OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kōshō

L'Emperador Kōshō (懿徳天皇, Kōshō Tennō?) va ser el 5è emperador del Japó en aparèixer a la llista tradicional d'Emperadors.
No existeixen dades clares sobre aquest Emperador, i és conegut pels historiadors com un "Emperador llegendari". Va ser el quart de vuit emperadors sense llegenda. Al Kojiki i al Nihonshoki, només el seu nom i la seva genealogia van ser recopilats. La tradició li atribueix el naixement el 506 aC i la mort el 393 aC i situa el començament del seu regnat el 475 aC.
Tradicionalment, es va creure en la seva existència durant la història, i se li va atribuir una tomba a ell, però estudis recents recolzen la teoria què no existí mai.
El seu nom pòstum literalment significa "manifestació filial".

## Referències

* ↑ Annales des empereurs du japon, pp. 4-5. a Google Books (francès)
* ↑ Ponsonby-Fane, Richard. (1959). The Imperial House of Japan, p. 30. (anglès)

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# L'Alqueria (Montanejos)

L'Alqueria de Montanejos, també dita l'Alqueria d'Avall (en oposició a Montanejos que era anomenada l'Alqueria de Dalt) o l'Alqueria Baixa, és una localitat integrada al terme municipal de Montanejos, a la comarca de l'Alt Millars. Està separada del cap de municipi, únicament, per un quilòmetre.
D'origen islàmic, va ser població de moriscos fins a la seua expulsió. L'any 2014 hi vivien 41 persones.
Hi destaca l'ermita de la Mare de Déu dels Desamparats, dels segles XVII-XVIII, així com les restes del proper castell de l'Alqueria.
Cada any, el lloc celebra les seues festivitats a la segona quinzena del mes d'agost.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana, GEC «l'Alqueria Baixa». Enciclopedia.cat [Consulta: 1r febrer 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de Montanejos Arxivat 2013-02-04 a Wayback Machine.
* Plànol de Montanejos i l'Alqueria Arxivat 2013-07-01 a Wayback Machine.
# L'Obaga (Sensui)

L'Obac de les Planes, és una obaga a cavall dels termes municipals de Salàs de Pallars, en terres del poble de Sensui, i de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble de Rivert.
Està situat a ponent de Sensui i al sud-est de Rivert, a ponent del Tros de l'Esteve, a migdia de Sensuis i al nord de los Seixos. És a la carena entre el barranc de Rivert (nord) i el barranc de l'Aulesa (sud).
# LBG

LBG té els següents significats:
* Lloyds Banking Group, grup bancari del Regne Unit
* Llac Burley Griffin, llac artificial situat en el centre de Canberra, a Austràlia
* Estació de London Bridge, estació de ferrocarril propera al Pont de Londres, al Regne Unit
* Lüneburg, ciutat de la Baixa Saxònia, a Alemanya
* Laurinburg, ciutat de Carolina del Nord, als Estats Units
* Algorisme LBG (de l'acrònim dels seus creadors Linde–Buzo–Gray), algorisme de quantificació vectorial
* Goma de garrofí (del seu nom en anglès Locust Bean Gum), goma vegetal extreta de les llavors del garrofer
* Biogàs líquid (del seu nom en anglès Liquid BioGas), combustible obtingut per digestió anaeròbia de residus orgànics
* LBG també és el codi IATA de l'Aeroport de París–Le Bourget, aeroport ubicat a Le Bourget, prop de París, a França
* Lbg també és l'abreviatura de la lakebogaïta, mineral de la classe dels fosfats
# LHR

LHR té els següents significats:
* La Habitación Roja, grup de pop-rock indie del País Valencià
* Lethal hybrid rescue, gen present en la drosòfila, relacionat amb l'aïllament reproductiu
* LHR també és el codi IATA de l'Aeroport de Londres-Heathrow, al Regne Unit
# Lactuca perennis

