OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de Figueres

L'església de Sant Pere de Figueres és una església parroquial, majoritàriament d'estil gòtic, situada a la plaça de Sant Pere de Figueres.

## Descripció

Es un edifici religiós d'origen gòtic. La façana és molt simple amb rosassa i timpà contemporani. L'interior presenta una sola nau, amb capelles que ocupen els contraforts laterals. Té un cimbori octogonal i un campanar reconstruït tipus fortificació, l'absis principal i dos laterals, un dels quals és sagrari i l'altre, sagristia. En el lateral exterior dret hi ha un pòrtic amb tres arcs apuntats, de factura posterior. La il·luminació natural s'aconsegueix per dues rosasses en els braços del creuer, i la de la nau; i pels vitralls de l'absis central.

## Història

La primera menció és de 1020 i al seu voltant s'hi va bastir el nucli medieval de Figueres. Probablement es va construir sobre una primitiva església paleocristiana. Del temple romànic inicial (segles X-XI), en queden restes dels murs de la cara nord amb una espitllera a l'esquerra de la nau, al peu del campanar. En el segle xiv s'aixeca, sobre l'edifici romànic, el temple gòtic. Aquest nou edifici arribava fins a l'actual creuer i era d'una sola nau amb voltes de creueria i contraforts, sense creuer ni girola.
El 1578 es va reconstruir la façana, d'estil neoclàssic, en la qual destaca un gran ull de bou que dona llum a tota la nau. Posteriorment ha sofert nombroses ampliacions (el 1678 es començà la capella dels Dolors, al costat nord) i modificacions. En el segle xviii l'antiga capçalera gòtica fou substituïda per un creuer i un absis poligonal. L'any 1895 es va construir la cúpula segons un projecte de l'arquitecte Josep Azemar i Pont.
Durant la Guerra Civil espanyola l'església patí importants destruccions (incendis i enderrocs). L'any 1941 Amadeo Llopart, Enric Mora i Josep Maria Sagarra, de Barcelona, varen fer el projecte per la restauració del temple. Entre 1941 i 1948 es va reconstruir amb carreus de pedra, el creuer coronat pel cimbori octogonal, seguint l'estil gòtic de l'antiga nau, aconseguint així un conjunt unificat, sobri i monumental. Del temple gòtic original es conserva la nau amb les voltes de creueria i els contraforts.

### Salvador Dalí i el mil·lenari del temple

A Sant Pere de Figueres fou batejat Salvador Dalí, i també s'hi celebrà el seu funeral. Són detalls, els del vincle del geni figuerenc amb la seva església, que amb motiu del mil·lenari (1020-2020) van quedar reflectits en el monument Agnus Dei-El meu nom és Salvador, dedicat a l'efemèride. És obra de l'artista gironina Duaita Prats i es troba col·locada en una de les naus laterals, la dedicada a Santa Úrsula i les Onze Mil Verges, que dona accés al campanar.

## Referències

* 1 2 3 4
* ↑ Bernils, Josep M. «Una escultura per al Mil·lenari de Sant Pere». Hora Nova, 02-11-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Història de Sant Pere de Figueres Arxivat 2007-07-31 a Wayback Machine.
# Santa Maria del Vilosell

L'església de Santa Maria es troba a la part alta del nucli del Vilosell. És un edifici d'origen romànic però que ha sofert múltiples transformacions al llarg dels temps, entre les quals hi ha la desaparició de l'absis semicircular primitiu i el trasllat de l'accés del mur de migdia al mur de ponent. És d'una sola nau coberta amb volta de canó lleugerament apuntada amb l'afegit de capelles a banda i banda. Podem diferenciar aquesta part més antiga, d'un moment romànic, de la més recent, barroca, ja que es tracta de volta de canó i arcs torals. Als peus s'hi bastí el cor. Al costat de l'evangeli hi ha la capella del santíssim amb un gran mural pintat després de la guerra civil (1936-1939) per un artista de la Granadella. El parament murari és a base de carreus de pedra ben escairats i de grans dimensions deixats a la vista. En la restauració s'ha recuperat l'arquivolta exterior de la portalada original que resta tapada amb una vidriera. Pel que fa a la façana exterior, respon a la segona campanya constructiva del segle xviii. La façana és força austera, llisa totalment a excepció de l'entrada. Es tracta d'una porta d'arc de mig punt amb falses pilastres acanalades, sobre seu un entaulament mixtilini que està rematat amb un nínxol que reprodueix l'estructura de la portada amb la figura de la Verge. Té una torre campanar de secció poligonal a la part dreta dels peus. Les cobertes són a dues aigües de teula àrab.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «ESGLÉSIA DE SANTA MARIA DELS ÀNGELS». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 7 novembre 2013].
# Santa Quitèria (Toràs)

