OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Formatge edam

L'edam o edamer o formatge de bola és un formatge de pasta premsada no cuita a base de llet de vaca, elaborat a la ciutat d'Edam, a la província d'Holanda Septentrional (Països Baixos).
N'és una característica la parafina de color vermell amb la que es recobreix. L'edam es ven tradicionalment en esferes de punta plana amb un interior de color groc pàl·lid. El formatge envelleix i viatja bé, i no s'espatlla; només s'endureix. Aquestes qualitats (entre d'altres) el van convertir en el formatge més popular del món entre els segles XIV i XVIII, tant al mar com en colònies remotes.

## Elaboració

De coagulació enzimàtica, la quallada s'escalfa posteriorment amb l'addició d'aigua calenta.

## Descripció

És un formatge de llet de vaca amb un mínim del 40% de matèria grassa en l'extracte sec. L'edam és un formatge semidur, de forma esfèrica, lleugerament aplatada en les superfícies superior i inferior, un aspecte sec, normalment, recobert de parafina de color groguenc o vermellós. El pes està entre 1,7 i 2,5 quilograms. La pasta és de textura ferma, es talla fàcilment i de color groguenc. Té escassos ulls, distribuïts de forma irregular per l'interior del formatge, de forma més o menys rodona i grandària variable des del d'un gra d'arròs al d'un pèsol. Es recomana que el formatge edam no es consumeixi fins que tingui almenys cinc setmanes de maduració, perquè hagi aconseguit totes les seves característiques.

## Acompanyaments

El formatge edam va bé amb fruites com préssecs, melons, albercocs, cireres, peres i pomes. Igual que la majoria dels formatges, també es menja comunament amb les galetes i el pa. El Pinot gris, el Riesling semisec, vi escumós, el Chardonnay i el Syrah són alguns vins recomanats per acompanyar aquest formatge.

## Referències

* ↑ «Formatge». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Official Edam Town website. Tourist information» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ Miller, Laurel; Skinner, Thalassa; Tsai, Ming. Cheese For Dummies. Culture Magazine, John Wiley & Sons, 2012, p. 209, 210. ISBN 9781118099391.
* ↑ History of Edam Cheese Arxivat 2011-10-26 a Wayback Machine. Edam.com. Retrieved 11 April 2007
* ↑ Slinkard, Stacy Serving Wine and Cheese Arxivat 2011-11-29 a Wayback Machine. About.com. Retrieved 8 April 2010.
# Església de fusta de Høyjord

L'església de fusta de Høyjord, en el municipi d'Andebu, Noruega, és una stavkirke dels segles xii i xiii. És la stavkirke més meridional de Noruega i l'única de la província de Vestfold que sobreviu en l'actualitat.

## Història

Comunament, se solia considerar la data de la seva construcció cap a l'any 1300, però ara s'accepta que va ser construïda en dues fases. El cor probablement va ser erigit en la segona meitat del segle xii, mentre que la nau és de ca. 1275. Aquesta diferència de dates pot indicar que algunes parts de l'església original van ser demolides i tornades a construir. L'església va tenir també, com a moltes stavkirke, un corredor exterior fins a l'any 1689, any en què va desaparèixer. Va ser reparada i remodelada en més d'una ocasió al llarg de la seva història, el que explica la presència d'alguns elements extravagants.
L'última vegada que l'església va ser restaurada va ser al període 1948-1953, amb les obres dirigides per l'arquitecte Otto L. Scheen. Va ser durant aquesta restauració que es va descobrir que el temple havia estat en els seus orígens una església de masteler central, i per això es va introduir de nou un pal central que serviria per suportar una nova torre central, feta l'any 1952.

