OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Institut Català del Voluntariat

L'Institut Català del Voluntariat (INCAVOL) va ser un organisme autònom de la Generalitat de Catalunya que va promoure el voluntariat i l'associacionisme entre els anys 1991 i 2004. Fou un organisme de referència tant dins el país com a fora, tant per la política de serveis a les entitats com per les dinàmiques que va propiciar de diàleg i consens dins el sector a partir de jornades i congressos. Er governa pel Consell rector del Voluntariat,en la qual les representants de les organitzacions només tenien un terç dels seients i l'administració hi era preponderant.
Ha organitzat dos Congressos (1995, 2005). Al primer de 1995 es va redactar la Carta del voluntariat de Catalunya sobre els drets i els deures, al segon de 2005 es va recopilar el Pla Nacional d'Associacionisme i Voluntariat. Aquesta carta va servir de base per una actualització el 2015.
De 1997 a 2006 va publicar el butlletí quinzenari A l'Abast.
Va ser dissolt nel marc d'una sèrie de mesures fiscals i administratives per reduir les dispeses públiques el setembre 2004. El patrimoni i el personal van ser transferits al Departament de Benestar i Família.

## Publicacions destacades

* El Servei civil. Institut Català del Voluntariat, 1997
* Congrés Europeu del Voluntariat. Generalitat de Catalunya - Insitut Català del Voluntariat, 1998. : El llibre recull totes les ponències del congrés celebrat a Sitges del 10 al 12 de desembre de 1998.
* El Voluntariat en família: la família, un nou perfil de voluntariat. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Institut Català del Voluntariat, Fundació Pere Tarrés, 2003, p. 50.
* El voluntariat corporatiu: una oportunitat per a l'empresa a Catalunya (pdf), 2003, p. 40. Arxivat 2022-02-23 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «LLEI 25-1991, de 13 de desembre, per la qual es crea l'Institut Català del Voluntariat.». BOE, 01-12-1991. [Consulta: 22 febrer 2022].
* 1 2 García Inda, Andrés; Martínez de Pisó Cavero, José. Ciudadanía, voluntariado y participación (en castellà). Librería-Editorial Dykinson, 2011, p. 143-144. ISBN 978-84-9982980-7.
* ↑ «S'inaugura el II Congrés Català de l'Associacionisme i el Voluntariat». TV3 Notícies, 15-11-2002.
* ↑ «LLEI 25/2015, del 30 de juliol, del voluntariat i de foment de l'associacionisme.» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 07-08-2015, pàg. 3, 4.
* ↑ «Butlletí A l'Abast». Fundació Pere Tarrés. Arxivat de l'original el 2022-02-23. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ «LLEI 7/2004, de 16 de juliol, de mesures fiscals i administratives. («BOE» 235, de 29-9-2004.)». BOE, 29-09-2004, pàg. 3002.
# Marginal Tietê

La Marginal Tietê és la principal via ràpida de la ciutat de São Paulo. Té 24,5 quilòmetres de llarg, va ser acabada i oberta al trànsit l'any 1957. El seu recorregut voreja el riu Tietê.

## Referències

* ↑ Pereira da Silva, Edinei «O marginal como sujeito histórico: o caso de Carolina Maria de Jesus como experiência de um “despejo” ainda em voga na atualidade». Tematicas, 30, 59, 10-06-2022, pàg. 282–311. DOI: 10.20396/tematicas.v30i59.15923. ISSN: 2595-315X.
* ↑ Oliveira, André de. «Uma radiografia da Marginal Tietê para o debate da velocidade em São Paulo» (en portuguès brasiler). El País - Brasil, 13-10-2016. [Consulta: 2 setembre 2022].
# Ebriés

Els Ebriés (o kyames) són un grup ètnic que forma part dels Àkans i viuen a la regió d'Abidjan de Costa d'Ivori, on representen el 0,7% de la població. Els 63 pobles de la regió Ebrié es divideixen en nou grups que s'anomenen Kwè, Bidjan, Yopougon, Nonkwa, Songon, Bodo, Dyapo, Bya i Gnangon. La seva llengua és l'ebrié, una de les llengües nigerocongoleses del grup Àkan. Hi ha entre 75.900 (1988), 136.000 (joshuaproject) i 144.000 ebriés.
Els seus orígens històrics s'han d'anar a buscar a prop dels llacs de la regió Ashanti de Ghana, però van haver d'anar al sud a partir del segle xviii després de lluitar contra una tribu veïna. Originàriament anomenats "Tchaman" o "Achan" (dos paraules que signifiquen els escollists en la seva llengua), després d'una derrota militar els seus veïns Abouré els passaren a anomenar Ebriés, que significa bruts. Per aquest motiu els Ebriés van passar a anomenar als Abouré com Koroman, que significa gent bruta.

