OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miejsce na ziemi

Miejsce na ziemi (en polonès Un lloc a la terra) és una pel·lícula polonesa de drama psicològic dirigida per Stanisław Różewicz i estrenada el 1960. Va formar part de la selecció oficial al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1960.

## Argument

Andrzej, de 17 anys, es rebel·la contra l'ambient de casa. Roba una moto, és condemnat i va diverses vegades al centre de detenció de menors. Després de la mort de la seva mare, se'n va amb el seu oncle que és pescador. Ajuda a reparar el tallador de peix, però com a conseqüència de la seva imprudència, la barca es destrueix i les xarxes són robades.

## Repartiment

* Stefan Friedmann − Andrzej
* Bolesław Płotnicki − Gustaw Studziński, oncle d'Andrzej
* Kazimierz Fabisiak − Pescador Edmund
* Piotr Połoński − Pescador Aleksander
* Stanisław Daczyński − Director del correccional
* Jadwiga Andrzejewska − Hela, mare d'Andrzej
* Barbara Halmirska − veïna Andrzeja
* Janusz Kłosiński − amo de la posada "Pod Dębem"
* Krystyna Cierniak −
* Jan Kociniak −
* Andrzej Jurczak −
* Ryszard Pietruski −

## Referències

* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1960 al web del Festival

## Enllaços externs

* Miejsce na ziemi a Filmweb
* na ziemi a Filmpolski
* imatges de Miejsce na ziemi a Fototeka film zdjęcia
* Fragment de la pel·lícula Miejsce na ziemi a Repozytorium Cyfrowe Filmoteki Narodowej
# Amanda Campodónico

Amanda Campodónico (Rosario, província de Santa Fe, 17 de novembre de 1879 − Buenos Aires, 11 d'abril de 1933) va ser una cantant lírica mezzosoprano argentina.

## Biografia

Va iniciar els seus estudis a Rosario sota la tutela de José María Escalante. El 1897 es va mudar a Itàlia becada pel govern nacional per a estudiar cant a Milà amb Alejandro Guangue.
Al mes de gener d'aquest mateix any debutava en el Gran Teatre del Liceu de Barcelona amb l'òpera La Gioconda, d'Amilcare Ponchielli, i després hi cantava Tannhäuser, de Wagner, i Sanson i Dalila, de Camille Saint-Saëns, sota la direcció del seu mateix autor. Al febrer participava a Sitges en l'estrena de l'obra La fada, d'Enric Morera i Jaume Massó, el manifest musical del Modernisme català.
Va continuar la seva formació europea a Brussel·les de 1897 fins a 1899 amb Enrique Warnosten; a Roma amb C. Cotogui; a Nàpols amb J. C. Carrell, destacant per les seves bones qualificacions.
Va arribar a ocupar el lloc de primera línia entre les dives de l'art líric de la seva època en els teatres més importants de Rússia, Espanya i Itàlia. El 1906 es va presentar en el Teatre Mariïnski de Sant Petersburg.
De tornada a l'Argentina es dedicà a la docència en el Conservatori Williams de Buenos Aires, on tingué alumnes com Hina Spani, per exemple. L'11 d'abril de 1914 s'acomiadà dels escenaris en el Teatro El Círculo, de Rosario, amb la sala plena.

## Honors

El 28 de març de 1958, per decret ordenança núm. 21.876, el Comissionat Municipal de la Ciutat de Rosario va establir el nom d'Amanda Campodónico per a un carrer de la ciutat.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana: apéndice. (en castellà). Madrid: Espasa-Calpe, cop. 1930-1933. ISBN 84-239-4579-0.
* ↑ «Campodónico, Amanda» (en castellà). AutoresAR. La base de datos de autores de Argentina. [Consulta: març 2023].
* ↑ «La Gioconda». Annals del Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ «Samson et Dalila». Annals del Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ Maynés Gutiérrez, Verónica. «Cartell de l’òpera La fada». Museus de Sitges, 01-03-2022. [Consulta: març 2023].
* ↑ «Catalunya». La Veu de Catalunya, núm. 06, 07-02-1897, pàg. 6.
* ↑ «Campodónico Amanda» (en castellà). www.callesderosario.com.ar. [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ «Diario La Capital». , 12-04-1914.
* ↑ «Decreto - Ordenanza Nº 21876/1958» (en castellà). www.rosario.gov.ar. [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ «Calle Amanda Campodonico, Rosario, Santa Fe S2009 FSA - CodePostalMonde.com». [Consulta: 2 març 2023].
# Astyanax symmetricus

Astyanax symmetricus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis' in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hotel Colon (Argentona)

L'Hotel Colon és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici que consta de planta baixa, dos pisos i soterrani. Originàriament a la primera planta hi havia habitacions d'hotel que fa anys que està tancat.
La planta baixa té un gran saló amb vidrieres a carrer. Es conserva sense grans modificacions des de la seva construcció, excepte el terra que es va canviar.
En el projecte inicial estava previst fer una torra en el xamfrà que finalment no es va construir.