## L'edifici

És una de les escasses tres stavkirke de tipus A amb masteler central (midmastkirke). Les altres dues són les stavkirke de Nore i d'Uvdal. Aquest tipus d'edificis té un pal o masteler al centre de la nau que serveix de suport per a una torre, que al seu torn és el campanar de l'església. La torre de la stavkirke de Høyjord se situa en el centre del cavallet del sostre de la nau, i es troba rematada amb una cuculla aguda.
A diferència de les esglésies de Nore i d'Uvdal, l'església de Høyjord conserva la seva forma primitiva d'església-saló. La seva planta consisteix d'una nau amb un vestíbul a l'entrada occidental i per l'orient, un cor de menor amplada. Adjacent al mur oriental del cor se situa la sagristia, una introducció posterior a la Reforma Protestant. També posteriors a la reforma són el vestíbul i les finestres dels murs.
A més del masteler central, l'església té 12 pals raconers (stav), que formen part de l'armadura de suport; cadascun d'ells té decoració única. Hi ha pintures a l'interior, i entre les millor conservades estan les del sostre del cor, obra de Finn Krafft.

## Enllaços externs

* L'església de Høyjord a Stavkirke.org Arxivat 2005-02-12 a Wayback Machine. — (en noruec)
# Església de fusta de Kvernes

L'església de fusta de Kvernes és una stavkirke del municipi d'Averøy, Noruega, construïda a la segona meitat del segle xiv.
És una stavkirke de tipus B, també anomenat «de nau única», i pertany al subgrup de Møre. Inicialment va ser construïda com una església-saló amb nau rectangular i cor lleugerament menys ample que aquella. L'any 1633 va ser àmpliament remodelada; el cor original de tècnica stavverk va ser substituït per un nou en lafteverk, el corredor exterior va ser derrocat i el portal occidental va ser mogut cap al costat meridional de l'església. L'any 1776 va ser novament remodelada, i de nou el 1810, quan es va afegir la torre sobre la part occidental del cavallet del sostre.
A més dels pals raconers (stav), hi ha pals enmig dels murs i un més enmig de la nau. En els costats nord i sud l'església té puntals que proporcionen suport addicional als murs, característica aquesta última només compartida amb l'església de fusta de Rødven.
L'any 1893 es va consagrar la nova església de Kvernes, de maçoneria, que es localitza al sud-oest de la stavkirke. L'any 1894 la stavkirke va ser venuda per la parròquia a un grup de persones de Kristiansund, que van considerar el seu trasllat al Museu de Nordmøre d'aquesta ciutat, però finalment la van donar a la Societat per a la Conservació de Monuments Antics Noruecs. Aquesta societat és l'actual propietària del temple; no obstant, aquesta segueix sent utilitzada amb finalitats religiosos.

## Referències

* ↑ «Kvernes Stave Church». Fortidsminneforeningen. Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 19 novembre 2010].
* ↑ «Kvernes Stavkirke» (en norwegian). Averøy kommune. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 maig 2013].
* ↑ «Kvernes stavkirke». Kirkesøk: Kirkebyggdatabasen. [Consulta: 4 maig 2013].

## Enllaços externs

* L'església de Kvernes a Stavkirke.org (en noruec)
# Església de fusta de Rødven

L'església de fusta de Rødven (en noruec: Rødven Stavkyrkje) és una església de fusta situada al municipi de Rauma, comtat de Møre og Romsdal, Noruega. Es troba al poble de Rødven. L'església és part de la parròquia d'Eid og Holm i del deganat d'Indre Romsdal, a la Diòcesi de Møre. L'església ja no és activa i és propietat de la Societat per a la Preservació de Monuments Antics de Noruega des de 1907, quan una nova església de Rødven va ser construït al costat d'aquesta. Tot i que és un museu, té un servei d'adoració cada any durant la vigília del Dia de Sant Olaf.
D'acord amb un tauler d'anuncis fora de l'església, la nau i el pòrtic sud daten del segle xiv, les dates del crucifix del segle xiii i el púlpit del 1712. L'església és una stavkirke de l'estil de Møre a causa de la seva estructura i els pals de suport exteriors que abracen les parets. Durant un estudi arqueològic realitzat entre els anys 1962 i 1963, es van trobar marques de missatges per a un edifici antic en el mateix lloc.