L'església parroquial de Santa Quiteria, a Toràs, a la comarca de l'Alt Palància a Castelló, és un lloc de culte declarat de manera genèrica Bé de Rellevància Local, en la categoria de Monument d'interès local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi autonòmic 12.08.131-002.

## Descripció

Es tracta d'un temple pertanyent a la Diòcesi de Sogorb-Castelló, que pertany a l'arxiprestat de Sant Antoni Abat, amb seu a Xèrica.
L'edifici és del segle xviii, construït sent bisbe En Lorenzo Gómez de Haedo (1784-1809) i està dedicat a Santa Quitèria patrona de Toràs. Construït seguint les pautes de l'estil acadèmic, utilitza com a materials el maó, i presenta una façana que s'estructura sobre la línia de la teulada, i l'accés a l'interior del temple es realitza a través d'una porta amb llinda.
Va estar en els seus primers anys vinculada a la parròquia de Begís, de la qual aconsegueix l'emancipació en 1868.
El temple presenta torre campanar que se situa als peus d'aquest, en el costat de l'epístola, en el qual se situa també un rellotge. La seva construcció segueix la línia de la resta del temple, utilitzant novament com a material el maó, i la maçoneria. Presenta dos cossos, sent el segon el destinat a les campanes, que presenta com a rematada un cupulí.
La coberta exterior del temple és a dues aigües, mentre que interiorment la coberta és una volta de canó, amb llunetes (que afegeixen il·luminació a més de les vidrieres que el temple presenta); mentre que la sagristia té coberta plana.
L'interior presenta planta rectangular d'una sola nau i cinc crugies, separades per suports de murs i pilastres, que es decoren amb capitells jònics que donen lloc a arcs de mig punt al llarg de la nau.
No es pot dir que existeixin capelles laterals, encara que sí que s'observa la presència en els laterals d'altars dedicats a diferents advocaciones. Als peus de la planta, sobre la porta d'accés s'eleva el cor alt, que presenta un front amb llinda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sección 2ª. Bienes de relevancia local - Generalitat Valenciana» (en castellà). [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/parroquias/listaarciprestazgos.php Arxivat 2015-12-31 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 http://www.detoras.es/ consultado 24/11/15
# Scaphirhynchus albus

L'esturió pàl·lid (Scaphirhynchus albus) és una espècie de peix acipenseriforme de la família Acipenseridae, endèmic de les conques del riu Missouri i el baix Mississipi que es troba en perill d'extinció. Deu el seu nom a la seva pàl·lida coloració grisa blanquinosa.
Està estretament emparentat amb el relativament abundant esturió nas de pala (Scaphirhyncus platorhynchus), encara que és més gran, mesurant els adults entre 76 i 150 cm amb un pes mitjà de 39 kg. Triguen 15 anys a madurar i fresen amb poca freqüència, encara que poden viure més d'un segle. Es va originar en el període Cretaci, fa 70 milions d'anys, i des de llavors ha romàs bàsicament inalterat, pel que l'espècie es considera una relíquia de l'era dels dinosaures, i se l'ha anomenat el peix més lleig de Amèrica del Nord.
El 1990 el Servei de Pesca i Vida Silvestre dels Estats Units (SPVSEU) va incloure a l'esturió pàl·lid en la llista d'espècies amenaçades, en observar molt pocs individus joves en la dècada anterior i donant mostres d'una gran disminució, sent difícil actualment de trobar en la natura. Va ser la primera espècie de peix de la conca del Mississipi a ser inclosa en la llista d'espècies en perill, i la pèrdua del seu hàbitat és la principal raó del seu declivi. La major part de la conca del Mississippi ha estat canalitzada i dividida per preses, la qual cosa ha reduït els dipòsits de grava i les branques secundàries d'aigües lentes que són els seus llocs de fresa preferits. Fins a mitjan segle XX l'esturió pàl·lid era comú i una espècie apreciada pels pescadors de canya. Es considerava que tenia bon gust i els seus ous van ser usats com caviar, encara que menys freqüentment que els d'altres espècies d'esturions.