## Situació territorial i pobles veïns

Segons l'ethnologue, el territori ebrié està situat a 57 poblacions dels districtes d'Abidjan i de Lagunes. Concretament, estan situades al Districte d'Abidjan i a la regió de Grans Ponts, a les subprefectures de Dabou i de Bingerville. Segons el peoplegroups aquest territori està centrat a la ciutat d'Abidjan i va des de l'alçada de la ciutat de Dabou, a l'oest fins a l'altura de la ciutat de Grand-Bassam, a l'est.
Segons el mapa lingüístic de Costa d'Ivori de l'ethnologue, els ebriés són veïns dels alladians i dels betis, que viuen al sud, a l'altra ribera de la llacuna Ebrié; amb els mbatos que viuen a l'est, amb els attiés, que viuen al nord i amb els abés i els adioukrous, que viuen a l'oest.

## Llengua

La llengua materna dels ebriés és l'ebrié, però també parlen i utilitzen el francès, que és la llengua oficial del país.

## Religió

Segons el joshuaproject, el 95% dels ebriés són cristians i el 5% són musulmans. El 80% dels ebriés pertanyen a esglésies independents, el 10% són protestants i el 10% són catòlics. El 8% dels ebriés cristians pertanyen a moviments evangelistes. Segons el peoplegroups, la religió majoritària dels ebriés és un cristianisme marginal que, tot i que té arrels cristianes, no es pot considerar teològicament cristià.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ebrié, a language of Côte d'Ivoire». ethnologue. [Consulta: 19 octubre 2015].
* 1 2 «Language: Ebrié». joshuaproject. [Consulta: 19 octubre 2015].
* 1 2 3 4 «People name: Ebrié of Cote d'Ivoire». peoplegroups. [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ Brooklyn Museum
* ↑ Olson, James Stuart (1996). The peoples of Africa: an ethnohistorical dictionary. Santa Barbara, CA: Greenwood Press. pp. 18. ISBN 978-0-313-27918-8. Retrieved 18 April 2010.
* ↑ Bouscayrol, René, "Notes sur le peuple Ébrié", in Bulletin de l'Institut Français d'Afrique noire, Volume XI, Issues 3-4, July–October 1949, p. 382-408
* ↑ «Mapa lingúístic de Costa d'Ivori. Els ebriés són el número 71». ethnologue. [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ «Kyama, ebrie in Cote d'Ivoire» (en anglès). joshuaproject. [Consulta: 19 octubre 2015].
# Institut Ignasi Villalonga d'Economia i Empresa

L'Institut Ignasi Villalonga d'Economia i Empresa (IIVEE) és una associació sense ànim de lucre que agrupa empresaris, professionals i institucions de l'Euroregió de l'Arc Mediterrani (EURAM) amb la intenció de fomentar la cooperació entre les regions del Mediterrani nord-occidental, a partir d'unes coincidències històriques, lingüístiques, socials, i de mentalitat empresarial. Aquest objectiu passa per aprofitar les potencialitats i sinergies d'aquest gran territori estratègic format per Catalunya, Andorra, el País Valencià, les Illes Balears i de la Catalunya Nord, davant els canvis econòmics i polítics que es produeixen a Europa.
Creat el juny de 2002, a la ciutat de València, amb el suport de la Xarxa Vives d'Universitats i la Universitat d'Alacant, sota la direcció de Josep Vicent Boira, rep el nom de l'empresari valencià Ignasi Villalonga.
Rep també el suport d'entitats i institucions diverses com ara les Cambres de Comerç de l'Arc Mediterrani, els governs autonòmics de Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears i el del Departament dels Pirineus Orientals a l'Estat francès, i també d'associacions empresarials, fires comercials, bancs, caixes d'estalvis, d'empreses i organismes internacionals com la Unió Europea o l'Organització Mundial del Turisme, entre d'altres.
L'institut promou les Jornades Econòmiques de l'EURAM, la concessió de més de vuitanta beques a la investigació de l'economia i l'empresa, així com la creació (2003) de la càtedra Ignasi Villalonga a Castelló. Així mateix ha creat els Cercles EURAM, subdivisions de nivell inferior que agrupa els empresaris i les entitats de cadascuna de les àrees territorials que formen l'EURAM.
L'Institut Ignasi Villalonga s'ha destacat per treballar a favor de la declaració com a prioritari de l'anomenat Corredor Mediterrani. El desembre de 2010 presentà al Parlament Europeu les conclusions del Llibre Blanc de les Infraestructures de l'Arc Mediterrani.

