OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadística de Fermi-Dirac

En estadística de partícules, l'estadística Fermi-Dirac (o més col·loquialment estadística F-D) determina la distribució estadística d'un conjunt de fermions indistingibles en equilibri tèrmic sobre un conjunt d'estats d'energia.
Els fermions estan subjectes al principi d'exclusió de Pauli: un determinat estat quàntic pot estar ocupat per no més d'un fermió en cada instant de temps. Matemàticament, això s'expressa dient que el nombre mitjà de fermions en un estat i $n_{i}$ ve determinat per l'expressió
$n_{i}={\frac {g_{i}}{e^{(\varepsilon _{i}-\mu )/kT}+1}}$
on $\varepsilon _{i}\geq \mu$ i:
    $g_{i}$ és la degeneració de l'estat i
    $\varepsilon _{i}$ és l'energia de l'estat i
    $\mu$ és el potencial químic del sistema
    $k_{B}$ és la constant de Boltzmann
    $T$ és la temperatura absoluta
Aquesta expressió es redueix a la corresponent a l'estadística de Maxwell-Boltzmann per a energies grans ($\varepsilon _{i}-\mu \gg k_{B}T$).
A baixes temperatures $T$, un sistema de $N$ fermions tendirà a omplir els $N$ estats de menor energia. A $T=0$, parlem de mar de Fermi per referir-nos al conjunt de nivells energètics ocupats. El(s) darrer(s) estats ocupats tindran una energia $E_{F}$ que s'anomena 'energia de Fermi'. Anàlogament, anomenem superfície de Fermi el conjunt d'estats l'energia dels quals és igual a $E_{F}$. Per exemple, en el cas d'un sistema homogeni de fermions no interaccionants, a $T=0$ els estats ocupats són els estats amb moment ${\vec {p}}$ tal que $p=|{\vec {p}}|\leq p_{F}$, on $p_{F}$ és el moment de Fermi, i $E_{F}=\hbar ^{2}p_{F}^{2}/(2m)$, essent $m$ la massa dels fermions.
L'estadísitca de Fermi-Dirac va ser introduïda el 1926 per Enrico Fermi, i posteriorment redescoberta independentment per P. A. M. Dirac, per comprendre com els electrons ocupaven els estats energètics atòmics d'acord amb la nova teoria quàntica. A partir d'aquests treballs va ser possible comprendre des d'un punt de vista fonamental l'estructura de la taula periòdica dels elements.

## Referències

* ↑ E. Fermi, "Sulla quantizzazione del gas perfetto monoatomico" (Sobre la quantització del gas perfecte monoatòmic), Lincei Rend. 3, 145-149 (1926); "Zur Quantelung des Idealen Einatomigen Gases" (id.), Z. Physik 36, 902 (1926).
* ↑ P. A. M. Dirac, "On the Theory of Quantum Mechanics" (Sobre la Teoria de la Mecànica Quàntica), Proc. Roy. Soc. A112, 661 (1926).

## Vegeu també

* Estadística de Bose-Einstein
* Estadística de Maxwell-Boltzmann
* Bosó
* Fermió
# Estafa de l'estampeta

L'estafa de l'estampeta (o enganyifa de l'estampeta) és una estafa tradicional que se solia fer en llocs públics.
L'origen d'aquesta estafa es remunta a l'any 1910 i el seu creador va ser Julián Delgado. Delgado se servia d'un pretès ximple amb un sobre ple de bitllets al qual no donava cap importància perquè creia que el que portava eren meres estampetes. Amb això entaulava conversa amb algun ciutadà i entrava en escena un llest que proposava al ciutadà estafar al ximple. Llavors el ciutadà li oferia al pretès ximple una petita quantitat de diners per les seves estampetes. No obstant això, quan ja el llest i el ximple havien marxat el ciutadà s'adonava que en el sobre que li havien donat no hi havia diners, sinó papers sense valor.
Per extensió, el nom d'aquesta estafa designa qualsevol estafa en què l'estafat paga una quantitat de diners per tal d'obtenir una suma més gran de diners o un objecte més valuós, el qual al final resulta que no existeix.