## Referències

* 1 2 3
# Unitat perifèrica d'Atenes Septentrional

L'Atenes Septentrional (Περιφερειακή Ενότητα Βορείου Τομέα Αθηνών, Perifereiakí Enótita Voreíou Toméa Athinón) és una unitat perifèrica de l'Àtica, a Grècia. La seua capital és el municipi de Kifissià i el més populós és el de Khalandri.

## Geografia

La unitat perifèrica d'Atenes Septentrional es troba geogràficament localitzada a la part més nord-oriental de la perifèria de l'Àtica, limitant al nord, est i oest amb la unitat perifèrica de l'Àtica Oriental i al sud amb la unitat perifèrica d'Atenes Central. L'Atenes Septentrional s'estén per la conca de l'Àtica i està envoltada pels monts Parnes, Pentèlic, Himet i Tourkovounia, amb una superfície total de 138,78 quilòmetres quadrats (km²).
L'Atenes Septentrional, administrativament subdividida en 12 municipis, forma part de l'àrea metropolitana d'Atenes, com quasi tota la perifèria de l'Àtica.

### Municipis

Unitat perifèrica d'Atenes Septentrional (2021) :

## Història

La unitat perifèrica d'Atenes Septentrional fou creada l'1 de gener de 2011 pel programa Cal·lícrates com a escissió successora de l'antiga prefectura d'Atenes, dissolta aleshores.

### Històric de Vice-governadors

* Kóstas Maniátis (2011-2014)
* Giórgos Karaméros (2014-2019)
* Loukía Kefalogiánni (2019-present)

## Referències

* ↑ «Μόνιμος Πληθυσμός - ELSTAT». [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «ΦΕΚ A 87/2010, Kallikratis reform law text» (en grec). Government Gazette.
* ↑ «Περιφέρεια Αττικής, Αντιπεριφερειάρχες Περιφέρειας Αττικής». Arxivat de l'original el 2013-09-14. [Consulta: 26 gener 2013].

## Enllaços externs

* Σύνδεσμος Βορείου Τομέως
* https://www.kathimerini.gr/society/562209442/elstat-ta-apotelesmata-tis-apografis-toy-nomimoy-plithysmoy-stin-ellada/
# El mar es azul

El mar es azul és una pel·lícula espanyola de drama psicològic del 1989 dirigida per Juan Ortuoste i produïda per Javier Rebollo de Lan Zinema, S.L..

## Argument

Basada en una història del propi Ortuoste. Fernando és un violinista torna a Bilbao després de viure molts anys a Praga amb la seva esposa txeca Jarka. Després de la trobada amb Miguel, un amic de la seva joventut, es comporta de manera estranya, cosa que fa que Jarka intenti esbrinar coses del seu passat.

## Repartiment

* Josef Abrhám: Milan
* Mikel Albisu
* Jitka Asterová: Martina
* Féodor Atkine: Fernando
* Klara Badiola Zubillaga: Clara
* Mariví Bilbao: ama
* Juan Diego: Miguel
* Elena Irureta:
* Julio Maruri: Syrovy
* Libuse Safránková: Jarka

## Producció

Rodada a Praga i Bilbao, ha rebut subvencions del Ministeri de Cultura d'Espanya i del departament de cultura del govern basc. El doblatge i les mescles es van fer a Madrid. Fou estrenada al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1989.