## Cercles EURAM

* Cercle EURAM de La Safor
* Cercle EURAM de la Marina
* Cercle EURAM del Vallès
* Cercle EURAM de l'Empordà
* Cercle EURAM de la Garrotxa
* Cercle EURAM del Ripollès
* Cercle EURAM d'Osona

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Institut Ignasi Villalonga d'Economia i Empresa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ País, Ediciones El «Nace el foro empresarial Institució Ignasi Villalonga» (en castellà). EL PAÍS, 31-10-1999.

## Enllaços externs

* Institut Ignasi Villalonga d'Economia i Empresa - Lloc web oficial
# Institut Nacional d'Estadística (Moçambic)

L'Institut Nacional d'Estadística (portuguès: Instituto Nacional de Estatística, INE) és una agència que pertany al Govern de Moçambic i la principal agència per a l'elaboració d'estadístiques del país. Fou creada per Decret Presidencial n. 9/96, del 28 d'agost de 1996.
# Institut Nacional de la Llengua Japonesa

L'Institut Nacional de la Llengua Japonesa (国立国語研究所, Kokuritsu kokugo kenkyūsho) és una institució autònoma depenent del govern del Japó i en concret del Ministeri d'Educació, Cultura, Esports, Ciència i Tecnologia, creada el 20 de desembre de 1948 amb el propòsit d'estudiar, investigar, promoure i fer les recomendacions necessàries per a l'ús correcte de la llengua japonesa.
La seu de l'organisme es troba a la ciutat de Tachikawa, a Tòquio, Japó. A data de l'1 d'abril de 2020, la institució estava formada per 54 membres, els quals eren 1 director, 14 professors, 10 professors associats, 8 professors auxiliars i investigadors i 21 administratius i tècnics. L'actual president de l'institut des de l'any 2017 és en Yukinori Takubo.

## Presidents

* Minoru Nishio (1949-1960)
* Etsutarō Iwabuchi (1960-1976)
* Ōki Hayashi (1976-1982)
* Kikuo Nomoto (1982-1990)
* Osamu Mizutani (1990-1998)
* Mutsurō Kai (1998-2005)
* Seiju Sugito (2005-2009)
* Tarō Kageyama (2009-2017)
* Yukinori Takubo (2017-present)

## Referències

* ↑ NINJAL, web page (English) Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine.
# Institut Social de les Forces Armades

L'Institut Social de les Forces Armades (ISFAS) és un organisme autònom adscrit al Ministeri de Defensa d'Espanya i integrat en la Subsecretaria d'aquest departament ministerial, que disposa de personalitat jurídica i autonomia per al compliment de les seves finalitats: gestió del Règim Especial de la Seguretat Social de les Forces Armades. La seva labor consisteix a gestionar, juntament amb classes passives, el Règim Especial de la Seguretat Social de les Forces Armades i de la Guàrdia Civil.