## Referències

* 1 2 Cardeñosa, Bruno «stafaspain». Historia de Iberia Vieja, 111, Septiembre 2014, pàg. 16-19 [Consulta: 26 setembre 2014].
* ↑ «Policia Local de Castelldefels » Estafes més freqüents». Arxivat de l'original el 2016-08-04. [Consulta: 6 març 2016].
# Estanh de Pica Palomèra

L'estanh de Pica Palomèra és al costat de les antigues mines de Liat a la Val d'Aran, a 2.307 m. d'altitud. L'espai ha estat catalogat a la Xarxa Natura 2000 del Baish Aran.
És un estany relativament petit (4.9 ha) i no gaire profund, 10m. La seva conca és també petita, de 69 ha, orientada d'oest a est i amb molt poc desnivell, amb el cim de la Pica Palomèra de 2460 m com a punt més elevat.
La vegetació de la conca està repartida entre neretars (matollars de Rhododendron ferrugineum), matollars prostrats de savina de muntanya (Juniperus sabina), i gespets (prats de Festuca eskia).
Pel que fa a la química de la seva aigua, és un estany molt excepcional en el context pirinenc. El material ric en sulfurs de les roques de la seva conca li confereix un pH àcid per sota de 5; és, per tant, un dels pocs estanys pirinencs - juntament amb el d'Aixeus, a la mateixa vall i els de Baiau a la Vall d'Àneu - netament àcids. Les mateixes condicions químiques fan que hi hagi molt pocs organismes que hi puguin viure i les seves aigües tenen, per tant, una transparència elevada. A aquest estany no hi ha vegetació aquàtica ni cap espècie vertebrada.
L'estat ecològic és bo segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua. Tot i haver sofert alteracions a la conca en el passat degut a l'activitat minera, es troba en un bon estat de conservació. De la mateixa manera que passa amb els estanys de Baiau i Aixeus, els altres estanys netament àcids dels Pirineus catalans, la mateixa composició química de l'aigua evita que s'hi introdueixin espècies al·lòctones.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 3 4 5 «Estanh de Pica Palomèra». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 2 maig 2014].
# Estanozolol

L'estanozolol, comercialitzat habitualment amb la marca Winstrol (oral) i Winstrol Depot (intramuscular), és un esteroide sintètic desenvolupat l'any 1962 per Winthrop Laboratories. És un derivat de la testosterona i ha estat aprovat per l'agència FDA per l'ús humà.
L'estanozolol promou el desenvolupament muscular. En via oral és emprat per al tractament de l'angioedema hereditari i criofibrinogenemia.

## Ús en atletes

Donat els efectes d'increment en la massa muscular aquest producte és força emprat en el culturisme. El Comitè Olímpic Internacional té catalogada l'estanozonol dins les substàncies prohibides des de l'any 1976.

### Casos de dopatge

* L'atleta canadenc Ben Johnson va perdre la medalla d'or dels 100 metres llisos dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 després de donar positiu per estanozolol.

## Referències

* ↑ «The most corrupt race ever». Guardian Unlimited [Londres], 01-08-2004 [Consulta: 24 maig 2010].

## Enllaços externs

* «Fitxa terminològica». termcat.cat. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 16 octubre 2010].
* «Estanozolol» (en castellà). IQB.es, 11-07-2005.
# Estany Conca

L'Estany Conca és un llac d'origen glacial que es troba a 2.472m d'altitud, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
La seva conca està formada al sud-est per les Raspes del Castell, i a ponent, pels contraforts del Pic de l'Estanyet i de lo Pessó Petit.
Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera oriental del riu de Riqüerna, a través del barranc de Francí, a prop del termenal amb l'Alta Ribagorça. Rep les aigües de l'Estany Morera, situat al nord-est, i del Salado, al nord-oest. És un estany que queda tancat del tot per les muntanyes que l'envolten, però té sortida cap al sud-est, per on davalla cap al barranc de Francí.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Estany Gran d'Amitges

L'estany Gran d'Amitges és un estany pirinenc del terme municipal d'Espot, al Pallars Sobirà, dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. L'estany inclou una petita presa que forma el pantà dels Llacs d'Espot.
Està situat a la Coma d'Amitges, entre la cresta de Bassiero, les Agulles d'Amitges i el refugi d'Amitges, a 2.363 m d'altitud i té una superfície de 6,63 ha, a uns 15 m de desnivell més avall dels estanys dels Barbs i de la Munyidera, que desguassen en ell.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Estany Gémena de Dalt

L'Estany Gémena de Dalt és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«El nom deriva del llatí "stagna gemina", estanys bessons».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.272 metres d'altitud, en el sector nord-oriental de la Vall de Llubriqueto. Té una superfície de 7,6 hectàrees i 34 metres de fondària màxima. Per la seva riba septentrional rep les aigües del més meridional dels Estanys Gelats (N); i drena per l'extrem meridional cap al seu bassó: l'Estany Gémena de Baix (S).
Situat en la zona central del Circ de Gémena, cal remarcar, al seu voltant, els cims de: Pic de l'Estany Gémena (SO), Pic de Baserca (NO), Punta Senyalada (NNO), Pic d'Abellers (NNE), Besiberri Sud (NNE), Pic de Comaloforno (NE), Punta de Passet (NE) i Punta de Lequeutre (NE); tots, menys els dos primers, per sobre dels 2.900 metres i dos d'ells per damunt dels 3.000.

## Rutes

Des de l'Estany Gémena de Baix, vorejant-lo per qualsevol de les seves ribes.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 24 juliol 2011].
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 235. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany Llong de Cabanes

L'estany Llong de Cabanes és un llac glacial que es troba a la vall de Cabanes. Està situat a 2.223,7 metres d'altitud, i a seva superfície és de 1,24 hectàrees. Pertany al terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.
És un estany situat a la part alta de la vall. El vessant del pic del Tèsol està situat al seu Llevant, amb al seu característic color rogent. Pel cantó occidental hi discorre el corriol que s'origina als peus de la vall de Cabanes i que una mica més amunt es bifurca en dos: cap a l'Oest per pujar cap el coll de Bassiero i cap al Sudest cap el pic del Pinetó.
L'estany Llong està situat a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.

## Referències

* ↑ «Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Estany Llong de Cabanes». [Consulta: 5 agost 2020].
# Estany Major (de Morrano)

L'Estany Major de Morrano és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.534 metres d'altitud, dins la Vall de Morrano, a peu dels Pics de Dellui i de Mariolo, desaigua direcció nord-oest cap a l'Estany Xic. Té 7,79 hectàrees i 32 m de fondària màxima.
Cal remarcar al seu voltant: l'Estany Xic (NO), el Pic de Dellui (NNE), el Pic de Mariolo (ESE) i l'Estany de la Ribera (OSO).

## Rutes

Diverses són les alternatives que es presenten, per arribar primer a l'Estany de la Collada:
* Sortint del Planell d'Aigüestortes direcció sud-est, el camí travessa el Pletiu Davall de Morrano i remunta el fort pendent fins a trobar el Pletiu de Damont de Morrano. Després la ruta s'enfila, també per forta pendent, per la Pala de Morrano, fins a trobar l'estany.
* Sortint des del Refugi d'Estany Llong, agafant el camí de la Vall de les Corticelles, per prendre després la variant de la Vall de Dellui fins a l'Estany de Dellui i enfilar-se a la Collada, on trobarem l'estany.
Des de l'Estany de la Collada cal continuar cap al sud-est, vorejant l'Estany Xic abans d'arribar a destí.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 234. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany d'en Parú

L'estany d'en Parú és un estanyol d'aigües temporals localitzat ben a prop de l'Estany Martí, al municipi de Cantallops.
Està envoltat per conreus, alguns d'ells abandonats, dels quals queda separat per un antic marge de pedra seca.
L'estany d'en Parú ocupa poc menys d'1,5 hectàrees de superfície i acull la població d'Isoetes setacea més gran de Catalunya. Es tracta d'una planta extremadament rara al nostre país. A l'estany també hi ha una petita taca de creixenars amb glicèria. A part de l'esmentat isoet, també destaca la presència del pteridòfit Marsilea strigosa i la crucífera Cardamine parviflora.
Pel que fa als hàbitats d'interès comunitari, l'estany constitueix l'hàbitat prioritari 3170* Basses i tolls temporals mediterranis.
Pel que fa a la fauna, s'hi ha detectat alguns crustacis anostracis d'aigües temporals.
No es detecten factors que estiguin afectant negativament l'espai, tret de l'impacte paisatgístic derivat de la instal·lació d'un dipòsit d'aigua a un turó proper. L'estany es troba en molt bon estat de conservació.
Aquesta zona humida està inclosa dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120009 "Basses de l'Albera".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Estany d'en Parú». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 4 juny 2014].
# Estany de Dellui

L'Estany de Dellui és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom «podria derivar del basc ote-ili-oi. Ote vol dir argelaga. Aquesta vall és més feréstega que les veïnes, té menys bosc i molts menys pasturatges. Potser d'aquí li ve el nom. Ili vol dir poble i en aquesta vall no n'hi ha hagut mai cap, però potser aquí ili és un element basc diferent».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.349 metres d'altitud. Té 5,1 hectàrees de superfície i 7 metres de fondària màxima. L'estany drena, per la seva banda occidental, cap a l'Estany de la Coma d'Amitges, al nord-est.
Cal remarcar al seu voltant: les Agulles de Dellui (NO), el Tuc de la Montanyeta (NE), la Collada de Dellui (SE), el Pic de Dellui (SSE), i l'Estany de la Collada (SO).

## Rutes

Dues són les alternatives més habituals, ambdues per Vall de Dellui:
* Des del Planell d'Aigüestortes, seguint el camí d'Estany Llong, fins a trobar i remuntar el Barranc de Dellui, per seguir finalment el tàlveg de la vall fins al llac.
* Sortint des del Refugi d'Estany Llong i agafant el camí de les Corticelles, que s'inicia direcció sud-sud-est, per després bifurcar-se cap al sud-oest el corriol que porta cap a la Vall de Dellui i acaba coincidint amb la ruta anterior a l'estany.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 25 octubre 2009].
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 234. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de Francí

L'Estany de Francí és un llac d'origen glacial que es troba a 2.295 m. d'altitud, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
La seva conca està formada al nord per la Serra de les Mussoles, al nord, i pel Serrat de la Mina, al sud-est.
Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera nord-oriental del riu de Riqüerna, a través del barranc de Francí, al voltant del Pic Salado. Rep les aigües de l'Estany de Ribanegra, al nord, i del de Francí de Dalt, a l'oest, i s'hi forma el barranc de Francí.

## Referències

* ↑ «Estany de Francí». lacsdespyrinees.com. [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «Estany de Francí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic i Geogràfic de Catalunya
# Estany de Romedo de Baix

L'estany de Romedo de Baix és un estany d'origen glacial situat a la capçalera del riu Noguera de Cardós. Es troba a 2.007 metres d'altitud, té una superfície de 9,66 hectàrees i la seva capacitat és de 0,53 hectòmetres cúbics. Encaixat entre altes muntanyes, es troba a llevant de la serra de Llurri. L'estany recull aigua de les conques dels rius Guiló i Romedo. El seu emissari és el riu de Romedo, el qual aigües avall s'unirà al riu de Broate per formar el riu Noguera de Cardós.
Forma part del Parc Natural de l'Alt Pirineu, i pertany al terme municipal de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà.
Les travesses d'alta muntanya La porta del cel i l'Alta Ruta Pirinenca bordegen l'estany, flanquejant-lo pel sud

## Aprofitament hidroelèctric

El Romedo de Baix és un estany represat. És una obra de grans dimensions, atès que la seva longitud és de 91 metres i la seva alçada és de 9 metres. La presa forma part de la Complex hidroelèctric de l'alta vall de Cardós, construït per la companyia Copisa, filial de FECSA, en els anys 60 del segle xx. Es va construir per augmentar la capacitat de l'estany fins als 0,53 hectòmetres cúbics. Addicionalment al seu emissari natural, de l'estany surt una galeria subterrània de 8.692 metres de longitud i 2,6 metres de diàmetre, la qual alimenta les turbines de les centrals de Montamara i Tavascan Superior a través del salt de Gueron. L'estany és realimentat des de la central de bombeig de Montamara amb el cabal procedent del barratge de Graus.

## Referències

* 1 2 Sánchez Viniegra, 2016, p. 29.
* ↑ «La porta del cel» (HTML). Associació turística La Porta del Cel. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Central hidroelèctrica» (HTML). Estació d'Alta Muntanya de Tavascan. [Consulta: 9 setembre 2020].

## Bibliografia

* «Estany Romedo de Baix» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2020].
* Sánchez Viniegra, Dionisio. Tavascan (en castellà). Lleida: Garsineu Edicions, 2016. ISBN 978-84-945275-9-3.
# Estany de Sarradé

L'Estany de Sarradé és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«El nom prové del basc "Sarra-toi" (zarra significa "escòria", i també "arrencada en l'arrossegament de blocs al riu", o "sorra grollera del riu", i -toi, sufix que indica abundància)».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.121 metres d'altitud, a la part mitjana de la Vall de Sarradé. Té una superfície de 4,33 hectàrees i 24 metres de fondària màxima. Recull les aigües dels vessants occidental, septentrional i oriental de la vall. Drena cap al Barranc de Sarradé (S).

## Rutes

Remuntant al Barranc de Sarradé, des de l'Estany de Llebreta.

## Referències

* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 19/9/2011]
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 234. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de la Collada

L'Estany de la Collada és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
L'Estany és a tocar de la Collada, d'aquí el seu nom.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.453 metres d'altitud. Té 1,6 hectàrees de superfície i 15 metres de fondària màxima. Situat en la Vall de Morrano, drena cap a l'oest, per precipitar-se al Barranc de Morrano.
Cal remarcar al seu voltant: la Pala de Morrano (NO), la Collada (NE), el Pic de Dellui (SE), i l'Estany Xic (SSE).

## Rutes

Dues són les opcions principals, que coincideixen amb les de la Collada:
* Per la Vall de Morrano, dirigint-se al coll des del Pletiu de Damont de Morrano.
* Per la Vall de Dellui, atacant el coll des del sud-oest de l'Estany de Dellui.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany de la Collada. [Consulta: 31/10/2013]
* 1 2 COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 234. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)