OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heroi byronià

L'heroi byronià és el tipus de personatge literari popularitzat per Lord Byron a les seves obres, considerat un precedent dels antiherois moderns i dels estereotipi masculí de la femme fatale perillosa. Aquest heroi és un home segur d'ell mateix, amb una aura de misteri, que sedueix pel seu cinisme i el seu costat fosc, sovint fruit de secrets del passat o d'un estatus marginal a la societat (mig buscat mig imposat). Mostra una gran passió en moments clau de la trama però la resta es manté distant, ferit per la massa, respecte a la qual es considera superior.

## Bibliografia

* Harvey William W. "Charles Dickens And The Byronic Hero". Nineteenth-Century Fiction Vol.24 No.3. California: University Press, 1969. pp. 305–316. doi:10.2307/2932860. JSTOR 2932860.
* Poole, Gabriele. "The Byronic Hero, Theatricality and Leadership". The Byron Journal. Volume 38, issue 1, 2010: pp. 7–18. doi:10.3828/bj.2010.4.
* Thorslev, Peter L. "The Byronic Hero And Heroic Tradition". The Byronic Hero. Minnesota:University Press, 1962.
# Obolo

L'Obolo (o Andoni, Andoni o Andonni) és una llengua que es parla als estats de Rivers i d'Akwa Ibom, al sud-est de Nigèria.
Hi ha 294.000 obolos que parlen la llengua.
L'obolo forma part de la subfamília lingüística de les llengües del baix Cross, que són llengües Benué-Congo.
Obolo és el nom que els mateixos obolos donen a la seva llengua. El nom oficial d'aquesta és Andoni.

## Geografia

L'obolo es parla a l'LGA d'Andoni, a l'estat de Rivers i a la LGA d'Eastern Obolo, a Akwa Ibom. També es parla a les illes del sud-est de Nigèria.

## Ús i desenvolupament de la llengua

Els obolos també parlen igbo i anglès.
L'obolo és una llengua literària que s'escriu en alfabet llatí. S'ensenya en escoles primàries i secundàries, a més de formació d'adults. Hi ha revistes i una gramàtica.

## Religió

El 96% dels obolos són cristians. Concretament, el 34% professen religions evangèliques.

## Referències

* 1 2 3 ebughu a joshuaproject.net
* 1 2 obolo a l'ethnologue.com

## Bibliografia

* AARON, Uche E., author. 1983. Language variation in Obolo.
* AARON, Uche E., author. 1992. "Reported speech in Obolo narrative discourse."
* AARON, Uche E., author. 1996. "Grammaticization of the verb ‘say’ to future tense in Obolo."
* AARON, Uche E., author. 1996. "The category of number in Obolo verbal morphology."
* AARON, Uche E., author. 1999. Tense and Aspect in Obolo: Grammar and Discourse.
* UCHE Ekereawaji Aaron; Tense and aspect in Obolo grammar and discourse
* FARACLAS, Nicholas, 1984; A grammar of Obolo, Indiana University Linguistics Club
# Ambaixada d'Ucraïna a Espanya

L'Ambaixada d'Ucraïna a Madrid és la missió diplomàtica d'Ucraïna a Espanya. L'edifici de l'ambaixada es troba a la Ronda de la Abubilla núm. 52 de Madrid. L'ambaixador d'Ucraïna a Espanya ha estat Serhiy Pohorelzew des del 2020.

## Història

Amb el col·lapse de l'Imperi tsarista el 1918, va sorgir per primera vegada un estat-nació ucraïnesa. El Regne d'Espanya va reconèixer l'estat ucraïnès. Mykola Schrah va ser nomenada primera representant diplomàtica d'Ucraïna a Espanya el 1918. Durant la Guerra Civil Russa, l'Exèrcit Roig va conquistar la major part d'Ucraïna i es va incorporar a la Unió Soviètica com a República Socialista Soviètica d'Ucraïna.
Després del col·lapse de la Unió Soviètica, Ucraïna es va declarar independent el desembre de 1991. Espanya va reconèixer Ucraïna el 31 de desembre de 1991. Les relacions diplomàtiques es van establir el 30 de gener de 1992 i l'ambaixada a Madrid es va obrir el juny de 1995. El primer ambaixador va ser Yuri Kostenko. Serhiy Pohorelzew és l'ambaixador d'Ucraïna a Espanya des del 2020, després de la seva primera acreditació el 2012-2016.
Les relacions diplomàtiques amb Andorra van començar el 2008. Ucraïna es va convertir en el setè país que va establir un consolat honorari a Andorra. Els ambaixadors de Madrid hi són acreditats com a ambaixadors no residents.