L'enciam silvestre, escarola borda o xicoira grossa (Lactuca perennis) és una planta herbàcia pertanyent a la família de les asteràcies present en la major part del centre i sud d'Europa. Aquestes plantes prefereixen sòls calcaris ben drenats i són comuns en sòls rocosos assolellats, als prats secs, en vores de camins i a les ribes dels rius. Es poden trobar a una altitud de 500-2.000 metres sobre el nivell del mar. Aquest enciam silvestre conté un abundant làtex blanc (d'aquí el nom llatí de Lactuca a les espècies, és a dir, lletós) que conté la substància "lactucarium" amb moltes propietats medicinals. És especialment útil com a sedant, però la planta s'ha d'usar amb precaució.
Lactuca perennis aconsegueix una grandària mitjana de 60 centímetres d'alçada, amb una altària mínima de 20 centímetres. Aquesta planta és glabra, amb la tija és erecta i ramificada, les fulles són de color verda grisenca, les inferiors amb pecíols petits i els superiors en part amplexicaules. És hermafrodita i entomòfila. Les flors són de color violeta-blau, amb una mida d'1,2 a 1,6 mil·límetres. El període de floració s'estén d'abril a agost i la maduració de les llavors a partir de juliol fins a setembre.
* Flors de L. perennis
* Fulles de L. perennis

## Referències

* ↑ Lactuca perennis fou descrita per Carl von Linné i publicada a Species Plantarum 2: 796. 1753, vegeu «Lactuca perennis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ Lactuca perennis a PlantList

## Bibliografia

* Pignatti S. - Flora d'Italia - Edagricole – 1982. vol. III

## Enllaços externs

* «Perennial Lettuce» (en anglès). Medicinal herbs. [Consulta: 18 juny 2013].
* «Mountain Lettuce - Lactuca perennis L.» (en anglès i txec). biolib.cz. [Consulta: 1r juliol 2013].
* http://botany.cz/cs/lactuca-perennis/
* http://www.pfaf.org/user/Plant.aspx?LatinName=Lactuca
# Lactucopricina

L'hidroxifenilacetat de lactucina o lactucopricina és un dels principis actius de diverses espècies d'enciam.

## Referències

* (anglès) http://www.herbs2000.com/herbs/herbs_lettuce_opium.htm
* (alemany)Erwin Winter: Über Vorkommen und Entstehungsbedingungen des Farbstoffes Intybin. In: Planta, ISSN:0032-0935, Vol. 54, Nr.. 3 (1960), S. 326-332 (DOI:10.1007/BF01945865)
* (alemany) ctd.mdibl.org
# Bartomeu Estades de Moncaira i Socies de Fangar

Bartomeu Estades de Moncaira i Socies de Fangar (Fornalutx, 21 d'abril de 1807, id 29 d'agost de 1860) fou un terratinent, militar i polític de la Vall de Sóller. Els seus béns ocupaven gairebé tot l'actual terme municipal de Fornalutx. Propietat seva eren les possessions de Moncaira i Monnàber, les finques d'Es Mas, Ca n'Antuna i S'Olivar Major a més d'altres olivarets, així com els casals de Sa Casa d'Amunt i Ca'n Arbona dintre el nucli urbà de Fornalutx. Fill i successor de Joan Baptista Estades de Moncaira i Serra-Poquet i de la seva muller Catalina Socies de Fangar i Serra de Gaieta, es casà a principis de 1831 a l'església de Sant Jaume de Palma essent cadet de milícies provincials de Mallorca, amb la seva cosina germana Catalina Montaner i Socies de Fangar (1806-1847). D'aquesta unió, mesos després, el 25 de novembre del mateix any, en naixeria el seu primogènit Joan Baptista Estades de Moncaira i Montaner. El 1836 -a instància de l'Ajuntament de Sóller- el Governador Civil de la província José Maria de Bremon el nomenà tinent de la 2a. companyia de la Milícia Nacional. A l'any següent, el 9 de maig de 1837 -data de la definitiva separació de Fornalutx del municipi de Sóller- fins a la seva mort el 29 d'agost de 1860, ocuparà unes quantes vegades la batlia constitucional del seu poble, així com el càrrec de jutge municipal. A principis del seu primer mandat, el 15 de maig de 1837, es constituí una junta local de beneficència per a ajudar els necessitats.

## Bibliografia

* ESTADES DE MONCAIRA I BISBAL, JOAN ANTONI «Genealogies Mallorquines. Els tretze senyors de Moncaira». L'Estel, 01-06-2001, p. 18-19 [Consulta: 22 març 2012].
# Les Aubrais

Les Aubrais (francès: Gare des Aubrais), anteriorment anomenada estació de les Aubrais-Orléans, anomenada de vegades com a Fleury-les-Aubrais és una estació ferroviària situada al municipi de Fleury-les-Aubrais, al departament francès de Loiret, a la regió del Centre-Vall del Loira. És una estació de la Societat Nacional dels Ferrocarrils Francesos (SNCF), que fa servei als trens Intercités i als trens TER.
El 14 de desembre de 2014, el seu nom comercial es va simplificar a l'estació de les Aubrais, per tal d'evitar confusions amb l'estació veïna d'Orleans.

