OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Amat i Girbau

Josep Amat i Girbau (Barcelona, 1940) és un científic català, especialista en robòtica.

## Biografia

Fill del pintor Josep Amat i Pagès. És doctor en enginyeria industrial per la Universitat Politècnica de Catalunya, on és catedràtic d'Arquitectura i Tecnologia de Computadors des del 1983. És membre de la Secció de Ciències i Tecnologia de l'Institut d'Estudis Catalans des del 1990 i de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona des de 2000. Des de 1991 al 2006 és Invited Professor al MIT (EUA).
Des del 2010 és professor Emèrit de la UPC. El 15 de desembre de 2022 la Universitat de Girona (UdG) li va concedir ahir el títol de doctor honoris causa.
La seva recerca s'ha centrat en el tractament digital del senyal i la visió per ordinador, especialment en les seves aplicacions en el camp de la robòtica. Actualment, desenvolupa diferents projectes de recerca en el camp de la robòtica submarina, la robòtica aplicada a la cirurgia i el guiat dels robots mòbils a l'Institut de Robòtica i Informàtica Industrial de la UPC. Des del 1995 orienta la seva recerca bàsicament en el camp de la robòtica quirúrgica. També ha participat en política com a regidor de Sant Feliu de Guíxols per CiU entre 1999 i 2007.
Poden considerar-se com a fites més rellevants aconseguides, la identificació i discriminació del senyal del radar marí (1974), la comunicació persona-ordinador amb la mirada (1987) o haver aplicat el control robotitzat al guiat de la càmera en cirurgia laparoscòpica (1996).
Ha rebut la medalla Narcís Monturiol de la Generalitat de Catalunya (1990), el Premi Internacional de Ciència i Tecnologia de Barcelona el 1992, el Premi a la Creativitat del Col·legi d'Enginyers Industrials de Catalunya (1995), el Premi de la Fundació Catalana per a la Recerca (1995), el Premi Ciutat de Barcelona (1996), el Premi d'Honor Lluís Carulla (1998), la Medalla d'Honor a la Creativitat de la Fundación García Cabrerizo (2008) i la Creu de Sant Jordi (2020).

## Obres

* Robótica industrial (1986)
* Technology Advances and Aids for Disabilities (1998)
* Vers la Robòtica intel·ligent (2000)
* Evolución de la ingeniería en el sector de la Automática y la Robótica (2001)
* Robotics and Automation in the Maritime Industries (2006)
* La robòtica aplicada a la Medicina (2008)
* Los robots del futuro, dins la col·lecció Un paseo por el Cosmos de RBA (2017)

## Referències

* ↑ «TERMINÀLIA parla amb Josep Amat i Girbau, doctor en enginyeria i membre de l'Institut d'Estudis Catalans». Terminàlia, 16, 22-12-2017, pàg. 40–43. ISSN: 2013-6706.
* 1 2 3 “Els enginyers som en part fills del Meccano”, Avui, 18 de març de 2012
* ↑ Biografia al web de la RACAB
* ↑ «Josep Amat: 'El robot personal triomfarà'». Fulls d'Enginyeria. Elisenda Rosanas, 21-04-2020. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ Saguer, Maria. «Josep Amat, doctor ‘honoris causa' a la UdG - 16 des 2022». [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ «Lista premiados Medallas de Honor». Arxivat de l'original el 2013-12-05. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ «El Doctor Josep Amat i Girbau, Creu de Sant Jordi 2020». Enginyers Industrials de Catalunya, 2020. [Consulta: 25 març 2020].
# Efialtes (mitologia)

Efialtes (en llatí Ephialtes, en grec antic Ἐφιάλτης), segons la mitologia grega, és el nom de dos gegants:
1. Un dels dos germans bessons dels Aloïdes, fill de Posidó i d'Ifimèdia, filla de Tríopas. Els germans cada any creixien un colze d'amplada i una braça d'alçada, i als 9 anys feien 9 colzes d'amplada (uns 4 metres) i nou braces d'alçada (uns 17 metres). Llavors van decidir declarar una guerra als déus. Protagonistes d'una gigantomàquia particular, van intentar arribar a l'Olimp posant unes muntanyes al damunt de les altres i amenaçant d'omplir el mar de muntanyes i desplaçar-lo on fins llavors hi havia hagut terra. Castigats pels déus, van ser precipitats al Tàrtar. El càstig va continuar allà, ja que se'ls va lligar amb serps a una columna on una òliba els turmentava cridant sense parar.
2. A la Gigantomàquia, Efialtes, fill de Gea i el Tàrtar, és un dels gegants que van lluitar contra els déus. El Destí havia determinat que els gegants no podien morir només a mans dels déus, i un mortal havia de lluitar al seu costat. Va ser abatut per Apol·lo, que li va clavar una fletxa a l'ull esquerre, i per Hèracles, que n'hi clavà una altra al ull dret.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 151. ISBN 9788496061972.
# Câmpeni