## Referències

* ↑ «Pallid Sturgeon - Scaphirhynchus albus». Arxivat de l'original el 26 novembre 2015. [Consulta: 19 novembre 2008].
* ↑ «The Pallid Sturgeon (Scaphirhynchus albus)». [Consulta: 19 novembre 2008].
* ↑ «The Pallid Sturgeon, a Missouri River "Dinosaur"». Feature Series, Vol I, No. 4. [Consulta: 19 novembre 2008].
* ↑ «Operation and Maintenance of the Upper Mississippi River 9-Foot Channel». Endangered Species Program, 18-11-2008. [Consulta: 19 novembre 2008].
* ↑ «Threatened and Endangered Species: Pallid Sturgeon Scaphirhynchus Fact Sheet», 16-11-2005. Arxivat de l'original el 26 novembre 2015. [Consulta: 19 novembre 2008].

## Enllaços externs

* Pla de recuperació de l'esturió pàl·lid Arxivat 2009-03-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Scheldeprijs 2020

L'Scheldeprijs 2020 va ser la 108a edició de l'Scheldeprijs. Es disputà el 14 d'octubre de 2020 sobre un recorregut de 170 km amb sortida i arribada a Schoten. La cursa formà part de l'UCI ProSeries 2020 amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou l'australià Caleb Ewan (Lotto-Soudal), que s'imposà a l'esprint a l'italià Niccolò Bonifazio (Direct Énergie) i al francès Bryan Coquard (B&B Hotels-Vital Concept p/b KTM).

## Equips

L'organització convidà a 25 equips a prendre part en aquesta edició del Grote Scheldeprijs.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Ewan se adjudica el GP L'Escaut» (en castellà), 14-10-2020. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Startlist 2019 » 107th Scheldeprijs (1.HC)». [Consulta: 19 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Scheldeprijs 2020 - Lloc web oficial
# Serra de les Salines

La serra de les Salines és una serralada fronterera entre les comarques de l'Alt Empordà i el Vallespir, continuació natural de la serra de l'Albera després del coll del Portús. El Roc del Comptador, amb 1.451 metres d'altitud, n'és el cim culminant, i també el sostre de tot l'Empordà.
El principal element patrimonial és l'ermita de la Mare de Déu de les Salines, de l'actual municipi de Maçanet de Cabrenys, però situada al vessant nord de la carena d'aquesta serra.
Des de 1992 una gran part de la serra forma part de l'Espai d'Interès Natural del Massís de les Salines, amb més de 4000 ha de superfície.
La serra és entre els termes comunals de Morellàs i les Illes i Ceret, al nord (Vallespir) i Maçanet de Cabrenys al sud (Alt Empordà).

## Referències

* ↑ «Espai d'Interès Natural (EIN) del massís de les Salines». [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ La Serra de les Salines en els ortofotomapes de l'IGN
# Vallés

Vallés és un municipi de la Costera, al País Valencià. Limita amb Canals, Cerdà, la Granja de la Costera, Xàtiva, Llanera de Ranes, Novetlè, Rotglà i Corberà i Torrella.

## Geografia

El relleu no presenta pràcticament accidents geogràfics d'interés. Per la mitat meridional i oriental del terme passa el riu Cànyoles, els arrossegaments del qual han dipositat potents sediments quaternaris molt fèrtils per al cultiu.
El clima és de tipus mediterrani.

