OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadística paramètrica

L'estadística paramètrica és una branca de l'estadística que suposa que les dades de la mostra provenen d'una població que segueix una distribució de probabilitat basada en un conjunt fix de paràmetres. La majoria dels mètodes estadístics elementals coneguts són paramètrics. Per contra, un model no paramètric difereix precisament en què el conjunt de paràmetres no és fix i poden augmentar, o fins i tot disminuir si es recull nova informació pertinent.
Ja que un model paramètric es basa en un conjunt de paràmetres fixos, s'assumeixen més factors d'una població donada que en els mètodes que no són no paramètrics. Quan les hipòtesis són correctes, amb els mètodes paramètrics es produeixen estimacions més exactes i precises que amb els mètodes no paramètrics, és a dir, tenen més poder estadístic. D'altra banda, les fórmules paramètriques són sovint més fàcils d'escriure i més ràpides de calcular; per això es pot considerar que la seva simplicitat pot compensar la seva falta de solidesa si s'ha fet un estudi estadístic acurat.

## Exemple

La família normal de distribució té la mateixa forma i estan parametritzada per una mitjana i una desviació estàndard. Això vol dir que si es coneix la mitjana i la desviació estàndard, i que es tracta d'una distribució normal, es pot preveure la probabilitat de qualsevol observació futura. Suposem així que tenim una mostra de 99 resultats d'una prova amb una mitjana de 100 i una desviació estàndard de 1. Si assumim els 99 resultats dels exàmens de mostres aleatòries són d'una distribució normal podem predir que hi ha un 1% de probabilitats que la qualificació de la prova que ocupi el lloc 100 (segons l'ordre de menys a més) sigui superior a 102,365 (és a dir la mitjana més 2,365 desviacions estàndard), tot això suposant que la qualificació de la prova número 100 prové de la mateixa distribució que les altres proves.

## Referències

* ↑ Geisser, S.; Johnson, W.M. (2006) Modes of Parametric Statistical Inference, John Wiley & Sons, ISBN 978-0-471-66726-1
* ↑ Cox, D.R. (2006) Principles of Statistical Inference, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-68567-2
* ↑ Murphy, Kevin. Machine Learning: A Probabilistic Perspective. MIT, 2012, p. 16. ISBN 978-0262018029.
* ↑ Corder; Foreman (2009) Nonparametric Statistics for Non-Statisticians: A Step-by-Step Approach, John Wiley & Sons, ISBN 978-0-470-45461-9
* ↑ Freedman, D. (2000) Statistical Models: Theory and Practice, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-67105-7

## Vegeu també

* Estadística no paramètrica
# Icosidodecadodecàedre

En geometria, l'icosidodecadodecàedre és un políedre uniforme no convex indexat com a U$_{44}$. La seva figura de vèrtex és un quadrilàter creuat.

## Bibliografia

* Wenninger, Magnus. Dual Models. Cambridge University Press, 1983. ISBN 978-0-521-54325-5.

## Vegeu també

* Icosidodecadodecàedre xato
* Llista de políedres uniformes

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Icosidodecadodecahedron» a MathWorld (en anglès).
# Bandera de Tavèrnoles

La bandera oficial de Tavèrnoles té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal, groc i blanc, amb un pal negre a l'asta, de gruix 7/27 de la llargària del drap, carregat, al centre, amb la rella de l'escut, d'alçària 11/18 de la del drap i amplària 6/27 de la llargària del mateix drap.
Va ser aprovada el 28 de desembre de 2012 i publicada al DOGC el 17 de gener de 2013 amb el número 6295.

## Curiositat

Banderes que també carreguen una rella
* Bandera de Juncosa
* Bandera de les Masies de Voltregà
* Bandera de Tornabous

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3101/2012, de 28 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Tavèrnoles.» (pdf). DOGC núm. 6295. Generalitat de Catalunya, 17-01-2013. [Consulta: 21 gener 2013].
# Lliga del Caire de futbol

La Lliga del Caire de futbol fou una competició futbolística d'Egipte disputada pels clubs de futbol de la capital, predecessora de la lliga egípcia de futbol.
La primera edició es disputà la temporada 1922–23 i fou guanyada per Zamalek.