Câmpeni (en hongarès, Topánfalva) és una ciutat de Romania al districte d'Alba.
Es troba a una altitud de 555 msnm a 432 km de la capital, Bucarest.
El 2012 comptava amb una població de 7.798 habitants.
Evolució demogràfica segons censos de població :
| 1948 | 1956 | 1966 | 1977 | 1992 | 2002 | 2012 |
| s / d | s / d | 7.170 | 7.682 | 8.878 | 8.080 | 7.798 |

## Referències

* 1 2
# Baia de Arieș

Baia de Arieș (en hongarès: Aranyosbánya o Offenbánya; en alemany: Offenburg) és una ciutat del comtat d'Alba (Romania). Administra cinc pobles: Brăzești (Berzesd), Cioara de Sus (Felsőcsóra), Muncelu (Muncsal), Sartăș (Szártos) i Simulești. Amb una població de 3.461 habitants (2011), va ser fins al 2004 un centre miner que extreia principalment metalls bàsics pe, peròmbé concentrats rics enarsenopirita i pirita que contenen or.
El primer escrit al respecte es troba en un document de Carles I d'Hongria des del 1325. A principis del segle xv fou declarada ciutat lliure. Més tard va perdre l'estatus de ciutat, però el va recuperar el 1998.
Els llocs turístics de Baia de Arieș més importants són el monument a l'arbre natural conegut com el “faig de l'emperador” i el monestir de Muncel.
Baia de Arieș té un clima continental càlid i estiu humit (Dfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Demografia

Segons el cens del 2011 hi havia una població total de 3.433 persones que vivien en aquesta comuna. D'aquesta població, el 99,3% són d'ètnia romanesa, el 0,55% són hongaresos i el 0,19% d'ètnia gitana.

## Referències

* ↑ «Structura Etno-demografică a României».

## Enllaços externs

* (in Romanian) Formulari oficial de presentació Oficina del comtat d'Alba
# Marian Roca i Munté

Marian Roca i Munté (Reus, Baix Camp, 14 d'abril de 1886 - Mèxic DF, 12 de març de 1976) fou un polític català i impressor.
Ben aviat la seva família es va traslladar a Sabadell. Tornats al Camp de Tarragona, amb nou anys va fer d'aprenent a una impremta, primer a Tarragona i després a Reus. Va arribar a presidir la Societat Tipogràfica, el sindicat d'impressors. Es va afiliar al Foment Nacionalista Republicà, i va ser director de Foment, el portaveu del partit, del 1916 al 1923. El 1922 va ser un dels fundadors de l'Associació de la Premsa de Reus. El 1910 EL FNR es va adherir a la Unió Federal Nacionalista Republicana. El 1912 assistí a Tarragona a l'Assemblea de la Unió Catalanista. En les juntes del 8 de gener de 1918 i del 4 de gener de 1921 va ser nomenat membre del Comitè d'Acció Política del Foment Nacionalista Republicà.
Va imprimir la Revista del Centre de Lectura de Reus i la majoria dels llibres que es van publicar a la ciutat entre 1927 i 1934. Durant la dictadura de Primo de Rivera va ser empresonat durant cinc setmanes al Castell del Rei, acusat de repartir fulls volants de contingut catalanista contra el director militar. Per explicar aquests fets va publicar Cinc setmanes al Castell de Pilats (1925). Va vendre bons de l'Emprèstit Pau Claris promoguts per Estat Català per finançar els Fets de Prats de Molló. Va tornar a ser empresonat al vaixell Manuel Arnús pels fets del 6 d'octubre. Després de la Guerra es va exiliar a França, on va evitar els camps de concentració. Es va instal·lar a Montpeller, i va treballar a una impremta de Seta. El 14 d'abril de 1942 va marxar cap a Casablanca i d'allà, embarcat en el vaixell portuguès Nyassa, cap a Mèxic. Allà va treballar en la impremta propietat d'Avel·lí Artís. Es va fer soci de l'Orfeó Català, militant també a la secció local d'ERC. Va ser un dels organitzadors de la Conferència Nacional Catalana celebrada a la Ciutat de Mèxic el setembre de 1953. A més va ser redactor de la revista Xaloc. El 12 d'abril de 1976 va morir a Mèxic DF. Pòstumament es van publicar una part de les seves memòries que havia deixat manuscrites, amb el títol Records de la meva vida. Reus: Centre de Lectura, 1979.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 565.