## Història

Va ser una alqueria musulmana on Jaume I (1208-1276) va plantar el seu campament durant els anys 1243 i 1244 i des d'on organitzava incursions per la contornada. Va ser incorporada al regne cristià en aquelles dates; no obstant això, no existix cap document en què aparega citat com a Vallés fins al morabatí de 1421. Va quedar desert després de l'expulsió dels moriscs i hagué de ser repoblat, amb carta pobla de 16 de juliol de 1611, per Bernat Sanç, amb cristians procedents de Xàtiva i s'aprofità l'avinentesa per deslligar la seua parròquia de la de Cerdà, massa allunyada. En temps d'Escolano (1560-1619) el senyoriu pertanyia a Maties Sanç. En el segle xix es va convertir en municipi independent i es va llevar de damunt el senyoriu dels Sanç, els quals, a pesar d'això, no es varen desvincular del poble. L'absència d'indústria i una agricultura minifundista ha marcat el gradual retrocés de la població, que ha anat emigrant cap a la veïna Xàtiva.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1990 | 1992 | 1994 | 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2021 |
| 117 | 100 | 101 | 103 | 101 | 102 | 100 | 95 | 122 | 131 | 141 | 152 |

## Economia

L'economia és agrícola amb els cultius propis de la comarca, on "comença l'horta i acaba el secà" (Raimon (Xàtiva, 1940), Jo vinc d'un silenci): olivera, garrofera, cítrics i dacsa.

## Monuments

L'església de Sant Joan, del segle xvii i el Palau, casalot d'origen medieval perfectament restaurat, són els únics edificis dignes d'esment.

## Festes i celebracions

Celebra les seues festes patronals a partir del 24 de juny, en honor de Sant Joan Baptista.

## Referències

* ↑ «Vallés». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* País Valencià, poble a poble, comarca a comarca, de Paco González Ramírez, d'on se n'ha tret informació amb el seu consentiment.
* Institut Valencià d'Estadística Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine..
* Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine..
# Ocell sastre cendrós

L'ocell sastre cendrós (Orthotomus ruficeps) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae pròpia del sud-est asiàtic.

## Distribució i hàbitat

S'estén des del mar d'Andaman i la península malaia fins a Sumatra, Borneo i Java; distribuït per Myanmart, Brunéi, Indonèsia, Malàisia, Singapur i Tailàndia.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals de terres baixes i els boscos de manglars tropicals.
Referències

## Referències

* ↑ «Ocell sastre cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
# Tomine Harket

Anna Katarina Tomine Malmquist Harket, coneguda com a Tomine Harket (14 d'abril de 1993) és una cantant i actriu noruega. És filla de l'actriu Camilla Malmquist Harket i del cantant Morten Harket.
Va protagonitzar el musical Annie el 2004 representat a Oslo. L'any següent actuà a Annie 2. Va posar la veu noruega de Stephanie al programa infantil islandès LazyTown el 2004 i el 2013 va doblar la veu noruega d'Ip (La filla gran de la família) a la pel·lícula d'animació Els Croods. Va ser membre del grup pop noruec Fixx, que va ser recopilat per VG i Èlan produccions a l'estiu de 2008. El 2010 va participar en el Melodi Grand Prix 2010 amb "Be Good To Me", però no va passar a la final. Juntament amb Au / Ra, va cantar en la cançó d'Alan Walker "Darkside" el 2018. Per la cançó, els tres van ser nominats al Premi Spellemann 2018 en la classe de la cançó d'aquest any. Va participar en el concurs-competició musical Stjernekamp de la cadena televisiva NRK a la tardor de 2016, del qual va sortir després de l'episodi 7.