## Galeria

* Exterior de l'església.
* Esbòs de l'església.
* Pals de suport exteriors.
* Vista exterior de l'església, amb l'altra església del poble al fons.

## Referències

* ↑ Havran, Jiri. Norwegian Stave Churches. Oslo: ARFO, p. 152–157. ISBN 9788291399355.
* ↑ «Rødven stavkyrkje». Kirkesøk: Kirkebyggdatabasen. [Consulta: 27 maig 2013].
* ↑ «Rødven stavkyrkje» (en noruec). Stavkirke.info. [Consulta: 15 desembre 2010].
# Església de l'Assumpció (Benlloc)

L'Església de l'Assumpció de Benlloc (Plana Alta, País Valencià), sub invocatione Assumptionis Beatae Mariae Virginis, com era costum al S. XIII, és un temple catòlic, localitzat a plaça de l'Església, construït entre 1614 i 1650 seguint l'estil arquitectònic renaixentista.
L'edifici està catalogat, de manera genèrica, com a Bé de rellevància local, amb codi 12.05.029-002, segons consta en la fitxa brl de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.
Es tracta d'un temple d'una nau, amb capelles laterals, absis poligonal i sagristia als costats. La façana és renaixentista i està adornada amb columnes ben treballades. La volta estavellada del presbiteri és clar exponent del caràcter de les solucions gòtiques d'aquestes comarques.
Al costat de la portada es troba el campanar, d'uns 25 metres d'altura s'accedeix per una escala de caragol de més de 150 esglaons.
Presenta aspecte de fortalesa amb torrassa defensiva en la part posterior de l'edifici, juntament amb un llenç de muralla adossada a l'església. Cap dir que una de les campanes del campanar és considerada d'entre les més antigues del País Valencià.

## Referències

* ↑ Comissió textos religiosos. Missa pro populo. Assumptio Beatæ Mariæ Virginis. València: AVL [Consulta: 4 abril 2019]. Arxivat 4 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=2498
* 1 2 3 4 http://www.fvmp.es/
# Església de l'Assumpció de Torrent

L'Església Parroquial de l'Assumpció és un temple catòlic situat a la plaça de l'Església al municipi de Torrent. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.14.244-001.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 30 desembre 2016].
# Església de l'Eutanàsia

L'Església de l'Eutanàsia (en anglès: Church of Euthanasia) és una organització religiosa fundada per Chris Korda (reverenda Korda) i Robert Kimberk (pastor Kim) a Boston, Massachusetts, als Estats Units d'Amèrica l'any 1992.
Tal com es diu al seu web, és "una fundació educativa sense ànim de lucre dedicada a restaurar l'equilibri entre els éssers humans i la resta d'espècies de la Terra". Els membres d'aquesta organització afirmen això només és possible amb una reducció massiva i voluntària de la població.
El seu eslògan és "Salva el planeta, suicida't" i la seva ideologia es basa en un sol manament: "No procrearàs". Els seus quatre pilars principals són: suïcidi, avortament, canibalisme (del ja mort) i sodomia (entès com a qualsevol acte sexual que no permet la procreació). La reducció de població que proposa l'organització ha de ser només per mitjans voluntaris i, per tant, l'assassinat i l'esterilització involuntària són estrictament prohibits.