## Enllaços externs

* La Vanguardia
# Estret de Litke

L'estret de Litke (en rus: Пролив Литке, Proliv Litke) és un estret localitzat en aigües del golf de Karaguinski, al mar de Bering, davant de costa occidental de la península de Kamtxatka, que separa l'illa Karaguinski del continent. Administrativament depèn del krai de Kamtxatka de la Federació de Rússia. Fa entre 27 i 73 quilòmetres d'amplada. A la part continental de l'estret hi ha la petita localitat d'Ossora.
Porta el nom en record de Fiódor Litke, un reputat navegant, geògraf i explorador de l'Àrtida rus.

## Referències

* ↑ Slovarʹ nazvaniĭ gidrograficheskikh obʺektov Rossii i drugikh stran-chlenov SNG. Moskva: Kartgeot︠s︡entr-Geodezizdat, 1999. ISBN 978-5-86066-017-5.
* ↑ Butler, William Elliott. Northeast Arctic Passage (en anglès). BRILL, 1977-12-31. ISBN 9028604987.
* ↑ Leont'ev, Vladilen V.; Novikova, Klavdija A. Toponimičeskij slovar' Severo-Vostoka SSSR. Magadan: Magadan. Kn. Izdat, 1989. ISBN 978-5-7581-0044-8.
# Staphylinochrous heringi

Staphylinochrous heringi és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És endèmica de la Guinea Equatorial.

## Referències

* ↑ «Funet - Staphylinochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Uzola

L'Uzola - (rus) Узола - és un riu de Rússia, passa per l'óblast de Nijni Nóvgorod, i és un afluent per l'esquerra del Volga. Té una llargària de 147 km i ocupa una conca de 1.920 km². Neix a uns 5 km al nord del poble de Romànovo i desemboca davant de la ciutat de Balakhnà.
# Anomoeotes separatula

Anomoeotes separatula és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És una espècie endèmica de Guinea Equatorial.

## Referències

* ↑ «Funet - Anomoeotes». [Consulta: 2 març 2025].
# Estació de Vilagarcía de Arousa

L'estació de Vilagarcía de Arousa és una estació de ferrocarril situada a la localitat gallega de Vilagarcía de Arousa, a la província de Pontevedra. Té serveis de mitjana distància operats per Renfe i també té funcions logístiques.
Es troba al punt quilomètric 49,7 de la línia d'ample ibèric que uneix Redondela amb Santiago de Compostel·la. Forma part també de l'eix atlàntic d'alta velocitat, situada entre les estacions d'Padrón-Barbanza i Pontevedra.

## Trens
### Mitjana Distància

| Línia | Origen/destinació | Destinació/origen |
| 1 | A Coruña Santiago de Compostela | Vigo-Guixar |
| 2 | A Coruña | Vigo-Urzáiz |

## Referències

* ↑ «Red ferroviaria española». Arxivat de l'original el 2013-10-18. [Consulta: 2 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Estació de Vilagarcía de Arousa a la web d'Adif
# Cinestèsia

La cinestèsia és la sensibilitat que s'origina en músculs, articulacions o tendons informant sobre les posicions, el pes i els moviments de les diverses parts del cos. Pot ser extereoceptiva o superficial (recull les sensacions externes), interoceptiva (recull les sensacions dels òrgans interns) o bé propioceptiva o cenestèsica (informa sobre els membres, actituds i moviments corporals).
La cinestèsia es percep bàsicament per receptors cutanis, capsulars articulars i sensorials musculars, com els òrgans de Golgi i els fusos neuromusculars.

## Etimologia

La paraula catalana "cinestèsia" consta de "cine", forma prefixada del mot grec kínēma -atos que significa moviment, i "estèsia", forma sufixada del també grec aísthēsis, que significa sensació, sensibilitat.

