapindals, etc.). També el fan servir moltes espècies animals en la composició de les seves feromones i al·lomones. Per altra banda, s'ha demostrat que el pentanal és un dels composts generats en l'oxidació dels lípids, en concret de dos àcids grassos, l'àcid linoleic i l'àcid araquidònic. L'hexanal, juntament amb el monòxid de carboni, són els dos composts que es desprenen majoritàriament en les zones d'emmagatzematge de pèl·lets de fusta.

## Propietats

L'hexanal és un líquid transparent que a baixes concentracions té olor de fruita, a herba verda. Té un punt de fusió de –58,2 °C, un d'ebullició de 129,6 °C. A 20 °C té una densitat de 0,8335 g/cm³ i un índex de refracció d'1,4039. És molt soluble en etanol i dietilèter, soluble en acetona i benzè i lleugerament soluble dins d'aigua (5,64 g/L a 30 °C).

## Obtenció

La primera preparació d'hexanal es deu al químic austríac Adolf Lieben (1836–1914) i al txec Gustav Janeček (1848–1929) que n'obtingueren una petita quantitat el 1877 calcinant hexanoat i formiat de calci.

## Usos

L'hexanal s'utilitza principalment com a aroma alimentari, en fragàncies i en la fabricació de colorants, plastificants, resines sintètiques i pesticides. S'allibera a l'aire i a l'aigua durant la producció o l'ús per a la fabricació d'altres productes o durant l'ús d'aquests mateixos productes.

## Referències

* ↑ El-Sayed, A.M. «6Ald». The Pherobase: Database of Pheromones and Semiochemicals. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ Leo M.L. Nollet, Fidel Toldra. Handbook of muscle foods analysis. Boca Raton: CRC Press, 2009. ISBN 978-1-4200-4529-1.
* ↑ Abdoli, Mohammad Ali; Golzary, Abooali; Hosseini, Ashkan; Sadeghi, Pourya. Wood Pellet as a Renewable Source of Energy. Cham: Springer International Publishing, 2018. DOI 10.1007/978-3-319-74482-7. ISBN 978-3-319-74481-0.
* ↑ PubChem. «Butyraldehyde» (en anglès). [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Lieben, Ad.; Janecek, G. «Ueber normalen Hexylalkohol und normale Oenanthylsäure» (en alemany). Justus Liebig's Annalen der Chemie, 187, 1, 1877, pàg. 126–152. DOI: 10.1002/jlac.18771870110.
* ↑ «Hexanal» (en anglès). American Chemical Society. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Eula Bingham, Barbara Cohrssen. Patty's toxicology. 6th edition, 2012. ISBN 978-1-62198-026-1.
# Escalopa parisenca

L'escalopa parisenca (en alemany Pariser Schnitzel) és una variació d'schnitzel de la cuina francesa. A diferència del Wiener Schnitzel i d'altres varietats més habituals d'schnitzel, es fa sense farina de galeta. El nom data de l'Exposició Universal de París de 1889.
El plat es prepara a partir d'una escalopa de vedella, que se sala, s'enfarina, se submergeix en ou batut i es fregeix en una paella escalfada a 160-170°C, en mantega clarificada o llard, fins que l'exterior es torna daurat.

## Referències

* ↑ Gerd Freudenberg, Jürgen Herrmann, Bernd Patzig: Lehrbuch für Köche. Teil 4: Speisenlehre und Angebotslehre. Fachbuchverlag Leipzig 1977.
# Ermita de Sant Marc (Castellfabib)

L'ermita de Sant Marc és un temple religiós sota l'advocació de Sant Marc en el llogaret de Los Santos, al terme municipal de Castellfabib (Racó d'Ademús).
És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.09.092-005.

## Història

L'ermita data del segle xviii, encara que ha estat reformada diverses vegades, sent l'última i la que li va donar l'aspecte actual l'esdevinguda en la dècada dels 50 del segle xx.

## Descripció

L'ermita de Sant Marc de Los Santos, que exerceix funcions d'Església Parroquial, és una construcció realitzada amb maçoneria i pedra. L'entrada a l'ermita es troba entre dos contraforts d'un parament lateral. Té annexa una torre-campanar d'un sol cos, amb una coberta piramidal. En el campanar hi ha dues campanes de fosa recent, la campana Los Santos, fosa per Portilla Hns. (Santander), en 1991, amb un diàmetre de 56 cm i un pes de 102 kg, i la campana Lucía, fosa per Manclús, Salvador (València) en 1975, amb un diàmetre de 61 cm i un pes de 131 kg.
L'interior es divideix en tres naus, cobertes amb volta de canó, també posseeix un cor als peus.
L'ermita posseeix una abundant quantitat d'imatgeria, però tota ella posterior a la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vrzcfb.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ http://campaners.com/php/campanar.php?numer=1329
* ↑ http://campaners.com/php/campana1.php?numer=3943
* ↑ http://campaners.com/php/campana1.php?numer=3855