## Oficines consulars d'Ucraïna a Espanya

Districtes consulars d'Ucraïna a Espanya Secció consular de l'ambaixada d'Ucraïna a Madrid Consolat General a Barcelona Consolat a Màlaga Per tant, Espanya es divideix en tres districtes consulars.

## Edifici de l'ambaixada a Madrid

L'ambaixada es troba en una vil·la de la ronda de la Abubilla 52, al nord-oest de la capital espanyola.

## Ambaixador d'Ucraïna a Espanya

* Mykola Illitsch Schrah (cap de missió, 1918–?)
* Oleksandr Hnjedych (1995–1997)
* Oleksandr Taranenko (1997-2004)
* Oleh W Lassenko (2004-2006)
* Anatoly Shcherba (2006–2012)
* Volodymyr Krassilchuk (2012)
* Serhiy Pohorelzew (2012-2016)
* Anatoly Shcherba (2016-2020)
* Serhiy Pohorelzew (2020–)

## Referències

* ↑ Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т.1 — 760с.
* ↑ «DECREE OF THE PRESIDENT OF UKRAINE №88/2016» (en ua).
* ↑ Decree of the President of Ukraine from July 2 2020 year № 262/2020 «Про звільнення А.Щерби з посади Надзвичайного і Повноважного Посла України в Королівстві Іспанія» (ucraïnès)
* ↑ Decret del president d'Ucraïna a partir del 2 de juliol de l'any 2020 № 263/2020 «Про призначення С.Погорельцева Надзвичайним і Повноважним Послом України в Королівстві Іспанія» (ucraïnès)

## Enllaços externs

* (castellà) Ambaixada d'Ucraïna a Espanya
* (ucraïnès) Ambaixada d'Ucraïna a Espanya
# Arborètum de Masjoan

L'Arborètum de Masjoan és un arborètum que està ubicat al municipi d'Espinelves, a Osona. Consta de 58 espècies diferents de coníferes, amb exemplars de més de 40 metres d'alçada, i alguns exemplars de planifolis. Actualment l'explotació de la finca es fa seguint amb el pla tècnic de gestió forestal aprovat per la Generalitat de Catalunya.

## Història

L'Arborètum ocupa una antiga finca forestal, del segle xii, que el 1710 Isidre Masferrer Corts (1684-1763) va adquirir a la família Masjoan, que va emigrar a Amèrica per fer fortuna. Anys després, Marià Masferrer i Rierola (1856-1923), naturalista i botànic molt interessat en l'estudi de la flora i la fauna local, va començar a fer servir part del terreny de la finca familiar per a crear el seu propi arborètum a principis del segle xx, amb aproximadament 400 hectàrees. La finca va anar passant de pares a fills fins al propietari actual, Ramon Masferrer. Les primeres sequoies van arribar des de Califòrnia i es van plantar el 1911. Amb el temps s'incorporarien altres espècies com l'Avet Douglas i l'Avet de Masjoan.
Actualment s'ofereix una visita guiada amb una durada entre els 30 i 45 minuts.

## Arbres monumentals

Dins de l'arborètum hi ha diversos arbres declarats com a monumentals per la Generalitat de Catalunya:
* La Sequoia de Masjoan
* Un avet
* Un cedre de l'Atles

## Llista d'arbres

Llista d'alguns dels arbres més representatius de l'arborètum:
* Avet (Abies alba)
* Avet de Vancouver (Abies grandis)
* Avet de Masjoan (Abies masjoanis)
* Avet de Douglas (Pseudotsuga menziesii)
* Pinsap (Abies pinsapo)
* Cedre de l'Himàlaia (Cedrus deodara)
* Cedre del Líban (Cedrus libani)
* Cedre blanc de Califòrnia (Calocedrus decurrens)
* Cedre de l'Atles (Cedrus atlantica)
* Cedre híbrid (Cedrus deodara x libani)
* Pi de l'Himàlaia (Pinus himalaia)
* Pi excelsa (Pinus excelsa)
* Pi roig (Pinus sylvestris)
* Pi strobus (Pinus strobus)
* Pinassa (Pinus nigra ssp. hispanica)
* Sequoia costanera (Sequoia sempervirens)
* Sequoia gegant (Sequoadendron giganteum)
* Teix (Taxus baccata)