## Vegeu també

* Antinatalisme
* Moviment per l'Extinció Humana Voluntària

## Referències

* Potts, Grant. (2005) "Church of Euthanasia". In The Encyclopedia of Religion and Nature, ed. by Bron Taylor, pp. 384–85. London & New York: Continuum International .
* Paley, Nina. (2006) Indecent Exposure. Stay Free Magazine. Arxivat 2012-12-24 a Wayback Machine..
* Dery, Mark. (2012) "Death to All Humans! The Church of Euthanasia’s Modest Proposal". In I Must Not Think Bad Thoughts: Drive-by Essays on American Dread, American Dreams, ed. by Mark Dery, pp. 240–244. University of Minnesota Press. .
* ↑ Taylor, Bron. (2005) Continuum, The Encyclopedia of Religion and Nature .
* 1 2 Church of Euthanasia FAQ.
* ↑ Grad, David. (1996) New York Press, Eat Me - Rev.
* ↑ Blount, Dave. (2015) Right Wing News, Satanists: Pro-Life Laws Violate Our Religious Beliefs.
* ↑ Dery, Mark. (1999) Getting It, Mark Dery Interviews Chris Korda.

## Enllaços externs

* Església de l'Eutanàsia - Lloc web oficial
# Església de l'Hospital de Santa Magdalena

L'Església de l'Hospital de Santa Magdalena de Montblanc és un edifici religiós d'art gòtic totalment lligat al contigu antic Hospital de Santa Magdalena per història i construcció. De fet, interiorment ambdós edificis estan separats només per un petit pati.
L'església, d'art gòtic, té una nau única molt més ampla que llarga (10,8 x 18 m.). Aquesta nau no presenta absis diferenciat i està reforçada per tres grans diafragmàtics que suporten una estructura d'embigats de fusta a dos aigües. En el mur nord hi ha tres arcs apuntats força baixos, a més d'una capella afegida a l'estructura inicial, la qual té una volta de creueria perfectament tallada. Totes les obres d'art moble foren destruïdes el 1936.

## Bibliografia

* Badia i Batalla, Francesc. Guia turística de Montblanc. 2a. ed. Montblanc: Impremta Requesens, 1995.
* Porta i Balanyà, Josep Maria. Montblanc. Valls: Cossetània edicions, 2000.
* Conejo, Antoni. "L'antic hospital de Santa Magdalena de Montblanc", Locvs Amoenvs, 6, 2002-2003, p. 129-143.
# Església de la Mare de Déu del Roser de Llocnou de la Corona

L'Església parroquial de la Mare de Déu del Roser és un edifici religiós al municipi de Llocnou de la Corona. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.16.152-001.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 31 desembre 2016].
# Església de la Mare de Déu del Socors de Benetússer

L'Església parroquial de la Mare de Déu del Socors, és un edifici religiós situat al municipi de Benetússer. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.16.054-001.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 31 desembre 2016].
# Església de la Mare de Déu dels Desemparats (Alcoi)

L'església de la Mare de Déu dels Desemparats d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, se situa a la plaça de la Marededéu. Aquest edifici, projectat per l'arquitecte Jorge Gisbert Berenguer va ser construït a mitjan segle xix en estil neoclàssic.
Es tracta d'un temple de petites dimensions situat entre mitgeres.
La seua façana principal, simètrica, compta amb un parament cilíndric de pedra amb dibuixos geomètrics en baix relleu que sobreïx i es cobreix amb una cambra d'esfera on hi ha oberta una lluneta. Aquest parament cilíndric s'emmarca a banda i banda, amb dos petits campanars de planta quadrada i coberta a quatre aigües de teula.
L'interior de planta basilical amb una sola nau, presenta columnes apariades exemptes, estriades, d'ordre corinti, situades en els laterals, que serveixen de suport a un arquitrau sobre el qual recolza la volta de canó cassetonada.
Al fons se situa un presbiteri recte, amb una fornícula on s'alberga la Mare de Déu dels Desemparats. Als peus està situat el cor, sota la cambra d'esfera de la façana. Es cobreix el creuer amb una cúpula sobre petxines amb quatre llunetes que il·lumina l'interior i que exteriorment es reflecteixen en un tambor que aplata i reforça la cúpula.
Les pintures, així com els daurats i les policromies, estan perfectament integrades amb l'arquitectura, les quals augmenten la sensació de riquesa espacial i ornamental del temple.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Jaén i Urban, Gaspar. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante. Guía de arquitectura de la provincia de Alicante (en castellano), 1999, p. 9. ISBN 84-7784-353-8 [Consulta: 13 novembre 2017].
# Església de la Mare de Déu dels Àngels de Silla

L'Església Parroquial de la Mare de Déu dels Àngels és un temple catòlic situat en el municipi de Silla. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.16.230-001.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 6 gener 2017].
# Església de la Puríssima Xiqueta

L'església de la Puríssima Xiqueta és un temple catòlic al municipi valencià de Benissa, (Marina Alta).