## Sistema cinestèsic

És el sistema perceptiu que dona informació propioceptiva. Les sensacions segueixen vies situades als receptors sensorials anomenats receptors articulars, que s'estimulen quan canvien els angles relatius en què se sostenen els ossos. Les terminals lliures dels nervis entre fibres nervioses indiquen quan s'estira un múscul, mentre que les terminacions nervioses als tendons assenyalen quan es contrau un múscul.

## Codificació de la informació cinestèsica

Els receptors articulars descarreguen el primer potencial d'acció a més de fer la transducció, convertint-se en la primera neurona de la via aferent. Les fibres van a la medul·la espinal i d'allà al tàlem, a l'escorça somatosensorial i al cerebel. Les fibres que transmeten informació són de dos tipus:
* Fibres d'adaptació ràpida: en doblegar-se una articulació, augmenta la freqüència de descàrrega i després recuperen ràpidament el nivell de descàrrega espontània. Poden codificar moviments simples.
* Fibres d'adaptació lenta: més nombroses, però que no recuperen ràpid els nivells espontanis. Permeten informar de l'angle precís en què es troba l'articulació.

## Estil cognitiu cinestèsic

Des del punt de vista de l'estil cognitiu, tradicionalment es distingeix entre persones visuals, auditives i cinestèsiques. Les cinestèsiques aprenen millor allò que practiquen, per inducció i repetició.
La majoria de teories psicològiques amplien aquestes tres categories amb altres subcategories, per atendre millor la varietat d'estils cognitius. Però, a part d'aquesta tríada bàsica, no hi ha acord entre elles.

## Intel·ligència corporal-cinestèsica

Segons la teoria de les intel·ligències múltiples, una de les capacitats o destreses a desenvolupar és la que anomena "intel·ligència corporal-cinestèsica". Seria la capacitat d'utilitzar el mateix cos per realitzar activitats o resoldre problemes. Hi destaca la realització d'accions motrius.

## Vegeu també

* Cinesiologia
* Cinesiologia aplicada
* Dansa
* Mecànica

## Referències

* ↑ Cinestèsia Termcat, 2012 (català)
# Staphylinochrous melanoleuca

Staphylinochrous melanoleuca és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És endèmica d'Uganda.

## Referències

* ↑ «Funet - Staphylinochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Organització Mundial de Joves Esperantistes

L'Organització Mundial de Joves Esperantistes (esperanto: Tutmonda Esperantista Junulara Organizo, TEJO) es va fundar el 1938 amb el nom de Tutmonda Junular-Organizo (Organització Mundial de Joves) i es va canviar al nom actual el 1952. El 1956 s'associà amb L'Associació Mundial d'Esperanto com la seua branca juvenil. El 1971 les finances i l'administració de TEJO s'hi integraren completament.
És una organització cultural, educativa i politicolingüística que organitza trobades, programes formatius i altres activitats per fomentar l'ús de l'idioma. Defensa la riquesa cultural de la diversitat lingüística, els drets humans aplicats a les llengües minoritàries i la comprensió mútua per a l'accés fàcil a contactes internacionals.
TEJO organitza cada any un Congrés Internacional de Joves Esperantistes (Internacia Junulara Kongreso) en diferents països d'arreu del món. Cada IJK dura aproximadament una setmana i inclou concerts, presentacions, excursions i lleure.
Des del 1974 organitza el servici Pasporta Servo, que permet viatjar arreu del món allotjant-se en cases d'esperantistes que s'hagen apuntat a la llista. També publica la revista Kontakto, per a principiants i joves que estan aprenent l'idioma.

## Presidents

| Període | President | País d'origen |
| 1938-1949 | Pieter Krijt | Països Baixos |
| 1949-1951 | Cornelis Geurts | Països Baixos |
| 1952-1955 | Tammo Kanter | Països Baixos |
| 1955-1956 | Heinrich Reiter | Àustria |
| 1956-1964 | Günther Becker | Alemanya |
| 1964-1968 | Ivo Osibov | Iugoslàvia |
| 1968-1969 | Hans Michael Maitzen | Àustria |
| 1969-1971 | Humphrey R. Tonkin | Estats Units |
| 1971-1973 | Renato Corsetti | Itàlia |
| 1973-1974 | Flóra Szabó-Felső | Hondures |
| 1974-1976 | Claude Nourmont | França, Luxemburg |
| 1977-1979 | Savas Tsitsurides | Grècia |
| 1979-1981 | Stefan MacGill | Països Baixos, Hondures |
| 1981-1983 | Amri Wandel | Israel |
| 1983-1987 | Ian Jackson | Regne Unit |
| 1987-1991 | Jan Koszmaluk | Polònia, França |
| 1991-1995 | Saskia Idzerda | Països Baixos |
| 1995-1997 | Danny ten Haaf | Països Baixos |
| 1997-1999 | Joseph Truong | Estats Units |
| 1999-2001 | Sjoerd Bosga | Països Baixos |
| 2001-2003 | Holger Boos | Alemanya |
| 2003-2005 | Bertrand Hugon | França |
| 2005-2006 | Heming Welde Thorbjørnsen | Noruega |
| 2006-2007 | David-Emil Wickström | Unió Europea |
| 2007 | Haris Subašić | Bòsnia i Hercegovina |
| 2007–2011 | Gregor Hinker | Àustria |
| 2011-2015 | Łukasz Żebrowski | Polònia |
| Des de 2015 | Michael Boris Mandirola | Itàlia |

## Enllaços externs

* Pàgina principal de TEJO (en diversos idiomes)

## Referències

* ↑ Congrés Internacional de Joves Esperantistes
* ↑ Pasporta Servo al web del TEJO
# Organització Socialista Internacional (Botswana)

L'Organització Socialista Internacional de Botswana (en anglès: International Socialist Organization (Botswana)) és una petita organització Trotsquista Botswana. Forma part de la Tendència Socialista Internacional i edita un diari anomenat Socialisme des de Sota.
Han fet campanya sobre els drets dels treballadors, particularment els treballadors explotats de la mina de Debswana (una empresa conjunta entre DeBeers i el Govern de Botswana). També recolzen els Basarwa/Buiximans en la seva resistència contra el trasllat forçós pel Govern de Botswana a fora de la seva terra ancestral, la Reserva de Caça del Kalahari Central.
Són l'únic grup polític Botswà que publica un diari regularment.
# Montserrat Tur i Racero

Montserrat Tur i Racero (Barcelona, 27 d'abril de 1968), més coneguda com a Mon Tur, és una advocada i mediadora familiar catalana especialitzada en la mecanismes pacífics i dialogats de resolució de conflictes, la mediació i el dret col·laboratiu.
El 2004 va ser nomenada Secretària de la Família del Departament de Benestar i Família de la Generalitat de Catalunya.
Ha estat impulsora de l'Associació Catalana de Dret Col·laboratiu, entitat que presideix. És autora dels llibres Divorcis amb amor. Com encarar amb consciència una ruptura de parella (Rosa dels vents, 2022) i Amor, hem de parlar. Com sobreviure als conflictes de parella i aconseguir una relació sana i feliç (Penguin, 2024).

## Referències

* ↑ «Altres nomenaments». Direcció General de Comunicació - Generalitat de Catalunya, 07-01-2004. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «L’Associació Catalana de Dret Col·laboratiu presenta el vídeo de difusió d’aquest mètode de resolució de conflictes» (en castellà). Societat Catalana d'Advocats de Família. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ Tur, Mon. Divorcis amb amor: com encarar amb consciència una ruptura de parella. Barcelona: Rosa dels Vents, 2022. ISBN 978-84-18062-25-4.
* ↑ Saula, Laura. «“Tenir conflictes de parella vol dir que la relació està viva”». Ara, 01-12-2024. [Consulta: 3 gener 2025].
# Organització de Treballadors de Moçambic

L'Organització de Treballadors de Moçambic (en portuguès Organização dos Trabalhadores de Moçambique) és un sindicat de Moçambic de caràcter nacional.
Es va fundar el 1983 totalment sota control del Frelimo, que llavors era el partit únic. El 1990, quan es va aprovar la modificació constitucional que va establir la democràcia, la OTM va declarar la seva independència del partit, però realment ha conservat certa proximitat ideològica i organitzativa. L'actual secretari es Joaquim Fanheiro. El sindicat té uns 250.000 afiliats.

## Referències

* (2005) ICTUR: Trade Unions of the World, 6th, London, UK: John Harper Publishing. ISBN 0-9543811-5-7.
# Organització territorial dels Estats Federats de Micronèsia

L'organització territorial dels Estats Federats de Micronèsia és fixada per la Constitució de 1978 que adopta el model estatunidenc de separació de poders i estructura federal.
La federació està formada per quatre estats, d'oest a est: Yap, Chuuk, Pohnpei i Kosrae. Cada estat té la seva pròpia constitució, amb un governador i sots-governador i un senador representant al Congrés Nacional. Els estats es subdivideixen en 74 municipalitats.