## Referències

* ↑ Aguilar, Anna «Gegants Naturals». Presència [Barcelona], núm. 2031, 28-01-2011, p. 24-28. GI-143-1965.
* ↑ PTMGF 2000
* ↑ DOGC, 1987
* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 14 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Masjoan.com web oficial
* Vídeo de l'Arborètum a l'Espai Terra de TV3
# Akysis hardmani

Akysis hardmani és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 4,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 34-35.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àsia: riu Chao Phraya, a Tailàndia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Akysis hardmani». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Ng, H. H. & M. H. Sabaj. 2005. Akysis hardmani (Siluriformes: Akysidae), a new species of catfish from Thailand. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 16 (núm. 3): 215-222.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Obliqüitat de l'eclíptica

En astronomia, l'obliqüitat de l'eclíptica, obliqüitat o inclinació axial és l'angle que formen l'eix de rotació d'un planeta amb la perpendicular al pla de la seva òrbita al voltant del Sol.
És el responsable de les estacions en els planetes. El cas més sobreïxent és Mart, on la inclinació (25,19 º) és molt semblant a la Terra i com que l'any és el doble de llarg provoca estacions també el doble de llargues que a la Terra. El tall d'ambdós plans assenyala el Punt vernal del planeta o l'inici de la primavera en l'hemisferi nord marcià. Tità, el major satèl·lit de Saturn, també pareix tenir estacions.

## Obliqüitat de l'eclíptica

El pla de l'òrbita de la Terra s'anomena eclíptica. Llavors, l'obliqüitat de l'eclíptica és l'angle d'inclinació que forma l'eix de rotació de la Terra respecte a la perpendicular a l'eclíptica. També és l'angle que forma l'equador celeste de la Terra amb l'eclíptica. Va ser mesurat per primera vegada per Eratòstenes i té un valor de 23,45º.
Ambdós plans, el de l'equador celeste i l'eclíptica, es tallen en el Punt Àries o Punt vernal. Quan el Sol arriba a aquest punt, indica l'inici de la primavera en l'hemisferi boreal.
L'eix de la Terra està inclinat en la mateixa direcció durant tot l'any; no obstant això, en orbitar la Terra al voltant del Sol, l'hemisferi inclinat cap al Sol esdevé gradualment inclinat en sentit contrari, i viceversa. Aquest efecte és el responsable de les estacions. L'hemisferi que està inclinat cap al Sol rep més hores de llum solar diàries i la radiació solar al migdia incideix des d'un angle més proper a la vertical i, per tant, aporta més calor.
L'obliqüitat de l'eclíptica varia entre 22,1º i 24,5º en un període de 41.000 anys (actualment està disminuint: 24,049º en el 3300 aC, 23,443º en el 1973, 23,439º en el 2000). Simultàniament, la direcció de l'eix de rotació té un moviment de precessió, i es mou lentament en cercles en un període de 25.800 anys.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.128. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Cases Fills de Pau Ribas

Les Cases Fills de Pau Ribas són un conjunt arquitectònic situat a la Ronda de Sant Pere, 25 i el carrer d'Ausiàs Marc, 4-10 a la Dreta de l'Eixample de Barcelona.

## Història i descripció

Pau Ribas i Casanovas era un botiguer de teles al Raval de Barcelona, primer a la plaça del Pedró i al carrer de Sant Antoni Abat, 19, i després al carrer de l'Hospital, 94 i de la Riera Baixa, 7, on va muntar una petita fàbrica, traslladada posteriorment a unes noves instal·lacions a Rubí.
A finals del segle xx, les instal·lacions del Raval es van quedar petites, i els seus fills, els germans Ribas i Regordosa, van adquirir uns terrenys a l'Eixample, on entre 1895 i 1896 van fer construir un edifici a la Ronda de Sant Pere, i quatre de seriats al carrer d'Ausiàs Marc, amb magatzems annexos, projectats per l'arquitecte Salvador Vinyals i el mestre d'obres Antoni Serra i Pujals.
Posteriorment, la propietat passà a mans del Patronat Ribas, institució creada pels hereus de confiança de Lluís Ribas i Regordosa per a gestionar el seu llegat, i que encara té la seu en un dels edificis, el núm. 10 del carrer d'Ausiàs Marc.