## Història

En la primera dècada del segle XX (1902) s'inicien les obres de construcció del nou temple parroquial de la Puríssima Xiqueta, el centenari de la col·locació de la primera pedra del qual va ser l'any 2002. Gràcies a la donació d'alguns particulars i a la col·laboració de tots els ciutadans de Benissa, el 1929, es va poder inaugurar la nova església que, anys després, substituirà la vella església fortalesa de Sant Pere Apòstol.
Es tracta d'un edifici d'estil neogòtic, de tres naus, en què destaca la bellesa del seu cimbori central -claraboia de l'interior de l'església, al centre del creuer- i el seu altar, on destaca el reliquiari que conté el quadre pintat amb la imatge de la Puríssima Xiqueta, atribuïda a Nicolau Borràs, deixeble del pintor Joan de Joanes.
Durant les festes patronals, en el seu honor, que se celebren el quart diumenge d'abril, es trau la imatge en processó, per a la qual cosa s'ha ideat un espectacular sistema hidràulic destinat a baixar amb comoditat el reliquiari fins a l'altar per a després col·locar-lo sobre els baiards processionals. Aquest acte és conegut com a "La Baixada de la Puríssima". En 2014 va acollir el Memorial Paco La Parra de concerts d'orgue.

## Referències

* ↑ Iglesia de la Purísima Concepción a manuserran.com
* ↑ Església de la Puríssima Xiqueta a benissa.net
* ↑ Processó de la Puríssima Xiqueta, 325 anys del seu patronat al web de la parròquia de Benissa
* ↑ L'Església de la Puríssima Xiqueta acollirà aquest diumenge el Memorial Paco La Parra de concerts d'orgue, infobenissa.cat

## Enllaços externs

* Benissa - 2 Catedral de La Marina Alta: Puríssima Xiqueta 2011 a Youtube
# Església de la Sala

L'Església de la Sala és una església romànica de Sant Mateu de Bages inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

"Amb el caràcter de domus se'ns representa La Sala, mencionada des del segle xii i avui -transformada des del segle xvii en una simple casa de camp- en ruïna, bé que amb prou tossa per a mostrar, encara, algunes de les estances. A la capella romànica, de la Sala -dedicada a la Verge Blanca- rebé culte una imatge d'alabastre, del segle xiv, fa anys desapareguda; ja en els nostres dies, ha desaparegut, també, un dels rústics capitells de la portada, llevat per algun desaprensiu... La capella està abandonada i amenaça ruïna".
L'absis de l'esglesiola demana l'atenció, en particular.

## Referències

* 1 2
# Església de la Santa Creu (Rauma)

L'església de la Santa Creu (en finés: Pyhän Ristin kirkko) és una església medieval de pedra de Rauma, a Finlàndia. Forma part del Patrimoni Mundial de la UNESCO de l'Antiga Rauma. L'església és a la vora del rierol de Raumanjoki (riu Rauma).