## Bibliografia

* Eslava Blasco, Raúl: Castielfabib y su patrimonio histórico-artístico. Edició de l'Ajuntament de Castellfabib. 286 Pp. ISBN 978-84-606-4689-1. Castellfabib, 2014.
# Arborètum Vrahovice

L'Arborètum Vrahovice és un petit arborètum de Vrahovice, República Txeca.
L’Arboretum Vrahovice va ser creat per Spolek za staré Vrahovice el 2010 i desenvolupat entre el 2010 i el 2015. L’arborètum conté arbres i matolls originaris d’Amèrica del Nord, Europa i Àsia. Està obert al públic de manera gratuïta.

## Referències

* ↑ Masaříková, Hana. «Věděli jste, že Vrahovice mají vlastní arboretum? Roste v něm i kysloun». Prostějovský deník p. , 03-02-2015. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ Hájek, Martin. «Arboretum Vrahovice», 10-08-2014. [Consulta: 3 febrer 2015].
# Arbre de Jessè

L'Arbre de Jessè és l'arbre genealògic de Crist, a partir de Jessè, pare del rei David. A l'Apocalipsi de Joan, Jesús afirma: Jo sóc l'arrel i el rebrot de David.
El nom de Jessè és un doblet hel·lenístic del d'Isaïes, el qual també és conegut com a Ishai. Tant Mateu com Lluc parteixen de David per arribar a Josep de Natzaret, encara que alguns pensen que la genealogia de Mateu seria en realitat la de Maria.
El Nou Testament dona suport així la profecia d'Isaïes: Sortirà un plançó del tronc de Jessè, i un plançó de les seves arrels brollarà (Is. 11, 1). L'arbre de Jessè s'ha representat en la cultura cristiana en nombroses ocasions, (per exemple ho fa Absolon Stumme en el seu quadre L'arbre de Jessè) identificant també amb l'arbre de la vida del Gènesi.
En la iconografia mariana s'ha utilitzat com a representació de la Immaculada Concepció abans que fos acceptat com a dogma de l'Església. A partir del segle XII ja era freqüent la composició plàstica de l’Arbre de Jessé fent al·lusió a la Immaculada Concepció en interpretar-se que l’Arbre de Jessé era una imatge de l'estirp dels reis de Judà, del qual sorgí la Mare de Déu sense màcula com un gran lliri blanc. Aquesta simbologia perdurà en l’art fins al Renaixement i desapareix amb la Reforma, quan ja a la Puríssima se la representava amb la imatge d'una jove.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.32. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 7 novembre 2014].
* ↑ «Iconografia de la Puríssima a través de la Història de l’art (1998) – Archicofradía Corte de María de Llíria» (en castellà). Arxivat de l'original el 2024-05-20. [Consulta: 6 gener 2025].
# Arbre del viatger

L'arbre del viatger (Ravenala madagascariensis) és una espècie de la família de les strelitziàcies que es troba a Madagascar. Deu el nom al fet que els viatgers assedegats podien trobar aigua acumulada en moltes parts de la planta, tals com les bràctees de les flors i la base de les fulles, cadascuna de les quals pot emmagatzemar un quart de litre d'aigua. És l'única espècie del gènere monotípic Ravenala, encara que se n'han distingit quatre formes diferents.

## Hàbitat

És una planta endèmica de Madagascar. És un emblema d'aquest país, estilitzada sobre els avions de la companyia aèria nacional i en el seu escut nacional. També és present a l'Illa de la Reunió i a l'Illa Maurici, on va ser importada com planta ornamental, però que s'ha silvestrat i és considerada avui dia com planta invasora.

## Morfologia

Encara que pel seu aspecte ho sembli, no és una veritable palmera. Sembla una barreja de bananer i palmera. Planta herbàcia, desenvolupa un tija a causa de les beines foliars endurides. Amb un tronc d'una desena de metres d'altura i fulles de llargs pecíols d'un verd intens que recorden a les fulles dels bananes. Les grans i nombroses flors color blanc crema són hermafrodites, asimètriques, pol·linitzades per lemúrids, en grups cinciniformes protegits primàriament per grans bràctees, diverses inflorescències laterals llargament peduncles. El periant de 3+3 tèpals, els externs iguals i lliures, els interns desiguals soldats, un de majors dimensions i plegat en forma de fletxa envoltant a l'estil. L'androceu amb 5 o 6 estams. El gineceu de 3 carpels soldats, ovari ínfer, trilocular, nombrosos primordis seminals. El fruit de color marró és una càpsula valvicida amb 3 valves que conté unes llavors de color blau.