## Referències

* ↑ Guía general de Barcelona, 1849, p. 260.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 215, 317.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 150, 267.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 386.
* ↑ Anuario-Riera, 1899, p. 999.
* ↑ Anuario-Riera, 1905, p. 1042.
* ↑ Fernández, 2018, p. 32-33.
* ↑ «Luis Ribas en nom propi i dels seus germans, fills de Pablo Ribas. Ronda de Sant Pere (25). Construir una casa de soterranis, baixos i quatre pisos en un solar». Q127 Eixample 5898/1895. AMCB, 16-03-1895.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 530.
* 1 2 Fernández, 2018, p. 33.
* ↑ «Luis Ribas en el seu nom i en el dels seus germans, fills de Pablo Ribas. Ausiàs Marc amb Ronda de Sant Pere, Bruc i Plaça Urquinaona. Construir un edifici en un solar». Eixample Q127 Eixample 5897/1895. AMCB, 30-06-1896.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 472.
* ↑ «Antoni Serra Pujals». El Poder de la Palabra.
* ↑ «Fundació Patronat Ribas». Directori de Fundacions. Coordinadora Catalana de Fundacions.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Pi
* Escoles Ribas
* Orfenat Ribas

## Bibliografia

* Fernández, Juanjo «El Patronat Ribas, l’obra benèfica de la burgesia del segle XX». El Pou, publicació del Grup d’Estudis de la Vall d’Horta i la Muntanya Pelada, 8, 2018, pàg. 32-41.
# Britomartis

D'acord amb la mitologia grega, Britomartis (en grec antic Βριτόμαρτις), va ser una nimfa, filla de Zeus i de Carme. El seu nom significava, segons es diu, "la Verge Dolça".

## Versions del relat mitològic

Natural de Creta, es feu companya d'Àrtemis, amb la qual anava sovint de cacera pel mont Dicte.
Va ser estimada per Minos, que, mogut pel desig, la va perseguir durant nou mesos per les muntanyes i les valls de l'illa. Un dia, ella, que havia fet vot de castedat, va veure que Minos estava a punt d'atrapar-la, i es va precipitar al mar des d'un penya-segat. Uns pescadors la van recollir amb la seva xarxa, i li van posar com a epítet Dictinna, "la noia de la xarxa".Una altra versió diu que Britomartis havia inventat les xarxes per caçar, i que d'aquí el nom que tenia. També es deia que Britomartis havia quedat enganxada en una xarxa durant una cacera, i que Àrtemis la va salvar, i llavors va rebre honors divins amb el nom de "Dictinna".
La seua figura sembla provenir d'una divinitat prehel·lènica de Creta, relacionada amb l'Afaia d'Egina.
El seu relat està inclòs en el Recull de metamorfosis, d'Antoní Liberal.

## Notes

* ↑ Transcripció del nom en català d'acord amb els criteris dels hel·lenistes catalans, establerts al Diccionari Grec-Català, Βριτόμαρτις = Britomartis, pàg. 440

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari Pierre Grimal, pàg. 75.
* ↑ Parramon - Diccionari de la mitologia grega i romana, pàgs.37-38.
* ↑ Almirall i Sardà 2012 Notícies preliminars a: "Recull de metamorfosis", d'Antoní Liberal, p. 115
* ↑ Antoní Liberal. Recull de metamorfosis- XL - Britomartis, pàgs. 204-205. Traducció de Jaume Almirall.

## Bibliografia

* Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle II dC (en grec - català). Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. ISBN 9788441224223.
* Grimal, Pierre; Franquesa, Montserrat (trad.); Gestí, Joaquim (trad.); Martí, Andreu (trad.). Diccionari de Mitologia Grega i Romana. Barcelona: Edicions de 1984, febrer de 2008. ISBN 9788496061972.
* Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 37-38 (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1.
* Liberal, Antoní; Almirall i Sardà, Jaume (traducció, introducció, notícies preliminars i notes); Calderón Dorda, Esteban (edició del text grec). Recull de Metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012 (Escriptors grecs, 390). ISBN 9788498592061.

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre Britomartis. (anglès)
# Obon

L'Obon (お盆) o, simplement, Bon (盆) és una tradició budista japonesa establerta per honorar els esperits dels ancestres difunts d'aquells que hi participen.