## Referències

* ↑ «Tomine Harket» (en noruec). Opphavsrett på NRK.no, 10-12-2009. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «Spellemann-glipp – nominert artist falt ut av listen» (en noruec). VG. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «Stjernekamp: Tomine ut av Stjernekamp» (en nourec). Opphavsrett NRK, 08-10-2016. [Consulta: 18 juny 2019].
# Escola d'Efes

L'escola d'Efes és un conjunt de pensadors del període presocràtic de la filosofia grega que vivien a Efes. Heràclit d'Efes n'és la figura més important. Aquests filòsofs tenen en comú la concepció que el món és tot canvi, està basat en el moviment, i per aquest motiu creuen que es comporta com el foc (ja que les flames sempre estan formant nous dissenys i dissolen la matèria convertint-la en una altra cosa). Tenen una concepció materialista i mecanicista de la natura, que es pot comprendre si s'accepta aquest principi bàsic de canvi i s'analitza com opera.

## Enllaços externs

* Escuela de Éfeso a Filósofos (castellà)
# Verge (astrologia)

    Per la constel·lació vegeu Verge
Verge o Virgo és el sisè signe del zodíac i ocupa el Sol entre el 23 d'agost i el 22 de setembre aproximadament i segons l'any. És classificat com a signe d'element terra i qualitat mutable i es considera regit per Mercuri si bé alguns astròlegs creuen que hi ha algun altre planeta, no descobert encara, que n'hauria de ser el seu autèntic regent. Es consideren els seus colors el groc i el blanc i les pedres amb les que s'identifica són el jaspi rosat, el jacint (varietat de zircó) i el topazi.
L'arquetip de personalitat del signe de Verge abriga conceptes tals com l'observació, la meticulositat, amor per l'ordre i la polidesa, la crítica i l'anàlisi (conceptes que comparteix amb l'altre regent de Mercuri: Bessons) i, sobretot, la recerca de l'eficàcia, entre d'altres. Per la seva qualitat mutable tendeix a oferir un servei als altres i en ser de l'element terra (predomini de tot allò físic i tangible) les professions més adequades per Verge són aquelles relacionades amb tasques administratives o amb la salut.
Verge s'avé molt amb els altres signes de terra (Taure i Capricorn) i amb els signes d'aigua excepte, amb matisos, amb el Peixos per ser-ne el seu oposat alhora que manifesta una forta incompatibilitat amb Bessons i Sagitari. Aquest quadre de compatibilitats i incompatibilitats no reflecteix un perfil individual o lectura individual tal com s'interpreta dins de l'astrologia, sinó que ofereix una orientació general i la referència a la compatibilitat segons el que és dictat per variables com qualitats i elements en el zodíac.

## Referències

* ↑ ALCOBA, María Emilia, AZICRI, Claudia i MOLINA, Cristina: Curso de astrología Tomo I. Kier, Buenos Aires, 2005 ISBN 950-17-4201-6
* ↑ The Diagram Group, The Little Giant Encyclopedia of The Zodiac, p 171, Sterling Publishing Company, New York, 1997
Viccionari
# Esparver americà

L'esparver americà o esparver nord-americà (Accipiter striatus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita selva, bosc i matoll d'Amèrica del Nord, des de l'oest d'Alaska, a través del Canadà fins a Terranova i Labrador, i cap al sud fins a l'Califòrnia, Arizona, Nou Mèxic i sud de Texas, terres altes de Mèxic i Cuba, la Hispaniola i Puerto Rico, a les Antilles. En hivern des del sud d'Alaska i sud del Canadà cap al sud fins a Amèrica Central. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon inclouria també l'esparver ventreblanc, l'esparver andí i l'esparver del Chaco, que serien considerats subespècies de l'esparver americà.
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022), consideren que aquests quatre taxons constitueixen espècies separades.

## Referències

* ↑ «Esparver americà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 280. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sharp-shinned Hawk. Accipiter striatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 desembre 2022].
# Ocell sastre de Samar

L'ocell sastre de Samar o ocell sastre encaputxat (Orthotomus samarensis) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae endèmica de Filipines.

## Distribució i hàbitat

Es troba en algunes de les illes Visayas: Samar, Leyte i Bohol, al centre de Filipines.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals de terres baixes. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ «Ocell sastre de Samar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Orthotomus samarensis: BirdLife International» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22715006a94436064.en.
# Signis

Signis o Associació catòlica mundial per a la comunicació és una associació de fidels de l'Església Catòlica formada per professionals dels mitjans de comunicació, inclosa la ràdio, televisió, cinema, vídeo, Internet i noves tecnologies. És una organització sense ànim de lucre amb representació a més de 100 estats. Es formà el novembre de 2001 a través de la fusió de l'Organització Internacional Catòlica per al Cinema i l'Audiovisual (OCIC) i l'Associació Internacional Catòlica per a la Ràdio i la Televisió (Unda).
La Santa Seu reconegué oficialment Signis com una associació de fidels internacional segons un document publicat pel Consell pontifici per als Laics. L'organització de Signis inclou un representant del Consell pontifici per a les Comunicacions Socials, que és un departament de la Cúria romana. El representant del Consell pontifici per a les Comunicacions Socials present a les reunions de direcció de Signis és Claudia Di Giovanni, establerta a la Ciutat del Vaticà.
Signis és un òrgan consultiu de la UNESCO, el Consell Econòmic i Social de l'ONU i el Consell d'Europa.

## Referències

* 1 2 «List of International Associations of the Faithful recognized by the Pontifical Council for the Laity». Arxivat de l'original el 2011-07-28. [Consulta: 10 març 2015].
* ↑ «International Associations of the Faithful». Arxivat de l'original el 2011-07-28. [Consulta: 10 març 2015].
* 1 2 «SIGNIS». Libreria Editrice Vaticana. [Consulta: 9 desembre 2008].
* ↑ «Board of Management». SIGNIS. Arxivat de l'original el 2006-08-12. [Consulta: 9 desembre 2008].
* ↑ «Members». SIGNIS. Arxivat de l'original el 2008-05-13. [Consulta: 9 desembre 2008].
* ↑ http://www.signis.net/article.php3?id_article=2 Arxivat 2006-08-12 a Wayback Machine.
* ↑ Annuario Pontificio. Libreria Editrice Vaticana, 2007, p. 1277. ISBN 978-88-209-7908-9.
Viccionari
# Sinovectomia

L'Artrectomia (Del grec arthron, articulació, i ektomé, ablació) o Sinovectomia és una intervenció quirúrgica que consisteix a obrir àmpliament una articulació malalta i extirpar completament la càpsula sinovial i les fungositats que aquesta pugui contenir, però respectant les extremitats articulars.
És una de les opcions de tractament per a determinades malalties que afecten la membrana sinovial com:
* Artritis reumatoide severa o l'artritis idiopàtica juvenil
* Hemartrosi
* Osteocondromatosi sinovial
* Condromatosi sinovial
* Sinovitis vil·lonodular pigmentada
# Skating Club de Barcelona

L'Skating Club de Barcelona era una pista de gel ubicada al carrer Roger de Flor, 168 de la Dreta de l'Eixample de Barcelona.
Fou inaugurada el 15 de desembre de l'any 1974 amb capacitat per a 500 patinadors, aparcament per a 150 cotxes, llum i so ambiental i servei de bar.
Tenia una escola de patinatge amb nivells que van des de l'infantil fins al més alt, amb classes per totes les edats. Les seves instal·lacions estaven obertes tot l'any. Habitualment, la pista registrava les puntes més altes d'activitat durant les festes de Nadal.
El juny del 2021 se'n va anunciar el tancament definitiu. Actualment, al local hi ha un supermercat del grup francès Carrefour.

## Referències

* ↑ «HOY, APERTURA» p. 7. El Mundo Deportivo, 15-12-1974.
* ↑ Benvenuty, Lluís. «Casi 6.000 patinadores en las primeras 17 horas de la pista» p. 4. Vivir en Barcelona. La Vanguardia, 06-12-2011.
* ↑ Rodríguez Porta, Ruth. «Tanca la pista de gel Skating Club de Barcelona, que es convertirà en un supermercat». betevé, 08-06-2021.