## Enllaços externs

* Estació de París-Austerlitz a la web d'Estacions i Connexions de la SNCF
* Informació actual a la web de la SNCF
| Procedència | Anterior | Tren | Següent | Destinació |
| La Tor de Querol | Altariba | Intercités de nuit | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Tolosa-Matabuòu | Montalban-Vilaborbó | Intercités de nuit (entre setmana) | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Portbou o Cervera M. | Montalban-Vilaborbó o Caors o Solhac | Intercités de nuit (caps de setmana i vacances) | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Albi o Rodés | Sent Daunís | Intercités de nuit | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Tolosa-Matabuòu | Vierzon | Intercités | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Briva | Châteauroux | Intercités | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Tolosa-Matabuòu | Châteauroux | Intercités 100% Éco | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Croisic o Nantes | Blois-Chambord | Intercités 100% Éco (caps de setmana i festius) | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| La Rochelle | St Pierre C. | Intercités 100% Éco (temporal: estiu) | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Borges | Vierzon o Salbris | TER CVL | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Tors | Blois | TER CVL | París-Austerlitz | París-Austerlitz |
| Orleans | Orleans | TER CVL | Cercottes o Chevilly o París-Austerlitz | París-Austerlitz |
# Limonium mansanetianum

L'ensopeguera de Mansanet (Limonium mansanetianum) és una espècie de planta de la família Plumbaginaceae. Es tracta d'un endemisme valencià restringit als municipis de Xàtiva, Manuel i Castelló.
L'ensopeguera és un endemisme valencià restringit al sud de la província de València, als termes municipals de Manuel, Castelló i Xàtiva. Creix sobre argiles guixoses del Keuper i altres substrats guixosos, amb suficient humitat i en posicions assolellades, generalment en vessants poc inclinats.

## Enllaços externs

* Banc de dades de biodiversitat de la Comunitat Valenciana Arxivat 2009-12-21 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Àlvarez, Jose Mena. «Limonium mansanetianum», 25-12-2023. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ Ferrer, Pablo; Ferrando, Inma; Navarro, Alberto; Albert, Francisco «[https://mediambient.gva.es/documents/170053765/172430128/Experiencias+de+conservaci%C3%B3n+con+el+endemismo+valenciano+Limonium+mansanetianum+%28Plumbaginaceae%29./0ce1b341-0f0d-425c-b61c-1c1a5f560835 Experiencias de conservación con el endemismo valenciano Limonium mansanetianum (Plumbaginaceae)]». Centro para la Investigación y Experimentación Forestal (CIEF)- Generalitat Valenciana, Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, pàg. 12-14.
* ↑ Crespo, M.B.; Lledó, M.D. «Limonium mansanetianum» (PDF). Atlas y Libro Rojo de la Flora Vascular Amenazada de España - Adenda 2010.
* ↑ Crespo, M.B.; Lledó, M.D. «Limonium mansanetianum». Diversidad vegetal de las yeseras ibéricas.
# Ceanu Mare

Ceanu Mare (en hongarès Mezőcsán en trans. "Ceanu Grans Planes") és una comuna de Cluj-Napoca, Transsilvània, Romania. El poble està situat al sud-est de Cluj, a 20 km de Turzii, a 30 km de Turda i a 60 km de Cluj-Napoca.
El lloc també és conegut amb els noms hongaresos Mezőnagycsán i Csán.

## Localització geogràfica

El municipi de Cătina es troba a la conca de Transsilvània, a la vall del riu Valea Largă, afluent de l'Arieș. Al sud-est del comtat de Cluj, a la carretera comarcal (Drum județean) DJ 161A és el centre comunitari a uns 25 km al nord-est de la ciutat de Turda (Thorenburg) i uns 40 km al sud-est de la capital del districte Cluj-Napoca (Klausenburg).
El municipi de Ceanu Mare té una superfície de 134 km², amb una població de 4.152 habitants (2009), que viuen a Ceanu Mare i a les poblacions de Boian, Boldut, Ciurgau, Dosu napului, Fanate, Hodai-Boian, Iacobeni, Morţeşti, Starcu, Strucut i Valea lui Cati.