## Enllaços externs

* Directe.cat: «L'Obon. El tribut japonès als difunts» Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Dansa Bon: Descripció de diversos estils de dansa Bon i altres recursos (anglès)
# Akysis manipurensis

Akysis manipurensis és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Manipur (Índia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Arunkumar, L. 2000. Laguvia manipurensis, a new species of sisorid cat fish (Pisces: Sisoridae) from the Yu River system of Manipur. Indian J. Fish. v. 47 (núm. 3): 193-200.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 2005. Caelatoglanis zonatus, a new genus and species of the Erethistidae (Teleostei: Siluriformes) from Myanmar, with comments on the nomenclature of Laguvia and Hara species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(1):13-22.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ermita de Sant Roc de Vallanca

L'ermita de Sant Roc és un temple de culte catòlic situat en les proximitats de Vallanca, municipi pertanyent a la comarca valenciana del Racó d'Ademús.

## Història

Construïda durant el primer terç del segle xvii, originalment era sota l'advocació de la Santíssima Trinitat, A la fi del segle xvii l'ermita va passar a ser dedicada a Sant Roc. Tal canvi va respondre molt probablement a les epidèmies de pesta sofertes en el segle xvii, ja que l'efectivitat del sant contra aquestes calamitats era indiscutible en l'època.

## Descripció

Presenta planta en forma de creu llatina, poc habitual a la comarca, conforme als ideals del Concili de Trent. Consta de nau única, dues capelles laterals i una major. En l'interior destaca la coberta de la nau, treball de fusteria antic molt bé conservat, així com la volta vaída que tanca el creuer, poc comú en l'arquitectura comarcal. De l'exterior sobresurt la portada, consistent en un senzill arc de mig punt d'ampli dovelatge, així com les nombroses creus de talla inserides en els murs, quatre de les quals al·ludeixen a l'advocació trinitaria original.

## Festes i tradicions

Al temps del seu canvi d'advocació, els originals romiatges en honor de la Santíssima Trinitat van ser substituïts a final del segle xvii pels de Sant Roc. Aquests últims encara se celebren en l'actualitat el 16 d'agost, amb gran afluència de fidels, car en l'actualitat és el patró de la vila de Vallanca.

## Referències

* ↑ Alonso, Nico. «Per què sant Roc és un dels sants més celebrats dels Països Catalans?». VilaWeb, 13-08-2019. [Consulta: 4 març 2025].

## Bibliografia

* Eslava Blasco, Raúl: Vallanca y su patrimonio histórico-artístico religioso. Vallanca, 2006. ISBN 84-611-0024-7
# Miquel Joan Barber

Miquel Joan Barber, conegut com el Barber de Binèfar, (Binèfar, s. XVI - ?) fou un dels bandolers seguidors de Ferran II duc de Villahermosa a la guerra de la Ribagorça, durant la dècada del 1580. Lluità activament contra el Minyó de Montellà i el batlle d'Alòs per la comarca i les terres de Ponent en general. Els cronistes aragonesos de l'època creien que havia mort el 1589, però es té constància que el 1593 encara liderava una quadrilla al Pallars Jussà a favor de Bernat de Guimerà (senyor de Ciutadilla i de Sant Romà d'Abella).

## Referències

* 1 2 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 735, entrada: "Nicolau, Francesc". ISBN 84-297-3521-6.
# Ambloplites ariommus

Ambloplites ariommus és una espècie de peix pertanyent a la família dels centràrquids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30,5 cm de llargària màxima i 820 g de pes.

## Alimentació

Menja peixets, crancs de riu i insectes grossos (com ara, libèl·lules).

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical (38°N-29°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des de Geòrgia fins a Louisiana, Arkansas i Missouri, incloent-hi el riu Mississipi.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1820. Ichthyologia Ohiensis (Part 3). Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 1). 49-57.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Viosca, P., Jr., 1936. A new rock bass from Louisiana and Mississippi. Copeia 1936 (núm. 1): 37-45.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Etnier, D.A. i W.C. Starnes, 1993. The fishes of Tennessee. The University of Tennessee Press, Knoxville (Tennessee), Estats Units.
* ↑ Walsh, M.G., D.l. Harris, 2004. Characteristics of Smallmouth Bass (Micropterus dolomieu) and Shadow Bass (Ambloplites ariommus) Populations in an Ozark Stream Before and After Rainbow Trout Introduction. Journal of Freshwater Ecology.4:587-596.
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB