OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assaig obert

L'assaig obert o prova de no doble cec, en anglès: open-label trial o open trial és un tipus de prova clínica en la qual tant l'investigador com els participants saben quin tractament s'administra.
Aquesta prova contrasta amb els dissenys d'experiments doble cec on els participants no saben el tractament que reben.
L'assaig obert pot ser apropiat per comparar dos tractaments molt similars i determinar quin és el més efectiu però no es pot fer sota algunes circumstàncies com les de comparar l'efectivitat de la medicació en sessions de teràpia intensives.
l'assaig obert pot ser aleatoritzat.

## Referències

* ↑ «Definition: open-label trial from Online Medical Dictionary».
* ↑ «Open label study entry in the public domain NCI Dictionary of Cancer Terms». Arxivat de l'original el 2009-05-10. [Consulta: 30 juliol 2011].
# Homer and Eddie

Homer and Eddie és una pel·lícula de comèdia estatunidenca del 1989 dirigida per Andrei Mikhalkov-Kontxalovski i protagonitzada per Whoopi Goldberg i Jim Belushi. Aquesta va ser l'última actuació d'Anne Ramsey. La pel·lícula va rebre ressenyes generalment pobres de la crítica.

## Argument

Una homicida psiquiàtric fugida i amb un tumor cerebral i amb només un mes de vida coneix a un home discapacitat mental que es converteix en el seu company en un viatge en automòbil pel país que comporta una transcendència inesperada a la vida de tots dos.

## Repartiment

* Jim Belushi com Homer Lanza
* Whoopi Goldberg com Eddie Cervi
* Karen Black com Belle
* Anne Ramsey com Edna
* Beah Richards com Linda Cervi
* John Waters com Robber
* Mickey Jones com a Pizza Xef
* Tad Horino com Mickey
* Vincent Schiavelli com a Sacerdot
* Fritz Feld com Morticia (en el seu últim paper)
* Tracey Walter com Tommy Dearly
* Barbara Pilavin com la senyora Lanza
* Angelo Bertolini com el senyor Lanza

## Crítiques

Homer and Eddie té una puntuació d'aprovació del 0% al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, basat en 7 ressenyes, i una puntuació mitjana de 2,67/10.

## Premis

La pel·lícula va guanyar la Conquilla d'Or al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1989, compartida amb La nación clandestina.

## Referències

* ↑ The New York Times
* ↑ The Los Angeles Times
* ↑ «Homer & Eddie». Rotten Tomatoes.
* ↑ Retrospectiva a Jorge Sanjinés: ‘La nación clandestina’ (1989, Bolívia), americat.barcelona
* ↑ Premis del 1989 al web del Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Henri Temple

L'Henri Temple (Montpeller, 1945) és un polític i un escriptor francès. També fa d'advocat i de professor de dret. Ha estudiat a Montpeller i ha treballat a Montpeller, Perpinyà i Abidjan, a la Costa d'Ivori. És secretari de la secció Llenguadoc-Rosselló del partit Debout la République. Amb aquest partit es presenta com a cap de llista a les eleccions regionals franceses de 2010 per a Llenguadoc-Rosselló. Debout la République és un partit de dretes gaullista, sobiranista i euroescèptic.

## Referències

* ↑ Henru Temple Fitxa d'Henri Temple a la web de les eleccions regionals franceses de 2010 (francès)
# Espinagada

L'espinagada (nom degut als espinacs, un dels components bàsics) és una pasta salada tradicional del nord de Mallorca, molt popular a sa Pobla, Muro i Santa Margalida, i que es consumeix sobretot per la Revetla de Sant Antoni. Consisteix en una coca de forma rectangular que es plega, farcida de bledes, espinacs, julivert, ceba tendra, pèsols (en alguns casos) i all tallats petits i trempats amb oli i sal. Tradicionalment a sa Pobla es fan amb anguiles (l'autèntica seria la provinent de l'Albufera de Mallorca.) si bé també se'n fan amb gató, mussola...
També hi ha una versió d'espinagada de carn, que es fa principalment amb col i llom.