## Història

El lloc Ceanu Mare va ser esmentat per primera vegada en un document el 1293 Segons J. Téglás, les troballes arqueològiques a la zona del poble incorporat de Boian (Mezőbő en hongarès) indiquen assentament en època romana amb el nom de Chan en un document de la Cancelleria del rei Andreu d'Hongria. Satele Boian i Iacobeni es mencionen al segle xiv i els altres assentaments del poble es van establir després de l'Edat Mitjana. Més tard, el 1439 es menciona com a Mesechan i el 1449 com a Mezewchany.
El lloc va guanyar un cert protagonisme quan el 18 de setembre de 2001, l'aleshores canceller alemany Gerhard Schröder volia visitar la tomba del seu pare, el caporal Fritz Schröder, mort el 4 d'octubre de 1944 amb 32 anys a prop de la ciutat de Turda (Thorenburg). Degut als fets de l'11 de setembre de 2001 (atac al World Trade Center i al Pentàgon) la visita va ser cancel·lada. L'agost del 2004 Gerhard Schroeder, acompanyat del president romanès Ion Iliescu va visitar el cementiri del poble on estaven enterrats a la fossa comuna altres vuit soldats.

## Referències

* ↑ Ceanu Mare bei arcanum.hu.
* ↑ Reisehandbuch Siebenbürgen. ISBN 3-8083-2019-2.
* ↑ Ceanu Mare. Arxivat 2021-09-19 a Wayback Machine. Institute Of Archaeology (rumänisch) abgerufen am 17. setembre 2017.
* ↑ Bild des Massengrabs in dem auch Fritz Schröder liegt Arxivat 2017-09-18 a Wayback Machine. bei ziuadecj.realitatea.net abgerufen am 17. setembre 2017.
* ↑ Interview mit Zeitzeugen bei Realitatea TV, am 18. setembre 2011 auf YouTube, abgerufen am 17. setembre 2017.
* ↑ Ceanu Mare bei Onlineprojekt Gefallenendenkmäler.
# Llista d'alcaldes de la Bisbal del Penedès

L'Alcalde de La Bisbal del Penedès és la màxima autoritat política de l'Ajuntament de la Bisbal del Penedès. D'acord amb la "Ley Orgánica 5/1985", de 19 de juny, del "Régimen Electoral General" (actualment en vigor) l'alcalde és elegit per la corporació municipal de regidors, que al seu torn són elegits per sufragi universal pels ciutadans de la Bisbal del Penedès amb dret a vot, mitjançant eleccions municipals celebrades cada quatre anys. En la mateixa sessió de constitució de la Corporació es procedeix a l'elecció de l'Alcalde, podent ésser candidats tots els regidors que encapçalen les corresponents llistes. És proclamat electe el candidat que obté la majoria absoluta dels vots. Si cap d'ells obté aquesta majoria és proclamat Alcalde el regidor que encapçala la llista més votada. El tractament protocol·lari per a qualsevol alcalde de Catalunya és Il·lustríssim Senyor. L'actual alcaldessa de La Bisbal del Penedès és Agnès Ferré, des de l'any 2015.
Alcaldes de la Bisbal del Penedès en temps de democràcia:
| Núm. | Alcalde | Inici mandat | Fi mandat | Partit polític |
| 1 | Joan Poch Ferré | Abril 1979 | Maig 1983 | Asocación de Independientes de la Bisbal |
| 2 | Ramon Rovira Guasch | Maig 1983 | Juny 1987 | Asociación Democrática de la Bisbal |
| 3 | Heribert Ventosa Guasch | Juliol 1987 | Juny 1991 | Associació Democràtica de la Bisbal |
| 4 | Joan Poch Ferré | Juny 1991 | Maig 1995 | Convergència i Unió |
| 5 | Joan Poch Ferré | Juny 1995 | Juny 1999 | Convergència i Unió |
| 6 | Joan Poch Ferré | Juliol 1999 | Maig 2003 | Convergència i Unió |
| 7 | Joan Poch Ferré | Juny 2003 | Març 2005 | Convergència i Unió |
| 8 | Agnès Ferré i Cañellas | Març 2005 | Març 2007 | Convergència i Unió |
| 9 | Josep Maria Puigibet i Mestre | Juny 2007 | Juny 2015 | Esquerra Republicana de Catalunya |
| 10 | Agnès Ferré i Cañellas | Juny 2015 | Actualitat | Convergència i Unió |