## Referències

* ↑ «Ravenala madagascariensis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «Les formes sympatriques et allopatriques du genre Ravenala dans les forêts et les milieux ouverts de l'est de Madagascar». Revue d'Ecologie, Terre et Vie, vol. 54, 1999, pàg. 201–223.
* ↑ P. Blanc. «Strelitziaceae: The variants of Ravenala in natural and anthropogenic habitats». A: The Natural History of Madagascar. The University of Chicago Press, Chicago & London., 2003, p. 472–476.
# Arc atrompetat

L'arc atrompetat o arc amb esplandit és més ample per la banda de la paret frontal que per la banda de la part del fons, respectant tanmateix la mateixa forma. Es diu atrompetat perquè presenta forma de trompeta, la circumferència de la qual és més ampla al davant i va disminuint cap al fons. Fou molt emprat en l'arquitectura romànica i gòtica en la formació de finestres i, sobretot, de portades. En les petites finestres l'atrompetament podia ésser llis, però a les portades era freqüent realçar-lo ornamentalment amb una successió d'arquivoltes més o menys decorades.

## Referències

* ↑ «Materials (Catàleg d'elements arquitectònics)». [Consulta: 13 juliol 2018].
# Arc de Trasfiguera

L'Arc de Trasfiguera és un element arquitectònic del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un arc de factura medieval amb una finestra romànica geminada amb capitell esculturat, a la casa al damunt. Al costat del carrer del portal de la Barca es sobreposa un arc més ampli sobre el mig punt que ha perdut part de les dovelles. La volta és irregular i acabà amb un arc de mig punt amb una llum molt més gran.

## Referències

* ↑ «Arc de Trasfiguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Arc de l'Almudaina

L'arc de l'Almudaina és una porta del segon recinte de murades de Palma. Coincideix amb l'actual carrer de l'Almudaina. Antigament comunicava l'exterior de la ciutat romana amb el decumanus nord. que actualment coincideix amb el carrer de l'Almudaina, El seu nom prové de l'alcassaba o al-Mudayna.
L'estructura de la porta no es ni romana ni islàmica, probablement l'estructura prové d'una reconstrucció de la porta romana.
Hi ha estudis que indiquen importants obres del segle xiv. Es poden veure les petites dimensions de la fletxa de l'arc i el seu dovellatge tosc. Encara es conserven les seves mensules de la barbacana sota diferents construccions gòtiques i les pollegueres de les portes, de fulla doble.
La murada romana arribava al jardí del palau episcopal, on hi havia la porta de Valldigna, coneguda també com a volta de n'Aulesa de Vinagrella, esbucada el 1694. Fa uns anys trobaren restes del mur romà que actualment es poden observar a l'edifici del carrer d'en Morei, num. 14.

## Referències

* ↑ Valero Martí, Gaspar; Bonnín, Biel; Sastre, Vicenç. Itineraris pel centre històric de Palma (en català). 3a. edició revisada. Palma: Ajuntament de Palma, 1993, p. 14. ISBN 978-84-87159-49-7.
* 1 2 3 Valero, 1993, p. 14.
* ↑ «Carrer d'En Morei, 14 · Carrer d'En Morei, 14, Centre, 07001 Palma, Illes Balears, Espanya» (en català). [Consulta: 23 gener 2024].

## Bibliografia

* Valero, Gaspar. Itineraris pel centre històric de Palma. Palma: Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 84-87159-49-4.
# Arc de l'Hospital

L'Arc de l'Hospital, situat en el carrer del Rei En Jaume del municipi de Xèrica (País Valencià) és una construcció del segle xv d'estil gòtic militar. El seu nom es deu al fet que al seu costat es trobava l'antic hospital de la població. De planta rectangular, tenia accés lateral en rampa. En l'actualitat es troba mutilat perquè va ser seccionat per a donar major amplitud al carrer al passar per ell l'antiga N-234. Encara existeixen uns plànols del Carrer Rei En Jaume, del S. XIX, on es pot veure la planta que tenia la torre d'accés.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Argenteus

L'argenteus era una moneda de plata romana que va encunyar per primera vegada l'emperador Dioclecià amb un pes de 3,4 grams. Més endavant la reforma de Constantí el Gran va substituir l'argenteus per la siliqua.

## Referències

* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 58; entrada: "argenteus"; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6
Viccionari
# Argonza

L'Argonza o Lodar és un curs fluvial de Cantàbria (Espanya). El riu es forma per la confluència del riu Hormigas i el riu Fuentes. El seu recorregut acaba engrossint les aigües del riu Saja al qual s'uneix per la dreta a 360 metres d'altitud a la rodalia del poble de Correpoco. Pràcticament la totalitat de la seva conca (124,8 quilòmetres quadrats) i recorregut són dins del Parc Natural del Saja-Besaya. El curs del riu és curt i ràpid passant entre escarpats vessants. Només s'obre lleugerament en el seu tram final, a l'altura del poble de Bárcena Mayor donant pas a una estreta plana al·luvial. La seva aportació anual és de 103,34 hm³.