## Referències

* ↑ El mar es azul a Auñamendi Eusko Entzilklopedia
* ↑ Una mirada a «El color del mar» a través del celuloide, bilbao.eus
* ↑ La película vasca “Días de humo” de Eceiza, decepciona en San Sebastián. Magnapax,¿cine del futuro?, La Vanguardia, 21 de setembre de 1989
# Estació FEVE

Mapa línia Olot-Girona :
L'Estació FEVE és una antiga estació del ferrocarril de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. Es va construir per donar servei a la Línia Olot-Girona que era explotada per Companyia del Ferrocarril d'Olot a Girona.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular i coberta de teula plana a dos vessants amb el carener paral·lel a les façanes principals. Les quatre façanes presenten les parets arrebossades i pintades marcant línies horitzontals imitant l'especejament de la pedra. Són rematades amb ràfecs suportats per bigues de fusta. Uns senzills elements decoratius a manera de trencaaigües, diferenciats per un canvi de color, es troben a la part superior de les obertures, cantonades i façanes. Al costat de l'edifici principal es conserva un petit cos de serveis que presenta les mateixes característiques constructives que l'edifici principal. Adossat a ell hi ha un cos annex que desvirtua el conjunt.

## Història

L'estació de Salt forma part de l'antiga línia del tren d'Olot a Girona. Va ser inaugurada el 14 de novembre de 1911 i la van tancar definitivament el 16 de juliol de 1969. Al llarg de tot el recorregut hi havia 10 estacions i 12 baixadors. Les estacions entre Amer i Girona tenen un criteri constructiu anàleg d'unitat i jerarquia, però en les etapes successives fins a Olot els edificis són diferents. La localització de la parcel·la on se situava l'estació definia un carrer d'accés que duia el seu nom i molt sovint donava peu a un canvi de direcció del creixement urbà. En el cas de Salt, el traçat rectilini de la via anava quasi paral·lel al de la carretera d'anglès i generà el creixement cap a aquesta banda. Originàriament es localitzà a la banda nord de la via, al costat del veïnat. Més modernament s'ha construït al vessant sud. El traçat de la via es convertirà en avinguda d'unió entre Salt i Girona.

## Referències

* 1 2
# Astyanax tumbayaensis

Astyanax tumbayaensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Miquelarena, A. M. & R. C. Menni. 2005. Astyanax tumbayaensis, a new species from northwestern Argentina highlands (Characiformes: Characidae) with a key to the Argentinean species of the genus and comments on their distribution. Rev. Suisse Zool. v. 112 (núm. 3): 661-676.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Estació central d'Umeå

L'Estació central d'Umeå (Umeå centralstation o Umeå C en suec) és una estació de ferrocarril d'Umeå (Suècia).
L'estació va ser dissenyada per l'arquitecte Folke Zettervall i construïda entre 1895 i 1896. En 2001 va ser declarada byggnadsminne, o monument del patrimoni nacional suec. L'àrea en la qual es troba l'estació es va començar a remodelar en juliol de 2010. L'estació va estar tancada des del 7 d'agost de 2010 fins a l'1 de juny de 2011, i mentrestant, els serveis ferroviaris van passar a la nova Estació d'Umeå Est.

## Referències

* 1 2 «Järnvägsstationen» (en suec). Västerbottens museum. Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ «Ombyggnaden av stationsområdet har påbörjats» (en suec). Municipio de Umeå. Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ «Umeå Central byggs om — tåg, buss och bil påverkas» (en suec). Municipio de Umeå. Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 3 maig 2014].
# Amblyceps foratum

Amblyceps foratum és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes. Adult, pot atènyer fins a 8,5 cm de longitud total. Nombre de vèrtebres: 38-41.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical. Es troba a Àsia: nord de la Malàisia peninsular, Tailàndia i Cambodja.

## Observacions

És capaç d'infligir una picada dolorosa, i amb molta inflor, amb les seues espines dorsals i pectorals.

## Referències

* 1 2 3 Ng, H. H. i M. Kottelat, 2000: A review of the genus Amblyceps (Osteichthyes: Amblycipitidae) in Indochina, with descriptions of five new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 4): 335-348.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 1985. Fresh-water fishes of Kampuchea. Hydrobiologia 121:249-279.

## Bibliografia

* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230
# Karel Čech

Karel Čech (de nom real Karel Antonín Tausík (Prčice (Bohèmia Central), 9 de maig, 1844 – Vinohrady (barri de Praga), 28 de novembre, 1913) va ser un cantant d'òpera i concert txec de la corda de baix. Com a cantant va participar en les estrenes de diverses òperes de Bedřich Smetana al Provisional i posteriorment al Teatre Nacional de Praga. El seu germà gran va ser el director de l'Orquestra Nacional del Teatre, Adolf Čech.