## Història

L'ISFAS sorgeix de l'Ordre de 14 de gener de 1977 per la qual es dicten normes provisionals per a la posada en funcionament de l'Institut Social de les Forces Armades, derogant altres normes anteriors. Històricament, el ISFAS l'hereu de totes aquelles polítiques de prevenció i segur social per als militars, que es remunten al segle xiii i que van ser afermant-se, sobretot des del segle XVIII: Sanitat Militar, Cos d'Invàlids, Montepios Militars, Col·legis d'Orfes i Benemèrit Cos de Mutilats. Ja en les Partides d'Alfons X "El savi" (1.221-1.284) quedava legislat, Títol XXV, Llei II "como deben ser fechas las enmiendas que los homes reciben en sus cuerpos". S'establien les "erechas", compensació o forma de rescabalar els danys rebuts en els seus cossos els homes en la guerra. La Segona Partida, les dividia en quatre "guisas". Tres eren per vida, establint-se una taula en la qual dividint-se les diferents ferides, aquestes tenien una valoració diferent i la seva compensació en "maravedises" estava en funció de les mateixes o nombre d'elles. La quarta era "cuando lo matassen los enemigos dellos en cavalgada o en otra manera de guerra". La seva compensació s'establia en cent cinquanta "maravedises" per als cavallers i la meitat per als peons.

## Referències

* ↑ Instituto Social de las Fuerzas Armadas (ISFAS) a expansion.com
* ↑ ¿Hay problemas de dinero en el ISFAS? Los militares denuncian la pérdida de calidad en la asistencia sanitaria, tienen sólo dos aseguradoras, y han bajado las coberturas, elconfidencialdigital.com, 4 de maig de 2010
* ↑ El ISFAS pagará casi 62.000 euros a un paciente obligado a acudir a la sanidad pública para salvar su vida, La Vanguardia, 23 de febrer de 2017

## Vegeu també

* Seguretat Social d'Espanya

## Bibliografia

* Fernando Puell de la Villa, Historia de la Protección Social Militar (1265-1978). De la Ley de Partidas al ISFAS, Madrid, Instituto Social de las Fuerzas Armadas, 2008, ISBN 978-84-934832-8-9.

## Enllaços externs

* Historia de los Cuerpos de Inválidos y Mutilados
* Ministeri de Defensa d'Espanya
# Institut Superior Politècnic

L'Institut Superior Politècnic (Instituto Superior Politécnico, ISP) és un dels quatre campus de la Universitat de São Tomé i Príncipe. Actua com a campus principal i se situa al barri de Quinta de Santo António al sud de la ciutat de São Tomé. També té una biblioteca central i l'amfiteatre principal a la nació. El seu edifici proper és TVS i la seva estació de radiodifusió.

## Història

L'institut va ser fundat el 1996. És la principal institució orgànica de la USTP. La universitat es va formar sobre aquest.

## Cursos

A partir de gener de 2017, els següents cursos són:
* Llicenciatura en Biologia
* Titulació de Matemàtiques
* Llicenciatura en Agronomia
* Llicenciatura de Física
* Llicenciatura en Gestió d'empreses
* Llicenciatura en Relacions Públiques i Comunicacions
* Llicenciat en Ciències Econòmiques
* Grau en serveis hotelers
* Llicenciatura en Electrònica i Telecomunicacions
* Llicenciatura en Sistemes i Informació en Tecnologia
* Llicenciatura en llengua portuguesa
* Llicenciatura d'Història
* Llicenciatura en llengua francesa
* Llicenciatura en Geografia
* Llicenciatura en Dret

## Referències

* ↑ «ANDIM TV: Empossamento das comissões diretivas da USTP» (en portuguès). Andim TV, 12-09-2016. [Consulta: 4 febrer 2017].
* ↑ Ramos, Américo d' Oliveira dos. (2011). Proposta de lei n.º 16 /IX/11" – Orçamento Geral do Estado para o Ano Económico de 2012
* ↑ «Offerings of its courses» (en portuguès). USTP. Arxivat de l'original el 19 de gener 2017. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «Instituto Superior Politécnico de São Tomé e Príncipe (ISP-STP)». International Particle Physics Outreach Group. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ CARDOSO, Maria Manuela. Educação em São Tomé e Príncipe. Lisboa: ISCTE-IUL, [s.d.]
# Institut Universitari d'Alts Estudis Internacionals

L'Institut Universitari d'Alts Estudis Internacionals i del Desenvolupament (oficialment i en francès Institut de hautes études internationales et du développement) és una institució universitària Suïssa. Els seus idiomes oficials són el francès i l'anglès.
Fundada el 1927, és l'escola de relacions internacionals més antiga d'Europa i és considerada la primera universitat dedicada exclusivament a les relacions internacionals. Ofereix un dels primers programes en Relacions Internacionals a nivell mundial.
L'institut és considerat com un dels més prestigiosos del món. Compta amb alumnis com Kofi Annan, exsecretari General de Nacions Unides, set guanyadors del Premi Nobel i un del Premi Pulitzer; de la mateixa manera, gran quantitat d'ambaixadors, ministres de relacions exteriors i caps d'estat es troben entre els seus ex-alumnes.
En 2007 es va crear l'Institut d'Alts Estudis Internacionals i del Desenvolupament (IHEID) reunint aquest institut amb l'Institut Universitari d'Estudis del Desenvolupament (IUED).