## Referències

* ↑ Calculat a partir de les dades de l'estudio de la consergería de medioambiente de Cantabria para la cuenca Saja-Besaya Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. página 88

## Bibliografia

* Directiva Marco del Agua Cantabria: Estudio de las masas de agua superficiales. Sistemas fluviales (ríos), anejo 5: Cuenca del Saja-Besaya.
# Argument per silenci

L'argument per silenci (també anomenat argumentum ex silentio) suposa que el silenci d'una persona respecte d'un tema és degut a la seva ignorància sobre aquest. Si bé el silenci és una prova de la possible desconeixença, no es pot concloure que sigui així.
Per exemple:
    Xevi: Dona'm el mòbil de la Maria, si us plau!
    Albert: Ara no puc que tinc pressa!
En Xevi podria concloure per Argument per silenci que l'Albert no té el mòbil de la Maria. Però, en canvi, les causes podrien ser d'altres com, per exemple, que la Maria li ha demanat a l'Albert que no done el seu telèfon a la gent.
Legalment l'ús d'aquesta fal·làcia està impedit pel Dret al silenci. Així, si en un judici una persona es nega a contestar una pregunta o es nega a demostrar una habilitat, no es pot pressuposar que en desconeix la resposta.
# Argumentum ad logicam

L'argument ad logicam és un tipus de fal·làcia que s'utilitza quan, en un debat, un dels contrincants modifica els arguments del seu oponent, tornant-los no plausibles, per tal d'anul·lar-los amb facilitat.
També es considera un argumentum ad logicam l'atribució d'intencionalitats ocultes.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Oxford de Filosofía, pàgina 367.
* ↑ El Pensamiento Crítico en la escuela, pàgina 150.

## Obres citades

* castellano, Hugo M. El Pensamiento Crítico en la escuela. Prometeo Libros Editora, 2007. ISBN 9875741639.
* Honderich, Ted. Enciclopedia Oxford de Filosofía. Oxford University Press, 2001. ISBN 8430936998.

## Vegeu també

* Fal·làcia lògica
* Fal·làcia de l'home de palla
# Argus As 10

L'Argus As 10 era un motor d'avió de 8 cilindres en V invertida, refrigerat per aire, dissenyat i construït a Alemanya per Argus Motoren. La seva fabricació va començar el 1928 i va continuar durant tota la Segona Guerra Mundial, i fins i tot després del conflicte. A causa de la seva potència reduïda, es va muntar principalment en avions d'entrenament com l'Arado Ar 66 i el Focke-Wulf Fw 56 Stösser o d'enllaç i reconeixement com el Fieseler Fi 156 Storch.

## Característiques tècniques

* 8 cilindres invertits en V a 90 º, de quatre temps, refrigerat per aire.
* Diàmetre pistó:120 mm
* Carrera del pistó: 140 mm
* Cilindrada: 12,667 cm³
* Relació del compressió 6,9: 1
* Potència d'enlairament: (5 min) 240 CV (176 kW) a una velocitat de 2000 rpm
* Potència de creuer: 200 CV (147 kW) a una velocitat de 1880 rpm
* Potència d'emergència: 220 CV a 1940 rpm
* Límit RPM (1 minut) amb màxima acceleració: 2600 rpm
* Pes: 232 kg
* Consum de combustible en creuer (mínim 78 octans): aproximadament 60 litres per hora
* Ordre d'encesa: 1–5–4–8–7–2–6–3
* Direcció de gir del cigonyal: dreta
* Temperatura màxima admissible del cilindre: 285 ° C
* Velocitat de ralentí: 350 rpm

## Referències

* ↑ Nowarra, Heinz J.. Die deutsche Luftrüstung 1933-1945. Koblenz: Bernard & Graefe, 1985-©1988. ISBN 3-7637-5464-4.
* ↑ Gersdorff, Kyrill von, 1916-. Flugmotoren und Strahltriebwerke : Entwicklungsgeschichte der deutschen Luftfahrtantriebe von den Anfängen bis zu den europäischen Gemeinschaftsentwicklungen. München: Bernard & Graefe, 1981. ISBN 3-7637-5272-2.
* ↑ Schneider, Helmut (Dipl.Ing.). Flugzeug-Typenbuch. Handbuch der deutschen Luftfahrt- und Zubehör-Industrie 1944 (en alemany). (Edició facsímil,1986). Leipzig: Herm. Beyer Verlag, 1944.