## Biografia
### Joventut

Karel Antonín Tausík va néixer en el si d'una família amb inclinacions musicals. Igual que el seu germà Adolf, també va rebre la seva educació musical del seu pare. Va anar a Praga per estudiar medicina a la Universitat Charles-Ferdinand, però aviat va abandonar els seus estudis i es va incorporar al Teatre Švestkov com a estudiant, i en els anys següents va canviar a altres escenes de cant.

## Carrera

El 1868, gràcies a la intervenció de Bedřich Smetana, es va comprometre amb la companyia d'òpera del Teatre Provisional de Praga sota la direcció del director de teatre Jan Nepomuk Maýr, on va debutar com l'inquisidor Almamen a l'òpera Lejl de Karel Bendl. Després va treballar amb èxit al Teatre Provisional, començant el 1870 com a primer baix, durant la dècada de 1870, fins que va emmalaltir d'una malaltia de les cordes vocals el 1881. Malgrat l'extensa convalescència i la cirurgia de les cordes vocals a Viena, el director Mayr va acomiadar-lo del teatre. Va treballar breument com a dependent a la redacció del diari Národní listy, però l'any 1882 va ser contractat de nou pel teatre. Va acabar oficialment la seva carrera de cantant el 1890.
En els anys següents, va treballar com a organista i regenschorer a la basílica de Santa Ludmila a Vinohrady i com a professor de música a les escoles de gramàtica de Praga.

## Mort

Karel Čech va morir el 28 de febrer de 1913 a Královské Vinohrady (barri de Pragaals 79 anys. Va ser enterrat al cementiri de Vinohrad.

## Treballs

* Durant la seva carrera, va interpretar desenes de diferents papers de cantant d'òpera. Entre d'altres. Va actuar en diverses estrenes de les òperes de Bedřich Smetana: el 1874 al Teatre Provisional com el guarda de caça Mumlal a Dvou vdovách, el 1878 al Teatre Provisional en el paper del Pare Paloucký a Polibek i el mateix any al paper de Bonifác a Tajemství, i al Teatre Nacional d'Ošbuva. També va actuar en estrenes d'òperes d'altres compositors txecs, entre ells Antonín Dvořák, Karel Bendl i Karel Kovařovic.

## Referències

* ↑ Archivní katalog. katalog.ahmp.cz [online]. [cit. 2024-01-15]. Dostupné online.
* 1 2 Čech, Karel - ČESKÁ DIVADELNÍ ENCYKLOPEDIE. encyklopedie.idu.cz [online]. [cit. 2024-01-15]. Dostupné online.
* ↑ Ú, Akademie klasické hudby, z. Karel Čech (1844–1913) | Jmenný rejstřík | Antonín Dvořák. https://www.antonin-dvorak.cz [online]. [cit. 2024-01-15]. Dostupné online.

## Bibliografia

* Dalibor: una revista per a totes les branques de l'art musical. A Praga: Mojmír Urbánek, 14.01.1883, 5(2), p. Disponible en línia
* NOVAK, Ladislav. La Vella Guàrdia del Teatre Nacional: drama - òpera - ballet. Praga: José. R. Vilímek, 1944, pàg. 283. Disponible en línia
# Entrada a Can Jalpí

L'Entrada a Can Jalpí és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquesta edificació fa de porta d'entrada de la finca de Can Jalpí, d'aquí fins a la casa-castell hi ha un passeig de plàtans. El seu estil correspon al mateix de l'edificació central, està fet com un castell. Té una part central oberta amb un arc rebaixat que fa de porta, i a cada costat hi ha una torre, aquestes torres estan emmerletades i acaben amb dues torretes circulars a dalt, en la part central hi ha una torre rectangular amb l'escut de la casa.
# Cuito Cuanavale

Cuito Cuanavale és un municipi de la província de Cuando Cubango (Angola). Té una extensió de 35.610 km² i 38.836 habitants. Comprèn les comunes de Cuito Cuanavale, Longa, Lupire e Baixo Longa. Limita al nord amb el municipi de Luchazes, a l'est amb el municipi de Mavinga, al sud amb el municipi de Nancova i a l'oest amb els municipis de Menongue i Chitembo.

