OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ermita del Pilar de les Cases de Bàrcena

L'ermita del Pilar és un temple situat a la pedania valenciana de les Cases de Bàrcena. És un Bé de Rellevància Local amb identificador número 46.13.074-004. Fou construïda a mitjan segle xviii, totalment blanquejada i amb una teulada a dues aigües que cobreix l'habitatge de l'ermità adossat a un lateral. Conserva el pou i l'abeurador a vora del camí que utilitzaren les cavalleries antany.

## Referències

* ↑ «Fitxa BRL: Ermita del Pilar» (en castellà). Cult.gva.es. [Consulta: gener 2016].
* ↑ «Virgen del Pilar» (en castellà). Ermitascomunidadvalenciana.com. Arxivat de l'original el 2016-02-05. [Consulta: gener 2016].
# Ernz Blanc

L'Ernz Blanc (en luxemburguès: Wäiss Iernz, en francès: Ernz blanche i en alemany: Weiße Ernz), és un riu localitzat a Luxemburg, desemboca al Sauer, a Reisdorf. El riu atravessa els municipis de Larochette, Medernach i Ermsdorf. El riu també passa pel costat del Castell de Larochette.

## Referències

* ↑ «Larochette Castle». Arxivat de l'original el 14 d’octubre 2018. [Consulta: 22 novembre 2014].
# Error circular probable

L'error circular probable és una mesura estadística de la precisió d'un sistema. En balística es fa servir per determinar la precisió d'un sistema d'artilleria amb munició no guiada o sistemes de navegació. Sovint es fa servir l'acrònim anglès CEP.
Es defineix com el radi d'un cercle, amb el blanc com a centre. És a dir, si un una mena de munició té un CEP de 100 m, això vol dir quan s'apunten 100 projectils a un mateix blanc, 50 cauran dins d'un cercle amb un radi de 100 m al voltant del punt d'impacte i 93,7% dins d'un cercle amb el doble del radi en una distribució normal tridimensional. La distància entre el punt objectiu i el punt d'impacte mitjà s'anomena biaix.

## Referències

* ↑ Sheedy, James F. «Circular Error Probable (CEP)» (pdf) (en anglès). Technical Journal. Defense Technical Information Center, 1-1988, pàg. 2-5.
* ↑ Lipinski, Klaus. «Streukreisradius» (en alemany). IT Wissen. Datacom Buchverlag. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ Sheedy, 1988, p. 2.
* ↑ «Appendix D: Accuracy Definitions And Mathematicla Relationships». A: The National Research Council. The Global Positioning System: A Shared National Asset (en anglès). Washington: The National Academies Press, 1995, p. 177. DOI 10.17226/4920. ISBN 978-0-309-05283-2.
# Eruguera ardent

L'eruguera ardent (Lobotos lobatus) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori i sud de Ghana.

## Referències

* ↑ «Eruguera ardent». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera becgrossa

L'eruguera becgrossa (Coracina caeruleogrisea) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae). Habita boscos i vegetació secundària a les illes Aru i Nova Guinea, incloent les illes Yapen.

## Referències

* ↑ «Eruguera becgrossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021
# Eruguera d'espatlles negres

L'eruguera d'espatlles negres (Edolisoma incertum) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària dels turons i muntanyes de les illes Raja Ampat de Waigeo i Batanta. Nova Guinea, incloent les illes Meos Num i Yapen.

## Referències

* ↑ «Eruguera d'espatlles negres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera de Halmahera

L'eruguera de Halmahera (Edolisoma parvulum) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de Halmahera, a les Moluques septentrionals.

## Referències

* ↑ «Eruguera de Halmahera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera de Lesueur

L'eruguera de Lesueur (Lalage sueurii) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).
Habita les sabanes i boscos oberts de l'est de Java, illes Petites de la Sonda des de Bali cap a l'est fins Romang, Sermata i Babar. Illes del Mar de Flores i Banda de Tanahjampea, Salayar, Bonerate, Kalaotua, Madu, Butung, Tukangbesi. Centre i sud de Sulawesi.