## Historial

Font:
* 1922-23: El-Mokhtalat (1)
* 1923-24: Sekka (1)
* 1924-25: Al Ahly (1)
* 1925-26: Sekka (2)
* 1926-27: Al Ahly (2)
* 1927-28: Al Ahly (3)
* 1928-29: El-Mokhtalat (2)
* 1929-30: El-Mokhtalat (3)
* 1930-31: Al Ahly (4)
* 1931-32: El-Mokhtalat (4)
* 1932-33: Tersana (1)
* 1933-34: El-Mokhtalat (5)
* 1934-35: Al Ahly (5)
* 1935-36: Al Ahly (6)
* 1936-37: Al Ahly (7)
* 1937-38: Al Ahly (8)
* 1938-39: Al Ahly (9)
* 1939-40: El-Mokhtalat (6)
* 1940-41: El-Mokhtalat (7)
* 1941-42: Al Ahly (10)
* 1942-43: Al Ahly (11)
* 1943-44: King Farouk (8)
* 1944-45: King Farouk (9)
* 1945-46: Al Ahly (12)
* 1946-47: King Farouk (10)
* 1947-48: Al Ahly (13)
* 1948-49: King Farouk (11)
* 1949-50: Al Ahly (14)
* 1950-51: King Farouk (12)
* 1951-52: King Farouk (13)
* 1952-53: Zamalek (14)
* 1953-1957: no es disputà
* 1957-58: Al Ahly (15)

## Palmarès

| Equip | Títols | Anys |
| Al Ahly SC | 15 | 1924-25, 1926-27, 1927-28, 1930-31, 1934-35, 1935-36, 1936-37, 1937-38, 1938-39, 1941-42, 1942-43, 1945-46, 1947-48, 1949-50, 1957-58 |
| Zamalek SC | 14 | 1922-23, 1928-29, 1929-30, 1931-32, 1933-34, 1939-40, 1940-41, 1943-44, 1944-45, 1946-47, 1948-49, 1950-51, 1951-52, 1952-53 |
| El Sekka El Hadid SC | 2 | 1923-24, 1925-26 |
| Tersana SC | 1 | 1932-33 |

## Referències

* ↑ «Egypt - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 «بطولات صاموا عنها.. دوري منطقة القاهرة» (en àrab). العين الإخبارية, 27-04-2022. [Consulta: 12 març 2024].
* ↑ «دوري منطقة القاهرة». areq.net. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «بطولات صاموا عنها.. دوري منطقة القاهرة» (en àrab). العين الإخبارية, 27-04-2022. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «Egyptian Football Net (By Dr.Tarek Said) - Cairo Zone League». drtareksaid.net. Arxivat de l'original el January 16, 2020. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «قصة دوري قديم توقف بسيطرة زملكاوية ثم عاد أهلاويًا (صور نادرة)» (en àrab). الرئيس نيوز, 28-07-2019. [Consulta: 9 març 2024].
# Estampa (revista)

L'Estampa va ser una revista de reportatge il·lustrada que es va editar entre 1928 i 1938. Va ser un projecte editorial de Luis Montiel de Balanzat, enginyer madrileny, monàrquic moderat, entusiasta de la tècnica, les màquines i el progrés. Montiel, s'havia iniciat en el món de les arts gràfiques amb la Papelera Madrilenya i la impremta Gráficas Excelsior.
En arribar al primer any, Estampa tenia una tirada de 200.000 exemplars, tants com totes les seues competidores juntes, entre elles Blanco y Negro i Nuevo Mundo.
Des del començament es va posicionar com a revista d'informació per a tots els públics, sense fixar l'habitual posicionament polític de la premsa de l'època. Amb tot, vol acontentar al seu públic femení i al número 8 va entrevistar a Victoria Kent, Clara Campoamor i Matilde Huici, les úniques advocades que hi ha fins al moment a Madrid. Amb això es desmarca del tipus de reportatge de la competidora Blanco y Negro que retratava l'alta societat.