## Referències

* ↑ Gastroteca.cat
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 5. Palma: Promomallorca, p. 72. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Recepta d'espinagada
* Vídeo de recepta d'espinagada
# Asiti comú

L'asiti comú (Neodrepanis coruscans) és una espècie d'ocell de la família dels filepítids (Eurylaimidae) que habita boscos de les terres baixes del nord-oest i est de Madagascar.

## Referències

* ↑ «Asiti comú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Granotes (pel·lícula)

Granotes (Frogs) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per George McCowan, estrenada el 1972. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'adinerada família Crockett té una bonica plantació en un llac de Florida. El patriarca, Jason (Ray Milland) odia la vida salvatge i ordena a un exterminador ruixar pesticides al voltant de la casa. És llavors quan la fauna comença a contraatacar, no només granotes, sinó també serps, llangardaixos, ocells, aranyes, sangoneres i tortugues.

## Repartiment

* Ray Milland: Jason Crockett
* Sam Elliott: Pickett Smith
* Joan Van Ark: Karen Crockett
* Adam Roarke: Clint Crockett
* Judy Pace: Bella Garrington
* Lynn Borden: Jenny Crockett
* Mae Mercer: Maybelle

## Al voltant de la pel·lícula

* En competició en el primer Festival internacional del film fantàstic d'Avoriaz 1973.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Granotes. esadir.cat.
* ↑ «Frogs». The New York Times.
Viccionari
# Herba de la feridura

L'herba de la feridura o herba de Sant Antoni (Sideritis hirsuta) és una planta de la família de les lamiàcies que habita a la península Ibèrica, sud de França i Itàlia. A Espanya habita a Castella i Lleó. Creix dispersa en prades, sobre sòls pedregosos assolellats, vessants, vinyes, oliveres i cunetes. Planta de 10-35 cm, de tiges amb pèls llargs i aspres; fulles oposades sobre ells, més llargues que amples, amb contorn d'ou, dentades. Flors blanques, d'entorn d'un cm, labiades, amb el llavi superior partit i aixecat, com orelletes de conill i l'inferior penjant. Es disposen sobre la tija, en grups bastant separats uns dels altres, d'unes 5-6 flors. formant llargues espigues. Quan les flors cauen queden els verds calzes en què maduren els fruits. Floreix a la primavera i estiu. El seu nombre cromosòmic és 2n=30: 2n=28: 2n=34

## Notes

* 1 2 «Sideritis hirsuta». Real Jardín Botánico: Flora Ibérica.
* ↑ «Herba de la feridura». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Blamey, Marjorie; Grey-Wilson Christopher. Flores silvestres del Mediterráneo. Barcelona:Omega, 2008. ISBN 978-84-282-1450-6.
* ↑ García Muñoz, B. Plantas de Ávila, mi ciudad. Ávila:Obra Social Caja de Ávila, 2004. ISBN 84-96264-09-2.
* ↑ Contribution a l'étude citotaxonomique des spermatophyta du Portugal. XVIII. Lamiaceae Fernandes, A. & M. T. Leitao. Mem. Soc. Brot. 27: 27-75 (1985).
* ↑ Cytotaxonomy of spanish plants. IV.-Dicotyledons: Caesalpinacea-Asteracea. Löve, A. & E. Kjellqvist. Lagascalia 4(2): 153-211 (1974).
* ↑ IOPB. Chromosome data 5 (ed. C.A. Stace). Baltisberger, M. & W. Huber. Int. Organ. Pl. Biosyst. Newslett. 20: 5 (1993).
# Cry Havoc

Cry Havoc (tipografiat Cry 'Havoc' ) és una pel·lícula dramàtica estatunidenca dirigida per Richard Thorpe, adaptació d'una obra d'Allan Kenward i estrenada el 1943.
El títol prové d'una famosa rèplica del Juli Cèsar de Shakespeare: «Cry 'Havoc! ', and let slips the dogs of war. ». El repartiment és principalment femení, amb Margaret Sullavan, Ann Sothern, Joan Blondell i Fay Bainter en els papers principals.