## Història

Es desconeix l'edat exacta de l'església de la Santa Creu: va ser construïda per a servir com a església del monestir del convent franciscà de Rauma. El monestir s'hi establí a la primeria del segle XV i es va construir una església de fusta l'any 1420. Els historiadors suposen que l'església de pedra actual s'acabaria entre el 1515-1520. L'església de la Santa Creu va servir al monestir fins al 1538; després el monestir estigué abandonat durant cent anys quan el convent franciscà es dissolgué per la Reforma sueca. L'església es va restablir com a església luterana el 1640, quan la propera església de la Santíssima Trinitat fou arrasada per un incendi.
L'església té dues naus laterals i és de granit gris. El cor conté murals que representen la història bíblica de la Redempció. Les pintures són de l'època d'Arvid Kurck, bisbe de Turku entre el 1510-1522. El campanar va ser construït ja al 1816, amb pedres de les ruïnes de l'església de la Santíssima Trinitat. El campanar blanc solia servir com a punt de referència per a la gent del mar.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Old Rauma» (en anglés). [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Rauman Pyhän Ristin kirkko». web.archive.org, 17-05-2013. Arxivat de l'original el 17 de maig de 2013. [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «The town of Rauma». web.archive.org, 03-07-2010. Arxivat de l'original el 3 de juliol de 2010. [Consulta: 18 abril 2020].
# Església de la Santíssima Trinitat (Cases Altes)

L'església parroquial de la Santíssima Trinitat és un temple catòlic situat a la plaça Serafín Manzano, en el municipi de Cases Altes. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.09.087-001.

## Història

Es va edificar als segles xvii i XVIII, i és el resultat de l'agregació de diferents parts. Inicialment va ser una petita ermita edificada cap a 1615, data que figura en l'espadanya de la façana. Assolí la categoria de parròquia i és rectoria independent des del 12 de març de 1772. En la primitiva ermita se celebraven antigament els enterraments, inicialment en el mateix recinte i més tard en un cementiri annex al seu mur dret. En 1837 i a causa que l'edifici resultava insuficient per a les seues funcions, es va procedir a ampliar-ho afegint-li en la seua capçalera un altre cos, més alt i dotat d'una altra espadanya. Mig segle després es va edificar el campanar. Va ser restaurada cap a 1990. En 2003 es van restaurar les campanes, afegint-ne una d'una nova, restaurant els jous i mecanitzant el seu funcionament.

## Descripció

L'edifici presenta una estructura singular a causa de les diverses fases de la seua construcció. La façana correspon amb la de l'antiga ermita. Està construïda en maçoneria reforçada amb carreus, i en ella s'obre la porta d'accés. Aquesta porta es troba en una portada composta per dos brancals de carreus irregulars i un arc de mig punt. Sobre la porta hi ha una finestra rectangular i el frontó queda rematat per una espadanya amb dos clars que alberguen sengles campanes. L'espadanya acaba en una teuladeta a dues aigües. En un bloc de pedra d'aquesta espadanya figura la data 1615, així com la creu del bisbat de Sogorb, al qual van pertànyer primer l'ermita i després la parròquia, fins a 1953.
Després de la façana es troba el cos corresponent a l'antiga ermita. Està cobert per una teulada a dues aigües. El seu interior segueix el model de les esglésies medievals, amb una sola nau amb coberta de fusta a dues aigües, recolzada en arcs diafragmàtics i amb el cor als peus.
El cos afegit en 1837 a la capçalera de l'ermita és rectangular i de major grandària i gairebé el doble d'altura que el temple primitiu. Té teulada independent i el capcer del mur que separa la diferència d'altures es remata amb una altra espadanya, aquesta d'un sol buit. L'interior d'aquesta part de l'edifici correspon amb el presbiteri, que d'estil neoclàssic i cobert amb volta de canó amb llunetes.
La torre campanar de dos cossos, coberta per teulada a quatre aigües i situada en el costat esquerre. En el segon dels cossos es troben els buits de mig punt per a les campanes. Es va construir a la fi del segle xix i està adossada a la capçalera pel costat de l'Evangeli. Es comunica amb el temple per un recinte intermedi que serveix de sagristia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casas Altas».
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 5 ««Ermitas de la Comunidad Valenciana.». Arxivat de l'original el 2014-07-20. [Consulta: 13 setembre 2015].
* ↑ Campaners de la Catedral de València.