## Referències

* Vera Casas, Francesc, Aproximació a la fotografia de reportatge en la revista Estampa (1928-1938) Arxivat 2010-01-05 a Wayback Machine., dins del I Congreso de Teoría y Técnica de los Medios Audiovisuales. Octubre-2004.
Viccionari
# Icosidodecàedre truncat

En geometria, l'icosidodecàedre truncat o gran rombicosidodecàedre (no s'ha de confondre amb el gran rombicosidodecàedre no convex) és un dels tretze políedres arquimedians.
Té 62 cares, 30 de les quals són quadrades, 20 hexagonals i 12 decagonals, 180 arestes i a cadascun dels seus 120 vèrtex i concorren una cara quadrada, una hexagonal i una decagonal.

## Àrea i volum

Les fórmules per calcular l'àrea A i el volum V d'un gran rombi-cosidodecàedre tal que les seves arestes tenen longitud a són les següents:
    $A=30\left(1+{\sqrt {2\left(4+{\sqrt {5}}+{\sqrt {15+6{\sqrt {6}}}}\right)}}\right)a^{2}$
    $V=\left(95+50{\sqrt {5}}\right)a^{3}$

## Esferes circumscrita, inscrita i tangent a les arestes

Els radis R, r i $\rho$ de les esferes circumscrita, inscrita i tangent a les arestes respectivament són:
    ${\begin{aligned}&R={\frac {a{\sqrt {31+12{\sqrt {5}}}}}{2}}\\&r={\frac {a\left(105+6{\sqrt {5}}\right){\sqrt {31+12{\sqrt {5}}}}}{241}}\\&\rho ={\frac {a{\sqrt {31+12{\sqrt {5}}}}}{2}}\\\end{aligned}}$
On a és la longitud de les arestes.

## Dualitat

El políedre dual del gran rombi-cosidodecàedre és el icosàedre hexakis.

## Simetries

El grup de simetria del gran rombi-cosidodecàedre té 120 elements; el grup de les simetries que preserven les orientacions és el grup icosàedric $I\cong A_{5}$. Són els mateixos grups de simetria que per l'icosàedre i pel dodecàedre.

## Políedres relacionats

El gran rombicosidodecàedre es pot obtenir truncant simultàniament els vèrtexs i les arestes tant de l'icosàedre com del dodecàedre.
Les vint cares hexagonals i dels dotze cares decagonals del gran rombicosidodecàedre descansen sobre els plens de les cares d'un icosàedre i d'un dodecàedre respectivament. En canvi les trenta cares quadrades descansen sobre els mateixos plans que les cares d'un triacontàedre ròmbic, que és el políedre dual del icosidodecaedre.
EN altres paraules, unint els centres dels decàgons s'obté un icosàedre, unint els centres dels hexàgons s'obté un dodecàedre i unint els centres dels quadrats icosidodecàedre.
* dodecàedre
* Gran rombi-cosidodecàedre
* icosàedre

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic
* Sòlid de Johnson

## Bibliografia

* H. M. Cundy & A. P. Rollett. I modelli matematici. Milà: Feltrinelli, 1974.
* Dedò, Maria. Forme, simmetria e topologia. Bolonya: Decibel & Zanichelli, 1999. ISBN 88-08-09615-7.

## Enllaços externs

* Políedres I Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine. Pàgina 13
* Políedres arquimedians Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine.
* Paper models of Archimedean solids
# Antipodocottus

Antipodocottus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Antipodocottus elegans (Fricke & Brunken, 1984)
* Antipodocottus galatheae (Bolin, 1952)
* Antipodocottus megalops (DeWitt, 1969)
* Antipodocottus mesembrinus (Fricke & Brunken, 1983)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Fricke, R. & H. Brunken, 1984. A new cottid fish of the genus Antipodocottus (Teleostei: Scorpaeniformes) from eastern Australia, with a key to the species of the genera Stlengis and Antipodocottus. J. Nat. Hist. v. 18 (núm. 1): 41-46.
* ↑ Nelson, J. S., 1990: Redescription of Antipodocottus elegans (Scorpaeniformes: Cottidae) from Australia, with comments on the genus. Copeia 1990 (núm. 3): 840-846.
* ↑ Bolin, R. L., 1952. Description of a new genus and species of cottid fish from the Tasman Sea, with a discussion of its derivation. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn v. 114: 431-441.
* ↑ Nelson, J. S., 1975: Records of a new form of the marine cottid fish Antipodocottus galatheae from the east coast of New Zealand. National Museum of New Zealand Records v. 1 (núm. 4): 80-86.
* ↑ Nelson, J. S., 1985: On the relationships of the New Zealand marine fish Antipodocottus galatheae with the Japanese Stlengis misakia (Scorpaeniformes: Cottidae). New Zealand Oceanographic Institute v. 5 (núm. 1): 1-12.
* ↑ DeWitt, H. H., 1969. A second species of the family Cottidae from the New Zealand region. Copeia 1969 (núm. 1): 30-34.
* ↑ Fricke, R. & H. Brunken, 1983. A new species of the cottid fish genus Stlengis (Teleostei: Scorpaeniformes) from Indonesia. Jpn. J. Ichthyol. v. 30 (núm. 1): 10-14.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Illa de Hayes

L'illa de Hayes (en rus: Остров Хейса), sovint germanitzat com a illa de Heiss és una illa a la zona central de la Terra de Francesc Josep, Rússia, al nord de l'illa Hall, entre l'illa Champ i la Terra de Wilczek.
La seva superfície és de 132 km². L'illa sols té una petita glacera a la costa nord. El punt més alt de l'illa s'eleva fins als 242 msnm. A 7 km a l'est de la riba oriental de l'illa hi ha les illes Komsomol.
Descoberta per l'expedició austrohongaresa al Pol Nord, l'illa va ser nomenada en honor de l'explorador àrtic estatunidenc Isaac Israel Hayes. Entre 1956 i 1980 va funcionar al seu extrem nord-oriental la base de llançament de coets soviètica Kheysa, anomenat Observatori Ernst Krenkel des de 1972.

## Referències

* 1 2 3 4 «Franz-Joseph-Land Info - Hayes (Chejsa, Heiss, Kheysa) Insel - Krenkel Station ». Arxivat de l'original el 2021-05-14. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Bandera de Torrelavit

La bandera oficial de Torrelavit té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd fosc a l'asta i groga al vol. La primera part, d'amplada 12/33 de la llargària del drap, amb el castell groc tancat de vermell de l'escut, d'amplària 8/33 de la llargària del drap i alçària 21/44 de la del mateix drap; la segona part, amb deu discs juxtaposats de porpra situats, de dalt a baix, en quatre rengles de 4, 3, 2 i 1, tot el conjunt d'alçària 4/11 de la del drap, equidistant de les vores superior i inferior i a 2/33 de la primera part; al vol, quatre pals vermells cadascun de gruix 1/33 de la llargària del drap, l'últim, a 1/33 de la vora.

## Història

Va ser aprovada al Ple de l'Ajuntament de Torrelavit el 6 de maig de 2003, la Generalitat de Catalunya en va donar la conformitat el 18 de juny i fou publicada al DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número 3930.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2166/2003, de 18 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Torrelavit.» (html). DOGC núm. 3930. Generalitat de Catalunya, 22-07-2003. [Consulta: 17 maig 2010].
# Lussi

Lussi (en suec també escrit com a Lusse) és el nom tant de Lussi Langnatt com de l'esperit femení, semblant a un dimoni, associat amb aquesta nit al folklore noruec i suec. Lussinatta se celebra el vespre i la nit abans de la missa de Santa Llúcia i el dia de Santa Llúcia el 13 de desembre. Segons les tradicions nòrdiques, una manada de trolls va sortir aquella nit per controlar els preparatius de Nadal. Amb Nadal també venia l'hivern.

## Antecedents i actuacions

La figura de Lussi pot haver-se originat com una combinació de Santa Llúcia ("la lluminositat"), que se celebra el 13 de desembre, i el nom del diable Lucifer ("portador de llum"). El 13 de desembre també se celebra el solstici d'hivern al calendari julià i la nit més llarga i fosca de l'any, i es va considerar com a tal fins i tot després que es canviessin les dates quan el calendari gregorià es va fer càrrec de l'any 1700. Es diu que la noció de Lussi com a bruixa secreta i controladora és especialment coneguda a Noruega des de les zones des de Setesdal fins als districtes costaners d'Hardanger.
De la mateixa manera que el passeig nocturn de fantasmes "oskorsreia" per Nadal, Lussi podria venir a Lussinatta amb "lussiferda" o "lussireia" ("lussireidi"), un seguici de trolls a cavall. La Lussi voldria tastar la cervesa de Nadal, emportar-se l'espàtula de fer pastissos, i supervisar la cocció dels panets a la cuina i cridar per la xemeneia: "No feu cervesa, ni cocció, ni foc gran!". Perquè si no s'havia acabat el treball dur de batre i filar, la cocció i l'elaboració de cervesa per Nadal no anaven bé, i aquest vespre no es deixava descansar la feina, Lussi es podia venjar a casa i al graner. Ella i la reia podrien creuar els terrats, espantar amb les seves cares horripilants a la finestra, estavellar-se per la xemeneia i fer mal a ella i a qualsevol persona propera. Lussi va representar aleshores l'inframon; diverses llegendes diuen que ella és la primera esposa d'Adam i l'ancestra de totes les criatures del submon, com Lilith en l'antiga tradició jueva. Els mateixos Hulder han gaudit de les celebracions de Nadal i han vetllat pel compliment tant del calendari com dels costums.

## Vegeu també

* Santa Llúcia

## Referències

* ↑ Hellquist, Elof. «424 (Svensk etymologisk ordbok)» (en suec), 1922. [Consulta: 27 febrer 2025].
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 27 febrer 2025].
* 1 2 «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 27 febrer 2025].
* ↑ «1215-1216 (Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 16. Lee - Luvua)» (en suec), 1912. [Consulta: 27 febrer 2025].
* 1 2 3 4 5 Stovner, Ina Louise; Dybdahl, Audun «luciadagen» (en noruec). Store norske leksikon, 12-12-2024.
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 27 febrer 2025].
# Estanh de Montcasau

L'estanh de Montcasau (en català, estany de Montcasau) és un estany pirinenc a la llera del riu Loseron. Està situat al Pla de Loseron, als peus del Tuc de Salana, dins el terme del municipi de Naut Aran a la Vall d'Aran. Forma part de la capçalera de Valarties. Pertany a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Un estany bessó està situat uns metres al sud-est.
La sortida natural d'aigua de l'estanh de Montcasau és el riu Loseron que desaigua i és tributari del riu Rencules. Les seves aigües formen part de la conca del riu de Valarties.

## Obres hidroelèctriques

L'estany té una superfície de 2,6 hectàrees, una capacitat de 0,12 hectòmetres cúbics i la seva cota d'altitud és 2.028 metres. En el vessant Oest s'hi va edificar una presa per augmentar la capacitat d'embassament, la longitud de la qual en la seva coronació és de 193 metres.
La presa va ser construïda l'any 1955 per la Sociedad Productora de Fuerzas Motrices. També es feren les següents canalitzacions soterrades per traspassar cabals d'aigua entre conques:
* Connexió de l'estany Major de Colomèrs a estanh de Montcasau.
* Connexió de l'estany de la Restanca a estanh de Montcasau. Si bé el sentit habitual de l'aigua és de Restanca a Montcasau, amb la Central Hidroelèctrica d'Arties aturada es poden fer transvasaments d'aigua de Montcasau a Restanca pel mètode dels vasos comunicants.
* Per abastir la Central d'Arties, connexió de l'estanh de Montcasau al Salt d'Arties reseguint la serra de Mont-romies.
Per portar les persones i els materials necessaris per a la presa i les canalitzacions es va construir un funicular que arribava fins l'estany. La línia va ser desmantellada l'octubre de 1995.

## Accessos

El sender GR-11 passa per la dreta dels dos estanys; de pujada es dirigeix cap el coll Era Passada de Ribereta (2.334,1 metres). El coll enllaça tant els estanys de Montacasau com els estanys de Ribereta amb el refugi de Colomers.

## Referències

* ↑ «Ficha técnica Llano de Montcasau» (HTML) (en castellà). [Consulta: 29 setembre 2019].
* ↑ LA PRODUCCIÓ HIDRÀULICA AL PIRINEU (pdf). Universitat de Lleida, juliol 2011 [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Farre Nou, Carles «Sistema idroelectric d'Endesa ena Val d' Aran» (pdf) (en aranés). Terra Aranesa. Fondacion Muséu Etnologic dera Val d' Aran [Vielha], II època, número 3, 2002, pàgina 29 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Jolís, Agustí; Simó, Maria Antònia. Pallars-Aran (en castellà). Barcelona: Editorial Montblanc, 1971, pàgina 364.
* ↑ Peris Torner, Juan. «Ferrocarril de Montcasau (Lago de Montcasau)» (HTML) (en castellà), 24-08-2012. [Consulta: 29 setembre 2019].
# Antipodocottus mesembrinus

Antipodocottus mesembrinus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 5,1 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu fins als 352 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bolin, R. L., 1952. Description of a new genus and species of cottid fish from the Tasman Sea, with a discussion of its derivation. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn v. 114: 431-441.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fricke, R. & H. Brunken, 1983. A new species of the cottid fish genus Stlengis (Teleostei: Scorpaeniformes) from Indonesia. Jpn. J. Ichthyol. v. 30 (núm. 1): 10-14.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R. i H. Brunken, 1983. A new species of the cottid fish genus Stlengis (Teleostei: Scorpaeniformes) from Indonesia. Jap. J. Ichthyol. 30(1):10-14.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Can Déu Nostro Senyor

Can Déu Nostro Senyor és una obra del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa medieval de tres plantes entre mitgeres, coberta amb vessant de dues aigües a façana i situada al costat dret del carrer d'Avall. Respon a la tipologia de casa medieval. La planta baixa té dues obertures, una finestra rectangular reformada i amb reixat de ferro i la porta principal. Aquesta està emmarcada amb un arc de mig punt de grans dovelles i conserva, a la dovella clau, restes d'un baix relleu. El primer pis consta de dues finestres, una més gran que l'altra. La més gran està emmarcada amb ampit, muntants i llinda de pedra amb inscripció gravada. El segon pis té una galeria o badiu de tres finestres en forma d'arcs de mig punt amb pilars i impostes de rajol. La finestra central és més gran que les laterals.
La façana va rebre, a finals del segle xix, un arrebossat pintat d'un color ocre taronjat amb motius rectangulars vermellosos.

## Història

A la dovella clau de la porta principal existeix un baix relleu deteriorat on s'aprecia la data de 1638 i la figura d'una au rapaç (potser una àliga) amb les ales desplegades i en acció de menjar. A la llinda de la finestra major del primer pis hi ha la inscripció següent: «16 PETRVS IHS BECH DEV 40», és a dir, «en nom de Déu, Pere Bech Déu, 1640».

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7

## Enllaços externs

* «Can Déu Nostro Senyor». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Bandera de Torroella de Fluvià

La bandera oficial de Torroella de Fluvià (Alt Empordà) té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc, amb una faixa central blanca de mitja, tres i mitja ones, de gruix 1/6 de l'alçària del drap, i un pal groc, de gruix 1/9 de la llargària del mateix drap, sobreposat al centre.
Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament del 21 de febrer de 2002 i publicada en el DOGC el 16 d'octubre de 2003 amb el número 3989. Es va publicar una correcció d'errada en el DOGC el 9 de març de 2004 amb el número 4087.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3017/2003, de 18 d'agost, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Torroella de Fluvià.» (pdf). DOGC núm. 3989, 16-10-2003. [Consulta: 15 novembre 2009].
* ↑ «CORRECCIÓ D'ERRADA a la Resolució GRI/3017/2003, de 18 d'agost, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Torroella de Fluvià» (pdf). DOGC núm. 4087, 09-03-2004. [Consulta: 15 novembre 2009].
# Estany Blau (Carançà)

L'Estany Blau és un estany de Carançà.
Éstà situat al sud-est del terme, al nord de l'Estany Gros de Carançà, just al costat de llevant de l'antiga mina anomenada el Mener de l'Or. Té un homònim aigua amunt d'aquest torrent, al sud de l'Estany Negre. És en el curs del Torrent de Carançà.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «67 - Fontpedrosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Fontpedrosa». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'Estany Blau en els ortofotomapes de l'IGN