OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església parroquial dels Sants Màrtirs de Fredes

L'Església Parroquial de Sant Abdó i Sant Senén de Fredes, també coneguda com a Església dels Sants de la Pedra, és un edifici religiós catòlic, que es localitza ple nucli urbà d'aquesta població de la comarca del Baix Maestrat. Està catalogada com Bé de rellevància local, amb la categoria de Monument d'interès local, i codi: 12.03.093-008; de manera genèrica i segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).
Pertany a la Bisbat de Tortosa, en concret al Arxiprestat de Montisà-La Tinença.

## Història

L'església té el seu origen en la fundació, en 1261, d'un temple per part de monjos de l'Orde del Cister, que estaven en el Monestir de Santa María, en aquesta ubicació amb la intenció de crear un nou nucli poblacional, Fredes.
El temple original va sofrir diversos desperfectes al llarg de la història, fonamentalment per conflictes bèl·lics, per la qual cosa els seus murs estaven en molt mal estat. Això va portar a la realització d'un nou temple datat de 1725.

## Descripció

Es tracta d'un temple, de nau única i fàbrica de maçoneria, amb reforços de carreu en les cantonades, de gran senzillesa. En el seu interior destaca l'existència d'un cor elevat i en el seu exterior la seva torre campanar. La torre campanar és de carreu, esvelta i senzilla, amb espitlleres i obertures per a la campana en forma d'arc de mig punt.

## Referències

* ↑ Fitxa BRL. Direcció General de Patrimoni Artístic. Generalitat Valenciana. (Consulta 13 de juliol del 2016)
* ↑ Conferencia Episcopal Española. Listado de parroquias. (en castellà) (Consulta 13 de juliol del 2016)
* 1 2 3 4 Pobla de Benifassà. 3 Ruta de las Iglesias de la Tinença. Arxivat 2014-02-24 a Wayback Machine.
* ↑ Castellón Mediterráneo. La iglesia Parroquial de San Abdón y San Senén en Fredes. Arxivat 2016-08-07 a Wayback Machine. (en castellà) (Consulta 13 de juliol del 2016)
# Eslora

L'eslora o la llargada és la llargària del buc d'un vaixell o embarcació, de la proa fins a la popa. En general es mesura paral·lelament a la línia de flotació, entre dos plans perpendiculars a la cossia: un pla passa per la part que més surt per popa de l'embarcació i l'altre per la part que més surt per proa. En la mesura de l'eslora s'inclouen totes les parts estructurals o integrals com són proes, popes, murades i unions del buc amb la coberta. S'exclou el púlpit de proa, en el cas del qual, el pla de referència passa pel punt d'intersecció de la coberta amb la roda. Així mateix, s'exclouen totes les parts desmuntables que no afecten la integritat estructural de l'embarcació.

## Tipus d'eslora

Segons els plans de referència triats com a límit, es poden definir diverses eslores:
* Eslora total: és la distància entre els punts més extrems de l'embarcació. (LOA) Length Over All
* Eslora de flotació: és la llargada definida per l'eix longitudinal del pla de flotació. (LWL) Length Water Line
* Eslora entre perpendiculars: és la distància entre la perpendicular de popa (Ppp) i la perpendicular de proa (Ppr). (LBP) Length Between Perpendiculars

## Referències

* ↑ «eslora». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ La terminologia de construcció naval i el seu origen: mediterrani / atlàntic, Marcel Pujol i Hamelink https://www.raco.cat/index.php/Drassana/article/view/106823
Viccionari
# Espai Mallorca

L'Espai Mallorca és un centre situat a Barcelona que té com a objectius principals la promoció i difusió de la cultura de les Illes Balears al Principat de Catalunya. Es va crear al setembre de 1998 arran d'una iniciativa conjunta de la Conselleria de Cultura del Consell de Mallorca, dirigida aleshores pel poeta Damià Pons, i el Gremi d'Editors de Balears.
A partir del gener de 2012, a conseqüència del canvi de govern a les Illes que portà al poder el PP, liderat per José Ramón Bauzà Díaz, amb una política hostil al català, i alhora els problemes financers que suposà la crisi econòmica, l'Espai es veié confrontat amb diverses problemes que s'agreujaren gradualment i ràpidament. S'organitzà l'11 de febrer del mateix any una exposició de retrats dita Espai blanc amb la col·laboració del fotògraf Gabriele Sisti, a la qual participaren 50 artistes per a defensar l'Espai Mallorca que comptà amb un nombre important d'assistents.
A desgrat de tot això i d'un seguit d'actuacions artístiques, mediàtiques i judicials ulteriors, el tancament del centre es feu cada vegada més imminent. Es creà aleshores una plataforma anomenada "Crits i renou per l'Espai Mallorca" per mirar de salvar aquesta entitat. El 5 de novembre de 2012 s'hi organitzà un comiat reivindicatiu en el qual participaren nombroses personalitats del món de la cultura com ara Maria del Mar Bonet, Roger Mas, Enric Casasses i Sebastià Alzamora entre d'altres amb l'esperança que el centre pogués continuar funcionant mitjançant autogestió.
El 2013 es va obrir un nou espai Mallorca al barri del Raval de Barcelona.

## Referències

* ↑ Article a Vilaweb, el 16 de gener de 2012
* ↑ Article a Vilaweb, el 25 d'abril de 2012
* ↑ Article al diari Punt-Avui, el 5 de novembre de 2012

## Enllaços externs

* Vídeo de comiat reivindicatiu de l'Espai Mallorca al web de TV3
# Espai Natural Protegit de les Valls del Sió-Llobregós

L'Espai Natural Protegit de les Valls del Sió-Llobregós és una àrea natural de caràcter estepari situat al peu dels altiplans segarrencs. Gran part d'aquest Espai està ocupat per una barreja de terrenys de cultiu dispersos al mig de zones boscoses i de matollar, així com per zones amb vegetació gipsícola. Geològicament està format per materials guixencs que afloren en el nucli erosionat de l'anticlinal de Sanaüja i Ponts.

## Situació

L'àrea protegida s'estén per un total de 26.846,55 ha i entre 20 municipis de la Segarra, la Noguera, l'Urgell i l'Anoia:
| Municipi/Comarca | Superfície (ha) | % |
| Segarra | 14.250,96 | 53,08 |
| Torrefeta i Florejacs | 6.997,30 | 26,06 |
| Massoteres | 2.001,00 | 7,45 |
| Guissona | 1.308,76 | 4,87 |
| Sanaüja | 1.026,26 | 3,82 |
| Sant Guim de la Plana | 829,26 | 3,09 |
| Els Plans de Sió | 801,98 | 2,99 |
| Torà | 566,23 | 2,11 |
| Biosca | 496,29 | 1,85 |
| Ivorra | 223,88 | 0,83 |
| Noguera | 10.812,15 | 40,27 |
| Oliola | 3.761,94 | 14,01 |
| Cubells | 1.881,85 | 7,01 |
| Cabanabona | 1.276,50 | 4,75 |
| Vilanova de l'Aguda | 1.187,58 | 4,42 |
| Camarasa | 1.186,70 | 4,42 |
| Artesa de Segre | 807,22 | 3,01 |
| Foradada | 487,03 | 1,81 |
| Preixens | 156,41 | 0,58 |
| Montgai | 66,93 | 0,25 |
| Urgell | 1.320,34 | 4,92 |
| Agramunt | 1.320,34 | 4,92 |
| Anoia | 463,11 | 1,73 |
| Castellfollit de Riubregós | 463,11 | 1,73 |

## Biodiversitat

Les terres agrícoles i àrees antròpiques ocupen la major part de l'àrea amb un 75,02%, seguit dels ambients litorals i salins (9,10%), zones amb vegetació arbustiva i herbàcia (7,93%), boscos (7,88%) i molleres i aiguamolls (0,06%).

### Flora

A les Valls del Sió-Llobregós, s'hi troben formacions de vegetació gipsícola, com les timonedes gipsícoles continentals de gatunyes (Ononis tridentata) i trincoles (Gypsophyla hispanica), així com el romer blanc (Helianthemum esquamatum). A les zones assolellades, on desapareixen els guixos, són freqüents els matollars calcícoles de romaní o petits fragments de carrascars i, a les obagues, es formen enclavaments de relativa importància de rouredes de roure de fulla petita (Quercus faginea).

### Fauna

És una bona zona de dispersió de joves d'àguila cuabarrada (Hieraaetus fasciatus). També hi són presents algunes espècies interessants d'ocells esteparis: el sisó (Tetrax tetrax) troba aquí una de les millors densitats de tot Catalunya. També hi habita el gaig blau (Coracias garrulus).

## Referències

* ↑ «Valls del Sió - Llobregós». Gencat. Medi ambient i sostenibilitat. [Consulta: 2 febrer 2025].
* 1 2 3 4 «Valls del Sió-Llobregós». Generalitat de Catalunya. Departament de Territori i Sostenibilitat. [Consulta: 21 setembre 2014].
# Antilogaritme

En matemàtiques, l'antilogaritme (antilog) d'un nombre y d'una base donada és la xifra que en aquesta base té per logaritme y. En altres paraules, l'antilogaritme de base a de y és el nombre x tal que $log_{a}(x)=y$.
L'antilogaritme neperià (vegeu Logaritme neperià) és la funció exponencial.
La funció antilogaritme de base a (de vegades anomenada $antilog_{a}$) és la funció recíproca de la funció $\log _{a}$, és a dir, la funció exponencial de base a: $x\mapsto a^{x}=exp(x\ln(a)).$
Si no s'especifica un índex, es tracta del recíproc del logaritme decimal: $\mathrm {antilog} (y)=10^{y}$.

## Vegeu també

* Cologaritme
* Logaritme
* Logaritme natural
# Espluga d'en Ponsa

L'espluga d'en Ponsa és un jaciment arqueològic que es troba al municipi d'Abella de la Conca. És un conjunt de tres coves naturals en les quals no s'han trobat cap tipus d'estructura, no obstant, s'han pogut localitzar restes ceràmiques i lítiques del paleolític mitjà (90.000 i 33.000 a.n.e), que en principi estaria catalogada com un àmbit d'habitació. Malauradament no ha sigut subjecte d'una excavació en extensió i el que se sap és gràcies a les poques prospeccions que s'han dut a terme.

## Situació geogràfica i geològica

Al Municipi de l'Abella de la Conca (Pallars Jussà), a l'extrem oest de la població, està situat prop d'Ordins al vessant nord-oest de la Roca de Monteiguda i al sud-oest de la collada del Trumfo. En aquesta latitud s'hi troba el Barranc del congost, on passat un molinot natural anomenat "la Pedra Ficada", cal continuar pel barranc fins a arribar poc abans del coll de Gasó. Des d'aquest punt, a l'est, es troba una gran obertura on es localitza la cova d'en Ponsa

## Descripció de la cova

És una cavitat kàrstica d'aproximadament 30 x 30 m i de 20 m d'alçada a la boca que finalitza en una petita cova de 12 x 10 x 3 m. El terra és compost de blocs del sostre caiguts en tota l'extensió del pendent. Dins la mateixa cova també trobem una balma on també s'ha pogut identificar material arqueològic

## Història

Paleolític mitjà (90.000 i 33.000 a.n.e) segurament ocupació més tardana però sense contrastar.

## Bibliografia

* DE VALLES, Jordi.(2008) "Espluga d'en Ponsa". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia.
* BORRAS, J (1979) et alii. "Catàleg espeleològic de Catalunya". A: Pallars Jussà. Barcelona: Ed. Políglota.
* COROMINAS, Joan (1995) "Esplugues". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa".
* DE VALLES, Jordi.(2008) "Espluga d'en Ponsa". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia.
* BORRAS, J (1979) et alii. "Catàleg espeleològic de Catalunya". A: Pallars Jussà. Barcelona: Ed. Políglota.
# Escut a la façana de l'Ajuntament Vell de Flix

L'Escut a la façana de l'Ajuntament Vell de Flix és una obra de Flix (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat dins del nucli urbà de la població de Flix, a l'extrem sud-oest del nucli antic i delimitat entre els carrers Major i Gombau.
És un edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de teula de dos vessants i distribuït en planta baixa, dos pisos i golfes. Totes les obertures són rectangulars i amb els emmarcaments arrebossats, exceptuant el portal d'accés principal, situat al centre del parament. Es tracta d'un gran portal d'arc escarser adovellat, damunt del qual hi ha un plafó rectangular de pedra, ornamentat amb un escut central. Es tracta de l'escut de la ciutat de Barcelona sostingut per la lletra "pi" i envoltat de motius decoratius motllurats i de temàtica vegetal. A la part inferior hi ha gravada la data 1629 mentre que la part superior del plafó està rematada per un frontó triangular decorat.
La construcció presenta els paraments arrebossats i pintats.

## Història

L'escut de Barcelona de l'ajuntament vell estava situat a la porta de la muralla anomenada portal dels d'Arenys o d'Ascó, i va ser traslladat on és ara per l'alcalde Damià Forcades. Data de 1629 com ho testimonia la data inscrita que es pot apreciar sota l'escut.

## Referències

* 1 2 3 4
# Aeroport de Lobito

L'aeroport de Lobito (codi IATA: LLT, codi OACI: FNLB) és un aeroport que serveix Lobito, a la província de Benguela a Angola.

## Accidents i incidents

* El 15 de desembre de 1994 un Basler BT-67 N96BF de SL Aviation Services va ser danyat sense possibilitat de reparació en un accident quan va enlairar-se sense prou velocitat. Tots dos tripulants van morir.
* El 21 d'agost de 1995 un Douglas DC-3 que havia estat convertit a motors de turbohèlice es va estavellar a l'aeroport de Lobito.

## Referències

* ↑ «N96BF Accident description». Aviation Safety Network. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2012. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Historial d'accidents de l'Aeroport de Lobito a Aviation Safety Network (anglès)

## Enllaços externs

* OpenStreetMaps - Lobito
* OurAirports - Lobito
* Photograph of building and tower at Lobito Airport Arxivat 2017-04-25 a Wayback Machine.
# 164 aC

El 164 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Torquat i Longí o també any 590 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «164 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Babilònia

* Els astrònoms de Babilònia registren el pas del cometa de Halley, segons dues tauletes d'argila conservades al Museu Britànic.

### Antic Egipte

* Ptolemeu VI Filomètor és expulsat del govern pel seu germà Ptolemeu VIII Evèrgeta II. Surt d'Alexandria i es presenta a Roma amb la seva germana i esposa Cleòpatra II, i allà el senat romà els rep amb honors i els assigna legats per acompanyar-los a Egipte i restablir-los al poder.

### Antiga Grècia

* Rodes firma un tractat d'amistat amb Roma i es converteix en la seva aliada i en el centre d'educació de molts joves de famílies nobles romanes.
* Jocs Olímpics: Leònides de Rodes guanya la corona en tres curses independents, la stadion, la diaulos i la hoplitodromos, i rep el selecte títol de Triastes.

### Síria Palestina

* Lísies, general selèucida, agafa personalment el comandament de l'exèrcit que havia enviat Antíoc IV per fer front a la Revolta dels Macabeus. Judes Macabeu havia derrotat l'exèrcit selèucida que dirigien els generals Ptolemeu fill de Dorímenes, Nicànor i Gòrgies l'any anterior (165 aC) vora Emmaús.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Aulus Manli Torquat i Quint Cassi Longí.
* Quint Cassi Longí mor durant el seu mandat.
* Àtal II de Pèrgam i el seu germà Ateneu van a Roma enviats per Èumenes II rei de Pèrgam i germà seu a negociar un tractat de pau.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Kronk, G. B. Cometography: a catalogue of comets. Cambridge: Cambridge University Press, 1999, p. 14.
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXXVIII, 8
* ↑ Polibi. Història, XXVII, 6; XXVIII, 2
* ↑ Findling, John E; Kimberly D. Pelle. Encyclopedia of the modern Olympic movement. Westport, Conn.: Greenwood Press, 2004, p. XXXV (pròleg). ISBN 9780313322785.
* ↑ Flavi Josep. Antiguitats judaiques, XII, 10
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLV, 16
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLV, 35
* ↑ Polibi. Història, XXXII, 5
# Any zero

L'any zero és una convenció en la historiografia, ja que no existeix ni en el calendari gregorià ni en el julià. De fet, l'any 1 aC precedeix immediatament l'any 1 dC. Els historiadors varen adoptar aquesta convenció a partir de la seva utilització per Beda en la seva Historia Ecclesiastica Gentis Anglorum ("Història eclesiàstica del poble anglès", de 731). Beda no va utilitzar el zero perquè els anys es compten a partir d'un i no de zero. Ell coneixia bé el nombre zero, car el zero fou la primera epacta del cicle de 19 anys utilitzat per calcular la data de la Pasqua, tal com va explicar en la seva obra De temporum ratione ("Sobre el recompte del temps", de 731). La paraula llatina nulla, que significa res s'utilitzà per anomenar aquesta epacta, mentre que la resta d'epactes foren numerades amb xifres romanes.
El fet de no considerar-se l'any zero en el marc de la historiografia desemboca en la divisió per segles amb inici en els anys acabats en «01» i el final en els acabats en «00» (per exemple, el segle IX comprèn l'interval entre els anys 801 i 900, ambdós inclosos. Ara bé, aquesta definió estricta xoca amb l'ús generalitzat, que considera els segles amb inici en els anys acabats en «00» i el final en els acabats en «99». Pel que fa a les dècades, en canvi, tant l'ús acadèmic com el generalitzat solen valdre's del concepte d'any zero. Així, es parla per exemple de la «dècada de 2010» (o «anys 10 del segle XXI») com a període que comprèn des de l'any 2010 fins a l'any 2019, ambdós inclosos.
Els astrònoms inventaren l'any zero per normalitzar la cronologia. El calendari que l'utilitza s'anomena calendari julià prolèptic. Aquesta decisió implica un desfasament dels anys anteriors: el primer any abans de Crist correspon a l'any zero, 2 aC correspon a l'any -1, 3 aC a -2, ... i en general n aC correspon a l'any 1-n.

## Vegeu també

* Numeració astronòmica

## Referències

* ↑ «century» (en anglès). Lexico. Arxivat de l'original el 27 de gener 2021. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ Maguire, Dannielle. «Does 2020 mark the beginning of a new decade or do we have to wait until 2021?» (en anglès). ABC, 31-12-2019.
* ↑ «2010-2019: a decade in pictures» (en anglès). The Guardian, 26-12-2019. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ Kohn, Sally. «40 años después, ¿qué nos dejó la década de los setenta?» (en castellà). CNN, 24-07-2015. [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ «Década de 1960» (en castellà). Israel Airlines. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Aprenentatge per al domini

La teoria de l'aprenentatge per al domini, basada en les recerques de Benjamin Bloom, és un mètode d'ensenyament en el qual el grup avança pas a pas en els estadis de domini d'una competència i, fins que no s'assoleix un grau, no es passa al següent, de manera que no queden estudiants enrere. Per a aquells que no assoleixen el domini desitjat com la resta dels companys reben un reforç específic, mentre que els més avançats amplien matèria d'altres camps del coneixement, fins que tots junts poden rebre informació del nou estadi.
Els mètodes d'aprenentatge del mestratge suggereixen que el focus d'instrucció ha de ser el temps necessari perquè diferents estudiants aprenguin el mateix material i aconsegueixin el mateix nivell de domini. Això contrasta molt amb els models d'ensenyament clàssics, que se centren més en les diferències en la capacitat dels estudiants i en què tots els estudiants tenen aproximadament el mateix temps per aprendre i el mateix conjunt d'instruccions.
Els avantatges del mètode són la seva efectivitat, que pot actuar com a prevenció del fracàs escolar, ja que no s'acumulen llacunes, i l'atenció a la diversitat, mentre que les crítiques se centren en el cas dels grups que avancen més lents que els altres per tenir més elements de baix nivell, fet que pot allargar el procés global.

## Bibliografia

* Anderson, Lorin W. (March 1975). "Major Assumptions of Mastery Learning". Annual Meeting of the Southeast Psychological Association.
* Block, James H. (1971). Mastery learning: theory and practice. Holt, Rinehart and Winston.
* Bloom, Benjamin S. (1981). All Our Children Learning - A Primer for Parents, Teachers, and Other Educators (en anglès). McGraw-Hill. ISBN 9780070061187.
* Levine, Daniel U. (1985). Improving student achievement through mastery learning programs (en anglès). Jossey-Bass. ISBN 9780875896458.
# Apèndix vermiforme

En l'anatomia humana, l'apèndix (o, més concretament: apèndix vermiforme o apèndix cecal) és un òrgan vestigial de l'intestí humà format per un tub cec, connectat al cec, del qual es desenvolupa durant l'embriogènesi. L'apèndix és a prop de la unió de l'intestí prim amb l'intestí gros (vàlvula ileocecal). El mot «vermiforme» prové del llatí i significa «amb forma de cuc».

## Referències

* ↑ JVA; RFG. «apèndix vermiforme». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia, s.d. [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ «apèndix vermiforme -». Terminologia de ciències de la salut. Termcat, 2015-2022. [Consulta: 7 setembre 2022].
Viccionari
# Aquila

«Aquila» té aquests significats:
* Astronomia: Nom llatí de la constel·lació de l'Àguila, una de les 88 constel·lacions modernes.
* Geografia:
** L'Aquila, municipi italià, capital de la regió dels Abruços.
** Província de L'Aquila, província italiana de la regió dels Abruços.
* Iconografia de l'antiga Roma: Nom llatí de l'àguila, símbol de les legions romanes.
* Zoologia: Aquila, un dels gèneres en què es classifiquen les àguiles.
Viccionari
# Arba Turim

El llibre de l'Arba Turim, (en hebreu: ארבעה טורים) també anomenat Tur, és una recopilació de lleis jueves (halakhot), i va ser escrit pel Rabí Jacob ben Asher (1270-1340), un segle després de la redacció de l'obra Mixné Torà, del Rabí Maimònides, el Rambam. El llibre tracta només sobre les lleis que són vàlides en absència del Temple de Jerusalem, el Beit HaMikdash. Les lleis són presentades en l'idioma original en que aquestes van ser redactades, i els autors són citats pel seu nom. El llibre és un resum de les deliberacions dels savis jueus de l'època (els Hakhamim) de França, Europa de l'Est i Espanya.

## Estructura interna de l'obra

L'obra va servir després de base per a la redacció del Xulhan Arukh, l'obra del Rabí Yossef Qaro, la qual es basa notablement en la seva estructura interna, i està dividida en quatre seccions:
* Orach Chaim: tracta sobre el comportament diari de l'home; les pregàries, les Tzitzit, les Tefil·lín, el Shabat, i les festivitats jueves.
* Yoré Deà: tracta sobre les lleis dels aliments impurs, el sacrifici ritual, les lleis alimentàries (la caixrut), els períodes d'impuresa de la dona, les ablucions, els vots, les confessions, els rotllos de la Torà, etcètera.)
* Even HaEzer: tracta sobre les lleis relatives a la família, les lleis del matrimoni i el divorci.
* Hoixen Mixpat: tracta sobre el codi penal, les lleis relatives a les finances, i els tribunals rabínics, els Bet Din.

## Comentaristes del llibre

Aquests són alguns dels principals comentaristes del llibre:
* El Rabí Yossef Qaro (l'autor del Xulhan Arukh).
* El Rabí Moisès Isserles.
* El Rabí Joel Sirkis.
* El Rabí Yehoshua Falk HaCohen.

## Referències

* ↑ «www.people.ucalgary.ca/» (en anglès).