## Estats

Del més occidental a l'oriental:
| Estat | Superfície (km²) | Població | Capital |
| Yap | 122 | 11.376 | Colonia |
| Chuuk | 127 | 48.651 | Weno |
| Pohnpei | 344 | 35.981 | Palikir |
| Kosrae | 109 | 6.616 | Tofol |

## Referències

* ↑ Informe del Departament d'Afers Exteriors del govern australià Arxivat 2015-03-01 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Dades del cens de 2010 al web de Statoids (anglès)
* Estats Federats de Micronèsia
* Chuuk | Kosrae | Pohnpei | Yap |
# Organización de Telecomunicaciones de Iberoamérica

L'Organización de Telecomunicaciones de Iberoamérica (OTI), originalment anomenada Organización de Televisión Iberoamericana, és una organització fundada en la Ciutat de Mèxic el 19 de març de 1971. Reuneix les empreses televisives dels països de Iberoamèrica, la producció dels quals es realitza en castellà o portuguès, i les seves funcions són estimular i reforçar els vincles entre organitzacions i empreses de televisió que operen en aquestes llengües. També aglutina als operadors públics de Portugal i d'Espanya. En aquest sentit, posa en joc tots els mitjans legals i tècnics que serveixin a l'intercanvi de les diferents àrees que la televisió afecta: cultura, esports, informació i política internacional.
La seva estructura està composta per una Assemblea General i un Consell Executiu, on estan representats tots els països que emeten televisió en espanyol i portuguès, proporcionalment a la quantitat de televisors per llar que cadascun tingui. Entre les activitats públiques de la OTI, la més coneguda va ser el Festival OTI de la Cançó, que va celebrar vint-i-vuit edicions entre 1972 i 2000.
El directori de la OTI està encapçalat pel seu president des de 1997, Emilio Azcárraga Jean, i el seu secretari general, Miguel Díez de Urdanivia. Té un espai informatiu setmanal anomenat Servicios Informativos OTI, per a les cadenes públiques que va començar a emetre's el 10 de gener de 2000.
Aquesta organització ha transmès els Jocs Olímpics (hivern i estiu), les Copes Mundials de Futbol i els Jocs Panamericans, entre altres esdeveniments.

## Membres actuals per país

| País | Canals / Holdings |
| Argentina | Grupo Clarín - Viacom Argentina |
| Bolívia | Unitel - Red UNO |
| Brasil | Grupo Bandeirantes |
| Xile | Mega - Chilevisión - Canal 13 |
| Colòmbia | Caracol - RCN |
| Costa Rica | Teletica |
| Equador | Teleamazonas - Canal Uno |
| Espanya | RTVE - PRISA |
| Estats Units | Univision - Telemundo - CNN |
| El Salvador | TCS |
| Guatemala | RTG |
| Hondures | TVC |
| Mèxic | Televisa - TV Azteca - SIPSE - Grupo Imagen - Radiorama - SKY México |
| Panamà | RPC TV - Telemetro Canal 13 - TVN |
| Paraguai | Telefuturo |
| Perú | Latina - América |
| Uruguai | Canal 4 - Canal 10 - TCC |
| Veneçuela | Venevisión |
| Llatinoamèrica i Carib | Vrio / AT&T |

## Referències

* ↑ Sobre nosotros al web de l'OTI
* ↑ La Organización de Telecomunicaciones de Iberoamérica celebró su tercera reunión con 31 empresas participantes, prnewswire.com, 31 de maig de 2017
# Oriol capnegre asiàtic

L'oriol capnegre asiàtic (Oriolus xanthornus) és un ocell de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, selva i ciutats a l'Índia, Sri Lanka, sud-oest de la Xina i l'àsia sud-oriental (excepte el nord del Vietnam), illes Andaman, nord i est de Sumatra i costa nord-est de Borneo i petites illes properes.

## Referències

* ↑ «Oriol capnegre asiàtic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Oriol de Wetar

L'oriol de Wetar (Oriolus finschi) és un ocell de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Wetar i Atauro, a les illes Petites de la Sonda.

## Referències

* ↑ «Oriol de Wetar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)