## Referències

* ↑ «Eruguera de Lesueur». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
# Eruguera de Pohnpei

L'eruguera de Pohnpei (Edolisoma insperatum) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les boscos, sabanes i manglars de les terres baixes de les illes Pohnpei i Yap, a les Illes Carolines.

## Referències

* ↑ «Eruguera de Pohnpei». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera de Walden

L'eruguera de Walden (Lalage leucopygialis) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).
Habita els boscos, terres de conreu i manglars de Sulawesi, incloent les illes Manadotua, Peleng, Muna, Butung, Banggai i Sula.

## Referències

* ↑ «Eruguera de Walden». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
# Eruguera de Wallacea

L'eruguera de Wallacea (Coracina personata) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae). Habita boscos i sabanes de les Illes Petites de la Sonda des de Sumbawa fins Romang, Sermata i illa de Timor. També a les illes Kai i Tanimbar.

## Referències

* ↑ «Eruguera de Wallacea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera de Welchman

L'eruguera de Welchman (Coracina welchmani) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae). Habita boscos i sabanes de les illes Bougainville, Nova Geòrgia, Santa Isabel i Guadalcanal, a les Salomó.

## Referències

* ↑ «Eruguera de Welchman». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Eruguera tricolor

L'eruguera tricolor (Lalage tricolor) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae). Habita les sabanes i boscos oberts d'Austràlia i sud-est de Nova Guinea, a la zona de Port Moresby.

## Referències

* ↑ «Eruguera tricolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
# Esbart Espiga d'Or

L'Esbart Espiga d'Or va néixer el 1983 amb el propòsit de fomentar l'ensenyament i la difusió de la dansa catalana. Des de bon començament, es dedicà a representar els balls tradicionals, amb un repertori que supera el centenar de danses provinents de tots els territoris de parla catalana.
La primera seu de l'Esbart Espiga d'Or fou al barri del Guinardó. D'ençà del 1983, ha passat per quatre espais diferents: la Salut, el CAT, el Club Helena i, finalment, el Centre Sant Pere Apòstol del Casc Antic. L'any 1996 va organitzar la I Trobada d'Esbarts Dansaires de Catalunya (MontBarça), en què van participar cent setze esbarts. Cada segon diumenge de juny pren part en l'aplec d'esbarts de Montserrat i, durant l'any, fa actuacions tot sol o bé amb uns altres grups.
L'Esbart Espiga d'Or té dues seccions, la de dansa i la de bastoners. El cos de dansa el formen els balladors en actiu que assisteixen regularment als assaigs i actuacions; a més, hi ha un cos de veterans, més grans de quaranta anys, que són o han estat dansaires de l'esbart –o sols simpatitzants– i que formen part de la Roda d'Esbarts Veterans Catalònia. El cos de bastoners, anomenat Bastoners del Casc Antic, participa de tant en tant en cercaviles o festes independentment de l'esbart, i també en espectacles del repertori que representa l'entitat. Hi ha encara un esbart infantil, que fa actuacions pel seu compte i que pren part en la Roda d'Esbarts Infantils Catalònia.
Els balladors del cos de dansa fan ús d'un vestuari adient a l'època, la zona geogràfica i la condició social concreta de cada ball, cosa que hi dona una gran varietat. Els colors del vestit dels membres de la colla bastonera són el groc i el blau, de manera que uns balladors llueixen mocador encreuat i faldellí groc amb una ratlla blava i faixa blava, i els altres combinen els colors a la inversa: mocador i faldellí blau amb una ratlla groga i faixa groga.

## Referències

* 1 2 3 4 «Esbart Espiga d'Or». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Esbart Joan Rigall de Montbau

L'Esbart Joan Rigall de Montbau va ser un esbart dansaire fundat el 1971 com a secció de la Delegació de Montbau de l'Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore (AEEF de Montbau). Prengué el nom en honor de Joan Rigall i Casajuana, músic, compositor i folklorista, que el 1946 va fundar a Barcelona l'AEEF.

## Història

L'Esbart es va constituir sota la direcció del mestre Tomàs Fortuny, ajudat del mestre Jordi Torras. La primera directora va ser Lluïsa Miró, que fou l'ànima de l'Esbart durant pràcticament tota la seva història. La primera actuació va ser als jardins del carrer Poesia amb motiu de la Festa Major de Montbau d'aquell mateix 1971. A partir d'aquell any les cites fixes de l'Esbart serien la Festa Major de Montbau i l'Aplec d'Esbarts a Montserrat, organitzat per l'Obra de Ballet Popular, que l'any 1981 cediria l'organització a l'Esbart Joan Rigall.
El 1979 l'Esbart va organitzar la Primera Setmana de Dansa i Cançó Catalanes, que incloïa les Sis Hores de Dansa, celebrades a l'Esplanada de Montbau (actual Pla de Montbau), amb la participació de tres cobles i nou esbarts.
L'any 1981, amb motiu del vint-i-cinquè aniversari de l'Esbart Mare Nostrum, l'Esbart Joan Rigall va ser convidat a participar en una ballada al Palau de la Música Catalana.
El 1981 també s'institucionalitzà una ballada de l'Esbart per Sant Jordi, a la plaça de davant de l’AEEF, per celebrar la festa del patró de l'entitat.
El 1982, a iniciativa d'Eduard Castell Miró, dansaire i ajudant de direcció de la seva mare Lluïsa Miró, s'organitzà la Trobada d'Esbarts Infantils a Montbau, que esdevindria l'element distintiu de l'Esbart. Durant tot un matí de diumenge es van fer al barri cercaviles i ballades simultànies, i a la tarda del mateix dia hi va haver una ballada conjunta a l'Esplanada. Hi van participar vint-i-sis esbarts –es calcula que cap a dos mil dansaires–, amb els seus acompanyants. D'aquesta trobada se'n van arribar a fer quinze edicions, alguna amb la participació de prop de quaranta esbarts. D'aquestes trobades el Grup d'Estudis Carola en feia un llibre, amb la coreografia de les danses que s'hi havien ballat.
També el 1982 van participar en la inauguració del refugi de muntanya 'Les Perxes', a Sant Julià de Cabrera, a iniciativa de l'AEEF, actuant juntament amb el grup de folk 'Els Troncs', Miquel Cors i el grup coral del Club Excursionista de Gràcia.
El 1991 l'Esbart va rebre el 6è Trofeu de l'Agrupament d'Esbarts Dansaires.
Les últimes referències que es tenen de l'Esbart són de l'any 2007.

## Referències

* 1 2 3 4 Juan Rosell, Josep «Esbart Joan Rigall de Montbau». Ressò de Montbau, 10-2020, pàg. 6-11. ISSN: 2565-2017.
* ↑ «Joan Rigall de Montbau, Esbart». Ànima de Dansa.
* ↑ «Sabíeu que...?». Punt Informatiu. Núm 192. Agrupament d'Esbarts Dansaires, 5-2012, pàg. 7.
* ↑ «Nou refugi de muntanya 'Les Perxes'». La Vanguardia, 28-10-1972.
# Esbart Sant Martí

L'Esbart Sant Martí - Ballet Folklòric dels Països Catalans del barri del Clot de Barcelona fou fundat el 1945 per mossèn Laureà Guibernau, al servei de la dansa catalana. Sorgí amb la col·laboració de l'Esbart Verdaguer, entitat que hi va compartir activitats fins al 1949. La primera actuació del nou esbart –amb cobla, disseny de vestuari i il·luminació– es va fer l'any 1947. I el 1953, en col·laboració amb l'Esbart Verdaguer, va començar un cicle d'interpretacions de l'òpera Canigó al Palau de la Música Catalana, que va durar sis anys.
L'Esbart Sant Martí disposa de dues seccions. El cos de dansa es dedica a recuperar i difondre les danses tradicionals de tots els territoris de parla catalana, i també a fer coreografies i espectacles de nova creació. Disposa d'un grup d'iniciació per a infants de quatre a nou anys, un grup infantil per a nens de deu a dotze anys, i un altre de juvenil per a nois de tretze a disset. L'altra secció és l'escola de dansa clàssica, creada el 1968 i dedicada a l'ensenyament del ballet clàssic per a nens de més de cinc anys.
L'any 1983 l'Esbart Sant Martí va rebre de l'Ajuntament de Barcelona el premi Sant Martí a la Trajectòria Internacional. L'esbart ha fet rondes pels festivals de vint-i-sis països, entre els quals França, Anglaterra, Hongria, Eslovàquia, Portugal, Malta o Itàlia. Té un repertori format per nou espectacles molt variats, com ara una fusió de dansa i teatre (Pyrene), una demostració de danses de tots els països de parla catalana (Antologia), un espectacle infantil (Cançons d'Ariadna) o una coreografia basada en la llegenda del Comte Arnau (Fill de la Terra).
Va participar l'any 2000 al Festival CIOFF a Confolens, França, el primer d'importància a nivell europeu. L'any 1999 va actuar al Mercat de les Flors de Barcelona i seguidament a altres teatres barcelonins com el Teatre Goya (3 setmanes ininterrompudament), Teatre Romea l'any 2003, al Sant Andreu Teatre l'any 2004, fins a estrenar l'espectacle ReVOLTA a L'Auditori de Barcelona el gener del 2009. ReVOLTA és un espectacle de dansa d'arrel de nova creació on es reflexiona sobre la identitat cultural catalana i els canvis enriquidors que ha sofert al llarg dels darrers temps derivats de les diferents onades migratòries.

## Referències

* 1 2 3 «Esbart Sant Martí». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 «Esbart Sant Martí». Reviu les places. Programació cultural d'estiu. El Punt. [Consulta: 29∕8∕2011].
* ↑ «ReVOLTA!», 2009. Arxivat de l'original el 2015-01-20. [Consulta: 6 maig 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Lloc espectacle ReVOLTA
# Orquestra Serramont

L'Orquestra Serramont fou fundada el 1932 pel músic català Martí Montserrat Guillemat (1906-1990), el qual usava com a nom artístic el seu primer cognom, amb l'ordre sil·làbic intercanviat.
Aquesta orquestra, amb noms variants com ara Orquesta Musette de Serramont o Orquesta Musette de Serramont y José Morató, va perdurar més de tres dècades. L'adjectiu musette remet a l'acordió, molt popular en les formacions musicals que actuaven en sales de ball, els anys vint i trenta del segle xx. El mestre Serramont era el que dirigia, alhora que tocava aquest instrument. La seva popularitat va propiciar que enregistrés melodies ballables, algunes pertanyents a pel·lícules d'èxit, en discos de 78 rpm, sota els segells discogràfics Gramófono-Odeón i Columbia.

## Referències

* ↑ Romaguera i Ramió, Joaquim. El jazz y sus espejos (en castellà). Volum 1. Ediciones de la Torre, 2002, p. 79.
* ↑ del Greco, Orlando. Carlos Gardel y los autores de sus canciones (en castellà). Ediciones Akian, 1990, p. 264.

## Bibliografia

* PERRAMON I BAQUÉ, Josep. "Serramont (1906-1990)" in Girant a 78 rpm : Butlletí gratuït de l'Associació per a la Salvaguarda del Patrimoni Enregistrat. Barcelona, Núm. 13 (abril 2008), p.3-7

## Enllaços externs

* La seva discografia, sota Serramont, pot consultar-se a la Biblioteca de Catalunya Arxivat 2021-01-12 a Wayback Machine.
# Odenwald

L'Odenwald és un massís situat als estats alemanys de Hessen, Baviera i Baden-Württemberg. Forma una regió boscosa d'uns 4.520 km², a la dreta del Rin fins a la vall del Neckar. El punt més alt és el Katzenbuckel (626 m).
El seu nom és sovint s'interpreta com "Odins Wald" ("bosc d'Odin"), però el nom del déu Odin és una forma nòrdica que es converteix, en la fràncic de la regió, en "Votan" (així hauria d'haver sigut "Wotanwald"). El seu nom prové de la Ciutat dels Auderiencs, una regió cèltica de la fundació, la capital del qual era l'actual Dieburg, a l'est de Darmstadt, que era un dels components dels Agri Decumates.
L'Odenwald s'estén entre la plana del Rin amb Bergstraße a l'oest, el Main i Bauland a l'est, la conca de Hanau-Seligenstadt al nord i el Kraichgau al sud. La part sud de la vall de Neckar és l'anomenat Kleiner Odenwald.
El nord i l'oest de l'Odenwald formen part del sud de Hessen, l'est i el sud pertanyen a la Baixa Francònia i al Baden.

## Geologia

L'Odenwald pertany, com moltes serralades a Alemanya, a l'orogènesi varisca o herciniana, que durant més de 300 milions d'anys del Devonià es va estendre per una gran part d'Europa. El desencadenant de l'orogènesi va ser la col·lisió dels dos continents d'Europa i Àfrica.
Durant el Triàsic, fa uns 200 milions d'anys, les terres s'enfonsen un altre cop, formant el que es coneix com la conca germànica, on es van dipositar capes d'un metre gruixut de roca sedimentària vermella. Aquestes van ser posteriorment recobertes amb capes de muschelkalk d'un ampli mar interior, seguit de sediments del Triàsic superior.
Al Triàsic fins fa uns 200 milions d'anys, l'altitud del país cau de nou, i es forma el que s'anomena la conca germànica, on es poden dipositar capes d'un metre gruixut de roca sedimentària vermella.

## Llegenda

En el Cant dels Nibelungs, l'heroi Sigfrid, durant una cacera que el condueix des de Worms, la ciutat dels Burgundis, a l'Odenwald, és assassinat per Hagen von Tronje. Com que no es menciona cap lloc específic, molts municipis es disputen el dret a declarar-se com a escenari de la mort de Sigfrid.

## Referències

* ↑ «Odenwald». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ F. Mössinger, « Die Römer im Odenwald », Südhessische Post, Heppenheim, 1954.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Odenwald Arxivat 2014-11-13 a Wayback Machine.
# Escala Bark

L'escala Bark és una escala psicoacústica proposada per Eberhard Zwicker el 1961. S'anomena així gràcies a Heinrich Barkhausen, qui va proposar la primera mesura subjectiva de sonoritat.
L'escala va d'1 a 24 i correspon a les primeres 24 bandes crítiques de l'oïda.
Es relaciona directament amb l'escala mel, però és menys populars.

## Bandes crítiques de l'escala Bark

| Nombre | Freqüència central (Hz) | Freqüència de tall (Hz) | Amplada de banda (Hz) |
| | | 20 | |
| 1 | 50 | 100 | 80 |
| 2 | 150 | 200 | 100 |
| 3 | 250 | 300 | 100 |
| 4 | 350 | 400 | 100 |
| 5 | 450 | 510 | 110 |
| 6 | 570 | 630 | 120 |
| 7 | 700 | 770 | 140 |
| 8 | 840 | 920 | 150 |
| 9 | 1000 | 1080 | 160 |
| 10 | 1170 | 1270 | 190 |
| 11 | 1370 | 1480 | 210 |
| 12 | 1600 | 1720 | 240 |
| 13 | 1850 | 2000 | 280 |
| 14 | 2150 | 2320 | 320 |
| 15 | 2500 | 2700 | 380 |
| 16 | 2900 | 3150 | 450 |
| 17 | 3400 | 3700 | 550 |
| 18 | 4000 | 4400 | 700 |
| 19 | 4800 | 5300 | 900 |
| 20 | 5800 | 6400 | 1100 |
| 21 | 7000 | 7700 | 1300 |
| 22 | 8500 | 9500 | 1800 |
| 23 | 10500 | 12000 | 2500 |
| 24 | 13500 | 15500 | 3500 |
Com que les mesures directes de les bandes crítiques estan subjectes a error, els valors de la taula s'han arrodonit.

## Conversions

    $\mathrm {Bark} =13\arctan(0,76f/1000)+3,5\arctan((f/7500)^{2}).$
o (traunmuller 1990)
    $\mathrm {Bandacritica(bark)} =[26.81/(1+1960/f)]-0.53$ amb f en Hz.
Si < 2 afegir 0.15*(2-resultat)
Si > 20.1 afegir 0.22*(resultat-20.1)
    $\mathrm {Ampladadebanda(Hz)} =52548/(z^{2}-52.56z+690.39)$ amb z en Bark.

## Enllaços externs

* Smith i Abel - Bark i transformacions bilineals ERB (1999) (anglès)
* Auditory scales of frequency representation Arxivat 2011-04-27 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* 1 2 Zwicker, E. (1961), "Subdivision of the audible frequency range into critical bands," The Journal of the Acoustical Society of America, Volume 33, Issue 2, pp. 248-248 (1961)
* ↑ Julius O. Smith III and Jonathan S. Abel. "The Bark Frequency Scale", CCRMA.Stanford.edu.

## Enllaços externs

* Smith and Abel - Bark and ERB Bilinear Transforms (1999)
* Auditory scales of frequency representation Arxivat 2011-04-27 a Wayback Machine.
# Reserva índia Umatilla

La reserva índia Umatilla és una reserva índia a l'est d'Oregon als Estats Units. La reserva està situada en la seva major part al comtat d'Umatilla, amb una petita part al sud al comtat d'Union. Està cedida a les tres Tribus Confederades de la Reserva índia Umatilla.
Està situada vora la ciutat de Pendleton al costat nord de les Blue Mountains, el 1855 fou establerta per a les tribus amerindis de parla sahaptin umatilla i walla walla, i per als cayuses, la parla dels quals és aïllada. Totes les tribus habitaren històricament la regió de l'Altiplà de Columbia. Les tribus comparteixen la terra i estructura de govern com a part de la confederació.

## Geografia, demografia i seu

La reserva té una extensió de 702,009 km² i una població tribal de 2.927 habitants segons el cens dels Estats Units del 2000. A més uns 300 amerindis d'altres tribus regionals i 1.500 no nadius viuen a la reserva. La principal comunitat és Mission, on hi ha la seu tribal i la de l'Agència Umatilla de la Bureau of Indian Affairs. Algunes oficines de l'agència de la BIA serveixen a més d'una tribu reconeguda federalment, però l'Agència Umatilla serveix exclusivament a les Tribus Confederades de la Reserva índia Umatilla (CUITR).

## Història

Les tribus han desenvolupat a la reserva el Wildhorse Casino Resort per generar ingressos a llur poble. El casino es troba vora la Interestatal 84. En 2006 engegaren també Cayuse Technologies, per a proporcionar desenvolupament de software i serveis relacionats. Aquestes empreses donen feina a 1.000 persones i han reduït sensiblement el desempleu.
El fotògraf de Pendleton Walter S. Bowman ha fotografiat membres de la tribu a començaments del segle xx. Las CUITR creà el Tamástslikt Cultural Institute, un museu que fa exhibicions històriques i contemporànies en relació a les tribus confederades, alhora que exhibeix artesania ameríndia contemporània.

## Comunitats

* Cayuse
* Gibbon
* Gopher Flats
* Kirkpatrick
* Mission
* Riverside
* Tutuilla

## Referències

* ↑ "Who We Are" (January 2013), Confederated Tribes of the Umatilla Reservation
* ↑ «Indian Agency Headquarters». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units, 28-11-2009. [Consulta: 23 desembre 2009].
* ↑ «Umatilla Agency». [Consulta: 23 desembre 2009].
* ↑ «Northwest Region - Tribes Served». Bureau of Indian Affairs. [Consulta: 23 desembre 2009].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 21 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 10 març 2014].

## Vegeu també

* Henry Roe Cloud, Superintendent, reserva Umatilla

## Enllaços externs

* Umatilla Reservation, Oregon Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
* Fotos de l'Historical National Park Service de la reserva Umatilla
* Un home de mitjana edat reflexiona sobre la seva vida a la reserva Umatilla
# Escala Brix

L'escala Brix és una escala areomètrica emprada en la indústria del sucre, els graus de la qual donen el percentatge en pes de sacarosa pura continguda en una solució.
Aquesta escala fou inventada per l'enginyer alemany Adolf Ferdinand Wenceslaus Brix. El símbol del grau Brix és °Bx.

## Referències

* ↑ «Escala Brix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.