## Referències

* ↑ «Institut de hautes études internationales et du développement - IHEID | Genève internationale». [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «Institut de hautes études internationales et du développement» (en francès). [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «Institut de hautes études internationales et du développement - Universités en Europe - Universités et écoles normales supérieures en Europe - v.FR, study (universities) - etudiereneurope.eu». [Consulta: 5 desembre 2023].
# Tomești

Tomești (en hongarès: Csíkszenttamás, o col·loquialment Szenttamás, pronunciació hongaresa: [ˈtʃiːksɛntɒmaːʃ]) és un municipi del comtat de Harghita (Romania). Es troba a la terra de Sículs, una regió etnocultural a l'est de Transsilvània. Porta el nom de Sant Tomàs. El municipi està format per un únic poble, Tomești.

## Ubicació

El poble està situat a 22 km al nord de Miercurea-Ciuc vora el riu Olt. El seu nom es va esmentar per primera vegada el 1333 quan es va esmentar un sacerdos de Sancto Toma, un sacerdot de Sant Tomàs. El 1441, es registra amb els seus noms hongaresos com Zenth Thamas, el 1549 com a Szent Tamás. Fins al 1919, el seu nom romanès era Sântămas.
El poble formava part de la regió de la Terra Székely de la província històrica de Transsilvània. Va pertànyer al districte de Csíkszék fins a la reforma administrativa de Transsilvània el 1876, quan va caure dins del comtat de Csík al Regne d'Hongria. Després del tractat de Trianon de 1920, va passar a formar part de Romania i va caure dins del comtat de Ciuc durant el període d'entreguerres. El 1940, el segon Premi de Viena va concedir la Transsilvània del Nord a Hongria i Hongria va mantenir el poble fins al 1944. Després de l'ocupació soviètica, l'administració romanesa va tornar i la comuna va passar a formar part oficialment de Romania el 1947. Entre 1952 i 1960, la comuna va caure dins de la regió autònoma dels Magyar, entre 1960 i 1968 la regió autònoma de Mureș-Magyar. El 1968, la província va ser abolida i, des de llavors, la comuna forma part del comtat de Harghita.

## Demografia

La comuna té una majoria hongaresa absoluta (sículs). Segons el cens del 2011 té una població de 2.553 habitants, dels quals el 99,37% o 2.537 són hongaresos. Antigament, va formar part de la comuna de Cârța, però el poble es va trencar en diversos el 2004.

## Fites

* Les ruïnes de la torre de l'antiga església del poble (Csonkatorony) construïda a l'època de la dinastia Árpád són a 1 km del poble.
* La nova Església catòlica romana es va construir en estil barroc el 1778. L'església conserva diversos objectes d'art del segle xv que pertanyien a l'antiga església. La més notable entre elles és una representació de la Santíssima Verge realitzada al segle XV. L'església està envoltada per una muralla fortificada.
* El llac Feneketlen (llac sense fons) que s’alimenta de l'aigua de les aigües termals es troba al peu del turó de l'església.