## Argument

La pel·lícula explica la història d'un grup d'infermeres de l'exèrcit a Bataan durant la Segona Guerra mundial. Al començament de la pel·lícula, la infermera en cap, la tinent Mary Smith (Margaret Sullavan) suplica el seu superior, la capitana Alice Marsh (Fay Bainter) per aconseguir més infermeres per tal d'alleujar la càrrega de treball excessiva, però en lloc d'infermeres professionals, se li envia un grup de civils vingudes de formacions diverses. Són inexpertes i no tenen la formació necessària, i costa instal·lar-se. Pat Conlin (Ann Sothern) es rebel·la contra el caràcter autoritari de la tinent Smith. Troben també un oficial de sexe masculí, el tinent Holt (Allan Byron), i Pat no és insensible al seu encant, cosa que condueix la tinent Smith a estar gelosa, negant-se a explicar per què se sent ofesa per l'actitud de Pat envers ell. Durant un raid aeri, una de les voluntàries, Sue West (Dorothy Morris), és separada del grup, i algunes dones, entre les quals la seva germana Andra (Heather Angel) van a la seva recerca. Tres dies més tard, és trobada viva, havent estat entrampada en una barraca, retinguda amb els cossos de diversos soldats que van ser mortss durant l'atac.
Les privacions han acostat les dones, que discuteixen les seves esperances de futur. Grace (Joan Blondell), exartista, balla per al grup, per trencar la tensió. Sue es queda trastocada després d'aquesta prova fins a un nou atac a l'hospital. Grace és ferida, i en un atac ulterior, Connie (Ella Raines) és morta. Es presenta una ocasió per a totes aquestes dones d'anar-se de l'illa, però després d'una discussió col·lectiva, decideixen quedar-se i ajudar del millor que poden. S'assabenten que el tinent Holt ha estat mort. Pat i la tinent Smith queden trasbalsades. Poc després, la tinent Smith agafa la malària i en el seu deliri, revela que va estar casada amb el tinent Holt, i que havien guardat el seu matrimoni secret a causa d'un reglament militar que impedeix a les parelles casades servir juntes. La pel·lícula s'acaba amb les forces armades japoneses que envolten l'hospital, i les infermeres obligades a rendir-se.

## Repartiment

* Margaret Sullavan: la tinent Mary Smith
* Frances Gifford: Helen Domeret
* Ann Sothern: Pat Conlin
* Diana Lewis: Nydia Joyce
* Joan Blondell: Grace Lambert
* Heather Angel: Andra West
* Fay Bainter: la capitana Alice Marsh
* Dorothy Morris: Sue West
* Marsha Hunt: Flo Norris
* Connie Gilchrist: Sadie, la cuinera
* Ella Raines: Connie Booth

## Referències

* ↑ Creada a Califòrnia i després reestrenada a Broadway amb el títol Proof Through the Night, amb Carol Channing en un dels papers principals, l'obra no va tenir èxit i es va suspendre després d'algunes representacions
* ↑ «Cry Havoc». The New York Times.
# Sang Woo i la seva àvia

Sang Woo i la seva àvia (hangeul : 집으로…; RR : Jib-hagut-ro…; anglès: The Way Home) és una comèdia dramàtica sud-coreana escrita i realitzada per Jee Jeong-hyang estrenada l'any 2002. Ha estat doblada al català

## Argument

Sang-woo és un petit noi coreà de 7 anys, fill únic capritxos i absort en els seus vídeojocs. És educat per la seva mare que està sola a Seül. Durant les vacances, ha de confiar el seu fill a la seva àvia amb la finalitat de dedicar-se a la recerca d'una nova feina. El nen es troba en un poble aïllat, a casa d'una dona molt vella i muda que no coneix i que porta una vida tan allunyada dels anys 2000 que es podria creure que ha tornat al segle xix. Sang-woo accepta difícilment aquest canvi d'aires i molt més quan l'àvia es mostra molt enigmàtica per a ell. El primer moviment del noi és de rebutjar-la, tractant-la de vella retardada o de pobra boja.
Poc habituat a la convivència, Sang-woo porta malament trobar amics entre els pocs nens del poble, s'estimaria no obstant això fer de la maca Hae-yeong la seva amiga sense saber desgraciadament com fer-ho. La seva nova vida s'escola a un ritme d'una lentitud ancestral i, per obligació i una sol·licitud qui comença a atrapar-lo, comença a apropar-se a la seva àvia. S'adona a poc a poc que aquesta l'estima molt i finalment la seva bondat transformarà el noi.

