# Ballester (planta)

El ballester (Arthrocaulon macrostachyum (Moric.) Piirainen & G.Kadereit, 2017), és un arbust de la família de les Amaranthaceae, generalment estès en sòls salins prop d'estanys i aiguamolls costaners. És una de les principals essències que conformen la vegetació halòfita dels aiguamolls litorals.
Altres noms que rep aquesta planta són salicorn, salicòrnia, cirialera o mamellut.

## Descripció

L'habitus de la salicòrnia és molt semblant al dels seus congèneres i altres halòfits que s'instal·len en el mateix medi. Es confon fàcilment amb Salicornia fruticosa, de la qual es diferencia en pocs caràcters i amb la qual sovint s'associa. La planta té un hàbit cespitós, formant un arbust gruixut i ramificat irregularment a partir de la base. L'alçada, generalment d'uns quants decímetres, fins i tot pot arribar als 80-100 cm. Les branques són articulades, lignificades, de consistència herbàcia i carnosa a les porcions terminals, amb articles d'aproximadament 1 cm de llarg. Les branques estèrils són generalment més llargues que les fèrtils.
Durant la plena activitat vegetativa, a l'hivern i la primavera, la planta presenta un color verd glauc (d'aquí el nom), mentre que a l'estiu i la tardor té un color vermellós.
Les fulles són oposades; aparentment absents, en realitat es redueixen a escates carnoses soldades per formar una beina que embolcalla la branca. El marge de la beina és més alt i lleugerament agut a l'àpex de les dues fulles, mentre que té forma de V oberta a la unió de les fulles.
Les flors són discretes i reunides en espiguetes de tres elements, inicialment de color groguenc i després foscos quan els fruits maduren. Les espiguetes s'insereixen dins les fossetes formades en els articles, dels quals, però, sobresurten de manera visible, i són portades per les branques fèrtils inserides a les branques de l'any anterior. El periant és reduït, les flors masculines estan equipades amb dos estams.
El fruit és una mica allargat, negre i brillant, completament envoltat pel periant, que esdevé carnós.

## Biologia

L'activitat vegetativa es concentra sobretot en les estacions més fresques (hivern i primavera), mentre que la floració dura de primavera a estiu.
És una planta típicament halòfila que acumula grans quantitats de sal a l'interior de les branques carnoses. En comparació amb S. fruticosa tolera una salinitat més alta i s'instal·la generalment en sòls impregnats d'aigua salada, que té una concentració de sal més alta que l'aigua marina.

## Distribució i hàbitat

La salicòrnia és una de les espècies més representatives de les zones humides costaneres en els ambients mediterranis. Està molt estès per tota la conca mediterrània. A Itàlia creix per tota la costa adriàtica, de Trieste cap avall, a la costa tirrena, de Liorna cap avall i a les illes.
L'hàbitat típic és representat pels sòls adjacents als aiguamolls salobres (estanys, pantans, llacunes), ocupa també zones subjectes a submersió temporal per aigües salines. Es forma amb altres espècies de praderies més o menys disperses, comunament anomenades salicorneti, la composició de les quals varia segons l'estació, però generalment s'associa amb altres Chenopodiaceae halòfites comunes i amb espècies d'altres famílies, sempre amb adaptacions a la concentració de sal i sodi.
Les vidrieres, juntament amb els canyissars de zones afectades per una menor acumulació de salinitat, són els llocs de nidificació i refugi més importants de l'avifauna dels aiguamolls litorals. Els mateixos fruits del salicorn són utilitzats com a font d'aliment per diferents ocells.

## Referències

* ↑ «ballester - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 8 març 2024].
* ↑ «Arthrocnemum macrostachyum» (en anglès).
* 1 2 «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 8 març 2024].
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 8 març 2024].
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 8 març 2024].

## Bibliografia

* Ignazio Camarda & Franca Valsecchi (1990). Petites lianes i arbustos sufrútics espontanis de Sardenya . Carlo Delfino, Sassari: 43-45. ISBN 88-7138-011-8 .
* Pignatti S.. Flora d'Italia Vol. I. Edagricole, 2017. ISBN 9788850652426.

## Enllaços externs

* «Flora Europaea Search Results» (en anglès).