## Agermanaments

El poble està agermanat
* Forráskút, Hongria
* Gyenesdiás, Hongria
* Tét, Hongria

## Referències

* ↑ «Hét erdélyi püspök végrendelete». Erdélyi Tudományos Füzetek, 1931. DOI: 10.36240/etf-034. ISSN: 2668-3806.
# Institut d'Investigació Tèxtil i de Cooperació Industrial de Terrassa

L'Institut d'Investigació Tèxtil i de Cooperació Industrial de Terrassa (INTEXTER) és un centre d'R+D, de serveis a les empreses i de formació específica en l'àmbit tèxtil amb una llarga trajectòria, que es va iniciar l'any 1954. L'INTEXTER participa en les xarxes internacionals d'R+D i transferència de tecnologia del sector tèxtil mes importants i lidera projectes de recerca europeus de gran valor tecnològic en col·laboració amb empreses que milloren així la seva competitivitat. L'equip investigador, format per professorat, personal investigador i personal tècnic altament qualificat, concentra les activitats de recerca i transferència de tecnologia (R+D+I) i la formació d'investigadors en tres grans línies d'expertesa: tecnologia tèxtil mecànica, tecnologia tèxtil química i enginyeria mediambiental.
Dins de les línies d'investigació, l'INTEXTER estudia la fenomenologia dels processos per a aplicació industrial; investiga els problemes tècnics per augmentar l'eficiència d'un determinat procés de producció en el camp tèxtil i sectors afins, per millorar la qualitat i disminuir els costos. L' INTEXTER, a més, disposa de tècniques molt potents d'anàlisis làser i filmació en vídeo d'alta velocitat per investigar els camps fluidodinàmics dels sistemes tèxtils, manipulats en condicions extremes. Les activitats de recerca inclouen el desenvolupament de nous materials i productes tèxtils d'altes prestacions, sistemes productius avançats i tècniques de control remot a temps real, via Internet, basats en l'aplicació de la intel·ligència artificial i de les tecnologies de la informació i la comunicació, a la cadena de subministrament tèxtil-confecció.
El 19 de gener de 2018, el Rector de la UPC nomena el professor Enric Carrera Gallissà nou director del INTEXTER per un període de quatre anys.

## Activitats

Es realitzen les següents activitats:
* Estudis i investigacions industrials
* Assistència tècnica
* Anàlisis i assaigs
* Control de qualitat
* Defectes de fabricació
* Peritacions, dictàmens i informes tècnics
* Normalització
* Cursos, simposis, conferències
* Publicacions i formació docent
* Relacions nacionals i internacionals
# Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries

L'Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries (IRTA) és una empresa pública adscrita al Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural de la Generalitat de Catalunya i subjecta al dret privat. Va ser creada el 1985 i el seu fundador fou Josep Tarragó i Colominas, director general fins al 2008. El va rellevar Josep Maria Monfort i Bolívar, que va ser director de 2008 a 2018. Des de juliol de 2018 ocupa el càrrec Josep Usall i Rodié.
La finalitat de l'entitat és contribuir a la modernització, a la millora i l'impuls de la competitivitat, al desenvolupament sostenible dels sectors agrari, alimentari, agroforestal, aqüícola i pesquer, i també dels directament o indirectament relacionats amb el proveïment d'aliments sans i de qualitat als consumidors finals; a la seguretat alimentària i a la transformació dels aliments, i, en general, a la millora del benestar i la salut de la població.
La seu de l'IRTA i dels seus serveis corporatius es troba a la Torre Marimon, a Caldes de Montbui. Disposa de centres propis a Barcelona (IRTA Cabrils, IRTA-CReSA), Lleida (IRTA Fruitcentre, Estació Experimental de Lleida, IRTA Lleida Agrònoms, Granja Experimental d'Alcarràs), Tarragona (IRTA la Ràpita, IRTA Mas Bové, IRTA Amposta) i Girona (IRTA Monells i IRTA Mas Badia). A més, l'IRTA està consorciat amb el CRAG i el CREDA.
El 2021, el personal propi de l'Institut era format per 882 persones (26% personal R+D, 10,7% de doctorands). L'estructura científica de l'IRTA consta de 3 àrees de programes de recerca fonamentals: Indústries Agroalimentàries, Producció Vegetal i Producció Animal, amb un programa transversal d'Economia agroalimentària.

## Referències

* ↑ «Llei 23/1985, de 28 de novembre, de creació de l'Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries». Generalitat de Catalunya, 28-11-1985.
* ↑ «Llei 4/2009, del 15 d'abril, de l'Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries». Generalitat de Catalunya, 15-11-2009.
* ↑ «Josep Usall rellevarà Josep Maria Monfort al capdavant de l'IRTA». La Vanguardia, 11-07-2018.
* ↑ «Organismes de la Generalitat: Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries». Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries - Lloc web oficial