## Repartiment

* Kim Eul-boon: l'àvia
* Yoo Seung-ho: Sang-woo
* Dong Hyo-hee: la mare de Sang-woo
* Yim Eun-kyung: la noieta

## Premis i nominacions
### Premis

* Festival Pacific Meridian: Gran Premi
* Festival de Sant Sebastià 2002 :
** Millor nova realització - Esment especial per a Lee Jeong-hyang, Wang Jae-woo i Whang Woo-hyun
** Premi SIGNIS Futur Talent per a Lee Jeong-hyang
* Gran Bell Awards 2002 :
** Millor film per a Lee Jeong-hyang
** Millor guió per a Lee Jeong-hyang
* Castellinaria Internacional Festival of Young Cinema 2003: Bronze Castle per a Lee Jeong-hyang
* Premis Baek Sang Art 2003: Millor film per a Lee Jeong-hyang
* Premis Young Artist 2003: Millor actuació en un film internacional per a Yoo Seung-ho

### Nominacions

* Festival internacional del film de Toronto 2002: « Competició oficial »
* Festival de Canes - Pantalles Junyrs: « Competició oficial »
* Festival internacional de cinema de la Rochelle: « Competició oficial »
* Premis Hong Kong Film 2003: Millor film asiàtic per a Lee Jeong-hyang

## Al voltant de la pel·lícula

* La vella que interpreta l'àvia va ser trobada després de llarga recerca per la directora al camp coreà, ni ella mateixa havia vist mai un film a la seva vida però va esdevenir ràpidament una artista d'un gran talent
* El film va tenir un molt gran èxit a Corea del Sud l'any 2002, els dos actor principals van esdevenir ràpidament molt famosos i els periòdics sud-coreans han pogut titular: « La nova star de cinema, la més jove i la més vella en el mateix film ! ».

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Sang Woo i la seva àvia». [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ Kehr, Dave «AT THE MOVIES» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Llibret que acompanya l'edició DVD del film, 2013
# Ricard III (pel·lícula de 1955)

Ricard III (títol original en anglès: Richard III) és una pel·lícula britànica de Laurence Olivier, estrenada el 1955. Es tracta d'una adaptació de Ricard III, l'obra de William Shakespeare. Ha estat doblada al català.
Aquesta pel·lícula és l'última de la trilogia shakesperiana de Laurence Olivier, després d' Enric V i Hamlet.

## Argument

A la segona meitat del segle xv, a Anglaterra, esclata una guerra civil: la Guerra de les Dues Roses (1455-1485) entre la Casa de Lancaster (rosa roja) i la de York (rosa blanca), que serà l'últim enfrontament entre l'absolutisme reial i la noblesa. La victòria de Mortimer Cross va desplaçar del tron als Lancaster, i Eduard IV de York, va ser proclamat rei. A la seva victòria van contribuir els seus germans Ricard de Gloucester i Jordi Clarence. La sinistra figura de Ricard III a la batalla de Bosworth en l'últim acte -deforme, sempre a l'ombra i a l'aguait- protagonitza una de les pàgines més negres de la història d'Anglaterra. Cèlebre adaptació de l'obra de Shakespeare.

## Repartiment
### Casa de York

* Laurence Olivier: Richard duc de Gloucester esdevingut Ricard III d'Anglaterra
* Cedric Hardwicke: Eduard IV d'Anglaterra
* John Gielgud: George, duc de Clarence
* Paul Huson: el príncep de Galles
* Andy Shine: Richard de Shrewsbury, duc de York
* Helen Haye: Cécile Neville duquessa de York
* Pamela Brown: Jane Shore (amant del Rei)
* Ralph Richardson: Henry Stafford, duc de Buckingham
* Alec Clunes: William Hastings, lord Hastings
* Laurence Naismith: Thomas II Stanley de Man

### Casa de Lancaster

* Mary Kerridge: Elisabeth Woodville reina d'Anglaterra
* Clive Morton: Anthony Woodville
* Dan Cunningham: Richard Grey
* Douglas Wilmer: Thomas Gray
* Claire Bloom: Anne Neville
* Stanley Baker: Henry de Richmond (futur Enric VII, Primer Rei Tudor)

#### Resta de repartiment

* John Laurie: Lovel
* Esmond Knight: Sir Richard Ratcliffe
* Norman Wooland: Catesby