## Referències

* ↑ Municat. Històric d'alcaldes en democràcia (Municat). Municat.
# Monestir de Nicula

El monestir de Nicula és un important centre de pelegrinatge al nord de Transsilvània. Es troba al poble de Nicula, al comtat de Cluj, als voltants de Gherla.
Una tradició no confirmada sosté que el monestir es va establir al segle XIV. La primera menció documental data de 1552, quan era un jaciment ortodox oriental. Una referència de 1659 assenyala que el monestir estava vacant. Es va fer grecocatòlica a finals del segle xviii, just després de la creació d'aquella església, i va ser dedicada a sant Nicolau. A la mateixa època es va produir una reestructuració radical, com ho testimonien una església de fusta de 1695, un iconòstasi de 1694 i una campana de 1696.
Antic lloc de pelegrinatge grecocatòlic, l'església del monestir va albergar al llarg del temps la famosa icona pintada l'any 1681 per l'artesà Luca d'Iclod. Segons un informe d'oficials austríacs, la icona havia estat vessant llàgrimes entre el 15 de febrer i el 12 de març de 1699. El 1713 el governador de Transsilvània Segimon Kornis va portar la icona a la residència noble del castell de Kornis a Benediugu Dejului, des d'on va arribar a Cluj.

## Història

El papa Climent XIII va concedir l'any 1767 la indulgència plenària als pelegrins grecocatòlics que viatjaven al monestir del poble de Nicula durant les festes marianes del 15 d'agost (Assumpció de la Mare de Déu) i del 8 de setembre (Nativitat de la Mare de Déu). L'any 1774 hi vivia un sol monjo. L'església de pedra del monestir es va construir al costat de l'església de fusta construïda anteriorment, entre 1875 i 1879, a càrrec de la diòcesi de Gherla. Dues agulles de 25 metres es van afegir l'any 1905. L'any 1928 el papa Pius XI va concedir a aquest santuari monàstic grecocatòlic l'estatus de santuari marià. L'any 1938 es va substituir l'iconòstasi, el mobiliari data de 1913, els murs es van reparar l'any 1925 i l'any 1925 es va construir un altar d'estiu. Hi ha una casa d'hostes de 1899, un espai per a pelegrins (1913-1920, 1927) i una residència de monjos (1926). L'església de fusta va cremar l'any 1973 i se'n va introduir una altra, datada al segle xviii.
A través de l'escola d'artesans d'icones del monestir de Nicula, Transsilvània va entrar en la tècnica de la pintura del vidre, originada a Bohèmia, Àustria i Baviera, zones on la tradició de la fabricació de vidre es va entrellaçar amb la religiositat popular catòlica.
El 1948, quan l'Església grecocatòlica va ser il·legalitzada pel naixent règim comunista, el monestir va ser confiscat per les autoritats i transferit a l'Església ortodoxa romanesa, que continua tenint-lo i utilitzant-lo.

## Referències

* 1 2 3 4 Adrian Andrei Rusu, Dicționarul mănăstirilor din Transilvania, Banat, Crișana și Maramureș, p. 183. Cluj-Napoca: Editura Presa Universitară, 2000, ISBN 978-973-809-570-0
* 1 2 3 4 5 Robert Born: Nicula, in: Joachim Bahlcke, Stefan Rohdewald, Thomas Wünsch, Religiöse Erinnerungsorte in Ostmitteleuropa, Akademie Verlag 2013, pp. 209-222

## Enllaços externs

* (en romanès) Lloc web oficial
# Potaissa (castrum)

Potaissa era un castrum de la província romana de Dàcia, situat a l'actual Turda (Romania).

## Història

Els dacis van establir una ciutat que Ptolemeu en la seva Geografia anomena Patreuissa, que probablement és una corrupció de Patavissa o Potaissa, sent aquesta última més freqüent. Va ser conquerida pels romans, que van mantenir el nom de Potaissa, entre els anys 101 i 106 dC, durant el govern de Trajà, juntament amb parts de la Dàcia de Decèbal.
El nom de Potaissa es registra per primera vegada en un mil·liari romà descobert el 1758 a la propera comuna d'Aiton.
El milliarium d'Aiton és una antiga fita romana que data del 108 dC, poc després de la conquesta romana de Dàcia, i que mostra la construcció de la carretera de Potaissa a Napoca, per demanda de l'emperador Trajà. Indica la distància de 10 per 10.000 peus (14.800 m) (PMX) fins a Potaissa. Es tracta de la primera atestació epigràfica dels assentaments de Potaissa i Napoca a la Dàcia romana.
La inscripció completa és: "Imp (erator) / Caesar Nerva / Traianus Aug (ustus) / Germ (anicus) Dacicus / pontif (ex) maxim (us) / (sic) pot (estate) XII co (n) s (ul) V / imp (erator) VI p (ater) p (atriae) fecit / per coh (ortem) I Fl (aviam) Vlp (iam) / Hisp (anam) mil (liariam) c (ivium) R (omanorum) eq (uitatam) / a Potaissa Napo / cam / m (ilia) p (assuum) X ". Es va registrar al Corpus Inscriptionum Latinarum, vol. III, el 1627, Berlín, 1863.
Aquest mil·liari es coneix que fou construïda per Cohors I Hispanorum miliaria.
El castrum també es va anomenar Potaissa i es va convertir en municipium i després colònia. Potaissa va ser el camp de base de la Legio V Macedonica del 166 al 274.
Les mines de sal de Potaissa es van treballar a la zona des de la prehistòria.

## Referències

* ↑ Lazarovici et al. 1997, pp. 202–3 (6.2 Cluj in the Old and Ancient Epochs)
* ↑ ARCHAEOLOGICAL REPERTORY OF ROMANIA.

## Vegeu també

* Porolissum
* Napoca (castrum)
* Apulum (castrum)
* Dacia romana
* Història de Romania

## Enllaços externs

* Castra romana de Romania: Google Maps / Earth Arxivat 2012-12-05 at Archive.is
# Estat de Tabasco

Estat de Tabasco (en castellà: Estado de Tabasco) és un dels 31 estats de Mèxic. Limita a l'oest amb Veracruz, al nord-est amb Campeche, a l'est amb Guatemala (departament de Petén), i al nord amb el Golf de Mèxic. Tabasco està situat a la part nord de l'Istme de Tehuantepec. Està dividit en 17 municipis.
Tabasco, segons dades de l'Instituto Nacional de Estadística y Geografía (INEGI) de Mèxic, tenia el 2015 una població de 2.395.272 habitants. Té una superfície de 24.731 km². El clima és humit i amb una temperatura mitjana anual de 27 graus centígrads. Les principals activitats econòmiques, que conjuntament representen el 73% del PIB de l'estat, són: la mineria petroliera (58.1%), comerç (8.3%) i serveis immobiliaris (6,6%).
Tabasco significa, en Nàhuatl, lloc on la terra està humida. És un territori cobert d'espessos boscos i selva, amb rius cabalosos i zones lacustres. A Tabasco s'hi van desenvolupar dues cultures: la civilització olmeca i la maia, amb la fundació de grans ciutats com Comalcalco i Pomoná. El primer contacte amb els castellans el van tenir el 1518, amb una expedició capitanejada per Juan de Grijalva. El segon va ser el 1519, amb una expedició capitanejada per Hernán Cortés que es va imposar en el seu enfrontament amb els pobles indígenes gràciés a l'ús dels cavalls i l'artilleria. Els segles següents estaran marcats per l'establiment dels conqueridors castellans i els enfrontaments amb els pirates anglesos. Amb l'assoliment de la independència, Mèxic es va convertir en una república federal i Tabasco va passar a ser uns dels estats federals reconeguts a la constitució de 1824. La capital política és la ciutat de Villahermosa.

## Referències

* ↑ Larrocha, 2010, p. 95.
* ↑ «Istmo de Tehuantepec». Explorando México. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «[url=https://tabasco.gob.mx/municipios Municipios de Tabasco]». Gobierno del Estado de Tabasco. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «Panorama sociodemográfico de Tabasco 2015». Instituto Nacional de Estadística y Geografía (INEGI). [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «Información económica y estatal: Tabasco». Gobierno de México (Secretaría de Economía). [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ Larrocha, 2010, p. 95-98.
* ↑ «Tabasco». INAFED Instituto para el Federalismo y el Desarrollo Municipal. SEGOB Secretaría de Gobernación. Arxivat de l'original el 4 de gener 2014. [Consulta: 15 gener 2017].

## Bibliografia

* Larrocha, Svetlana. El mundo maya reconstruído. Mérida (Mèxic): Dante, 2010. ISBN 9789706054524.