## Importància històrica

Durant la Guerra Civil angolesa la ciutat va estar en territori controlat per UNITA, però el govern de Luanda la va mantenir sota el seu poder.
Va ser durament atacada per tropes sud-africanes i d'UNITA en 1988 i defensada per l'exèrcit angolès i després pel cubà, en menor mesura per la SWAPO. S'hi va lliurar la batalla de Cuito Cuanavale, la major de la història d'Àfrica subsahariana. La ciutat fou assetjada pels sud-africans, però finalment va continuar a poder del govern. Les SWAPO mai van estar prop de Cuito Cuanavale.
La batalla de Cuito Cuanavale va ocórrer el 23 de març de 1988 i el seu desenllaç amb l'ajuda dels internacionalistes cubans al comandament de Leopoldo Cintra Frías va suposar l'ensulsiada de les llavors forces militars de l'apartheid de Sud-àfrica, i les va obligar iniciar converses quatripartites que va portar a la signatura de l'acord de Nova York que va suposar la independència de Namíbia.
El president del Consell d'Estat i de Ministres de Cuba, General de l'Exèrcit Raúl Castro Ruz, va presidir, el dilluns, a la sala Universal de les Forces Armades Revolucionàries (FAR), a l'Havana, l'acte político-cultural commemoratiu a la batalla de Cuito Cuanavale, recordant l'important paper exercit per Cuba en una etapa important de l'alliberament nacional, empresa pel Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (MPLA). Aquesta batalla va decidir la destinació, no sols d'Angola, sinó també de Namíbia, Zimbabwe i de Sud-àfrica, va ser favorable a les forces conjugades d'Angola i Cuba.

## Referències

* ↑ Cuito Cuanavale al web del cens d'Angola
* ↑ Varis, Historia de la Guerra — The Times (Atles), La esfera de los libros, Madrid, 2006, ISBN 84-9734-505-3
* ↑ Bill i Andrea Revilio, Namibia, New Holland (publishers) Ltd, Colònia, revisió en castellà de 1999, ISBN 3-8290-1097-4
* ↑ Discurso del Presidente José Eduardo aplaudido en Cape Town, Angola Press
* ↑ Presidente Raúl Castro preside acto conmemorativo de la Batalla de Cuito Cuanavale, Angola Press
# Estació d'Aeropuerto de Jerez

L'estació d'Aeropuerto de Jerez és una estació ferroviària situada en el municipi espanyol de Jerez de la Frontera, en la província de Cadis, comunitat autònoma d'Andalusia. Té serveis de Mitjana Distància. Forma part també de la línia C-1 de Rodalies Cadis.
Es troba en el punt quilomètric 99,7 de la línia Alcázar de San Juan-Cadis a 29,29 metres d'altitud molt a prop de l'antiga estació de La Parra. El quilometratge toma com a punt de partida la ciutat de Sevilla, ja que aquest traçat està unit a la línia Sevilla-Cadis posteriorment integrada per Adif en la ja mencionada línia Alcázar de San Juan-Cadis. El tram és de via doble i està electrificat des del 4 de desembre de 2012 cap Jerez de la Frontera i de via única fins finals del 2013 cap Lebrija encara està oberta provisionalment un tram d'alta velocitat des del 7 de juliol de 2013.

## L'estació

L'estació va ser inaugurada el 7 de setembre de 2011 per a fer servici a l'aeroport de Jerez. Compta amb dues andanes laterals cubertes de 200 metres de longitud i de quatre vies, dues d'elles sense accés a andana. Té rampes i ascensors que faciliten l'accés al recinte, panels informatius, torniquetos d'accés y màquina dispensadora de bitllets. En total el cost de les obres que van incluir el muntat d'un quilòmetre addicional de doble via electrificada va aconseguir els 11,3 milions d'euros.

## Ús

Actualment l'estació s'està fent servir molt per sota del esperat a causa de la pobre coordinació d'horaris entre ferrocarrils y vols.
De fet, la majoria d'usuaris viatgen de l'estació a Sevilla o viceversa fent servir serveis de mitjana distància.

## Servicis ferroviaris

Els trens de Media Distancia que uneixen Sevilla amb Cadis, des de l'1 de juny de 2013, tenen setze parades de dilluns a divendres i dotze dissabte i diumenge en l'estació.
| Línia MD | Trens | Origen/Destí | Destí/Origen |
| 65 | MD | Sevilla | Cadis |
| Línia Rodalies Cadis | Trens | Origen/Destí | Següent estació: | Destí/Origen |
| C-1 | Rodalies | TERMINAL | Jerez de la Frontera | Cadis |