## Premis i nominacions
### Premis

* 1956: BAFTA al millor actor per Laurence Olivier
* 1957: Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera

### Nominacions

* 1956: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1957: Oscar al millor actor per Laurence Olivier

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, num. 264 (anglès)
* Sight and Sound, hivern 1955-56, p. 144 (anglès)
* Cahiers du cinéma, num. 67, febrer 1957 (francès)
* Positif, num. 20 (francès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. Ricard III. esadir.cat.
* ↑ «Richard III». The New York Times.
Viccionari
# Estany del Clot

L'Estany del Clot, o de les Socarrades, o d'en Clemenç, és un estany d'origen glacial o gorg de la comuna de Noedes, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És l'inferior i més oriental dels estanys de Noedes, a la capçalera de la vall del mateix nom, al peu de la Serra de Madres. La seva aigua prové del Gorg Estelat i d'ací continua per la Ribera de Noedes primer, i del Callan, després, acaba desguassant a la Tet.
És un punt de pas obligat per a les excursions de la vall de Noedes, cap als seus estanys, el Gorg Blau i el Gorg Estelat.

## Referències

* ↑ L'Estany del Clot en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Payré, 1995.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «100 - Noedes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Payré, Didier. «La processó al Gorg Estelat». A: Muntanya, Núm. 801. Octubre 1995. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1995. ISBN ISSN 0212-2111.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Noedes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Descripció (francès)(castellà)
# Assassinat d'Abbas Rezai

L'assassinat d'Abbas Rezai va ser un crim d'honor que va tenir lloc el 16 de novembre del 2005 a la localitat sueca de Högsby. La víctima, un noi de 20 anys, va ser torturada fins a la mort a l'apartament de la família de la seva presumpta xicota afganesa. Es pensa que el mòbil de la matança és precisament la relació amorosa que hi mantenia la noia, que aleshores tenia 16 anys.
Al jutjat del Comtat de Kalmar, el 27 d'abril del 2006, el germà de 18 anys de la xicota d'Abbas Rezai va ser condemnat a quatre anys de presó per l'assassinat després d'assumir-ne la responsabilitat total. Els pares de la xicota, també acusats, van ser absolts dels càrrecs pels quals havien estat imputats. El tribunal va constatar que el motiu de l'honor en aquest cas no estava prou fonamentat.
El maig del 2011, es va reobrir el cas amb els pares de la xicota d'Abbas Rezai com a principals sospitosos perquè el germà encarcerat va canviar la declaració. Així doncs, el 5 de juny del 2011, el Tribunal d'Apel·lació de Göta va condemnar els pares a deu anys de presó cadascun i a deportació per haver assassinat la filla. El germà, però, no va ser deportat.

## Bibliografia complementària

* Edsenius, Sigrid. Abbas hjärta: berättelsen om pojken som blev hedersmördad (en suec). Malmö: Arx, 2013. ISBN 9789187043123.

## Referències

* ↑ Pérez Vaquero, Carlos. «¿Se cometen crímenes de honor en España?» (en castellà). Madridiario, 01-10-2011. [Consulta: 25 juny 2022].
* ↑ «New trial for 2006 honor killing» (en anglès). Sverige Radio, 09-05-2011. [Consulta: 28 juny 2022].
* 1 2 Törnberg, Ulf. «Ungdomsvård för mordet i Högsby – föräldrarna frias» (en suec). Sydsvenskan, 27-04-2006. Arxivat de l'original el 5 maig 2016. [Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ Lundström, Louise. «10 års fängelse för hedersmordet i Högsby» (en suec). Aftonbladet, 05-07-2011. [Consulta: 28 juny 2022].
# Esterlet

L'esterlet (Acipenser ruthenus) és una espècie de peix pertanyent a la família dels acipensèrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 125 cm de llargària màxima (normalment, en fa 40) i 16 kg de pes.
* 13 espines i 28 radis tous a l'aleta dorsal.
* 9 espines i 14-18 radis tous a l'aleta anal.
* El llom i els costats són de color beix.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i salabrosa, demersal, potamòdrom i de clima temperat (72°N-40°N, 12°E- 103°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a Euràsia: Sibèria (des del riu Obi fins al Ienissei) i els rius que desguassen al mars Negre, Azov i Caspi. A més, ha estat introduït a Alemanya, Letònia, Lituània i Suècia.

## Longevitat

Pot assolir els 20 anys.

## Estat de conservació

A nivell general, la sobrepesca (sobretot, per la seua carn) i la construcció de preses (la qual es va iniciar a la dècada del 1930 i que va comportar la pèrdua de zones de fresa al llarg de tota la seua àrea de distribució) són les principals amenaces d'aquesta espècie. A més, la contaminació de l'aigua (produïda pel petroli, els fenols, els bifenils policlorats i el mercuri) a les conques del Volga i siberianes és també un problema.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Esterlet» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Birstein, V.J., 1993. Sturgeons and paddlefishes: threatened fishes in need of conservation. Conserv. Biol. 7:773-787.
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic. 224 p.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968.
* ↑ Gessner, J., Freyhof, J., Kottelat, M.; Friedrich, T. (2022). "Acipenser ruthenus." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 3 abril 2023]

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estigmatisme

L'estigmatisme és la condició per la qual un sistema òptic dona imatges perfectes. En altres paraules, un sistema és estigmàtic si no presenta aberracions. Els sistemes estigmàtics no existeixen realment i són només una aproximació que s'obté sempre que es treballa dins el formulisme de l'òptica paraxial.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.42. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 11 novembre 2014].
# Estil Oseberg

L'estil Oseberg, també conegut com a estil Oseberg-Broa, és la primera etapa dels estils de decoració zoomòrfica vikinga. El seu nom ve donat pel vaixell funerari d'Oseberg que contenia objectes de fusta ricament decorats i per una tomba en la localitat de Broa, Suècia.
A la segona meitat del segle cinquè es va originar a Escandinàvia arrel influències occidentals de l'art romà antic tardà i motius celtes i motius, un estil de decoració zoomòrfica, caracteritzada per la representació de figures d'animals estilitzades, amb les proporcions i anatomia subordinades a l'ornamentació. Cap a finals del segle setè, es va desenvolupar l'anomenat estil animal III o Vendel (nom donat per un gran vaixell enterrat a Uppland, Suècia), en el qual les formes animals d'etapes anteriors han evolucionat cap a l'enriquiment ornamental, d'influència irlandesa i anglosaxa, amb patrons trenats entrellaçats. L'impuls decisiu per al desenvolupament de l'estil Oseberg és la introducció de l'anomenada bèstia agafada, un ésser animal no identificat amb una forma que s'adapta segons on sigui representat.Així doncs, el motiu característic d'aquest estil són les figures de bèsties zoològicament indeterminades, amb cossos corbats i projeccions en forma de circells. En els cossos es distingeixen extremitats prènsils que s'agafen al cos d'un altre animal o al propi. Els tèxtils d'Oseberg són de les poques peces de tela que es conserven de l'art viking.
Les etapes dels estils d'ornamentació de formes animals de l'època vikinga que el van seguir són: Borre, Jelling, Mammen, Ringerike i Urnes.

## Estil Berdal

Dins de l'estil Oseberg es distingeix l'estil Berdal, nom donat per una localitat noruega, que es caracteritza per la representació gairebé caricaturesca d'animals amb caps desproporcionats, cossos segmentats, datat aproximadament entre ela anys 800-850.
* Detall de la proa del vaixell
* Au seminatural, en estil Berdal
* Animal de Greylag, estil Berdal

## Referències

* ↑ Entrada osebergstil en la Enciclopèdia nacional sueca (1994).
* ↑ Pörtner: Wikinger-Saga, p. 210f.
* ↑ «Fuglesang» a Muhl/Weiss: Wikinger. p. 177.
* ↑ Entrada djurornamentik en la Enciclopèdia nacional sueca (1991).
* ↑ Boyer: Die Wikinger, p. 341.
* ↑ Willemsen: Wikinger am Rhein, p. 51.

## Bibliografia

* A. G. Smith: Viking Designs. Dover Publications Inc., Mineola 1999, ISBN 0-486-40469-2
* Graham-Campbell, James. 2001. Viking world. Frances Lincoln Lmtd. Londres. ISBN 0-7112-1800-5