OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orquestra de la Comunitat Valenciana

L'Orquestra de la Comunitat Valenciana és una orquestra simfònica valenciana amb seu al Palau de les Arts de València i fou creada el 2006.
El 2003, el preu de la creació de l'orquestra s'estimava a nou milions d'euros. En la seva campanya electoral de 2003, Francisco Camps va anunciar un protocol d'intenció amb Zubin Mehta com a primer director. La creació de l'orquestra el 2006 és paral·lela a la inauguració, amb un any de retard de l'edifici del Palau de les Arts, per tal d'atendre la temporada operística d'aquest. Segons uns crítics, se situa en una estratègia cultural «que intenta esborrar del mapa la realitat lingüística del país.» El seu primer director va ser Lorin Maazel, fins a la temporada 2011-2012. El va succeir Omer Meir Wellber.
El 2012, el nombre de músics fixos va reduir-se a 55 (dels 92 prevists a l'origen), a causa de la crisi econòmica. Els seus membres es queixen d'improvisació, inseguretat i condicions de treball precàries. Per tal de poder afrontar la crisi, la intendent, Helga Schmidt, va optar per a una programació d'obres populars i més lleugeres. Nogensmenys, la crítica certifica un nivell molt alt de l'orquestra.

## Discografia

* 2008: Bel Canto Spectacular, Decca, 78 minuts.

## Referències

* ↑ Ferran Bono, «La creación de una orquesta sinfónica para el Palau de les Arts costará alrededor de nueve millones de euros» (castellà), El País, 12 de gener de 2003, (en català: La creació d'una orquestra simfònica per al Palau de les Arts costarà uns nou milions d'euros)
* ↑ Xavier Cester, «Per fi, òpera: El Palau de les Arts de València obre la seva primera temporada lírica amb un 'Fidelio' dirigit per Mehta», Avui, Barcelona, 27 d'octubre de 2006
* ↑ «Editorial», Avui, Barcelona, 25 d'octubre de 2006
* ↑ Xavier Cester, «Local, global», El Punt Avui, Barcelona, 25 de febrer de 2010
* ↑ Xavier Cester, «La llei de la gravetat: el Palau de les Arts de València obre la temporada amb un Boris Godunov de Mussorgski en què brilla la batuta del seu jove director musical.», El Punt Avui, Barcelona, 13 de novembre de 2011
* ↑ Juan Manuel Jàtiva, «La excelencia en tiempos de crisis» (castellà), El País, 24 de febrer de 2012, (en català: La excel·lència per temps de crisi)

## Enllaços externs

* Palau de les Arts Arxivat 2014-10-13 a Wayback Machine.
# Orquídia del llangardaix

L'orquídia del llangardaix o orquis hircí (Himantoglossum hircinum) és una espècie d'orquídia dintre del gènere Himantoglossum pertanyent a la família Orchidaceae.

## Localització i hàbitat

Es troba al llarg d'Europa, des d'Espanya en l'oest, fins a l'est dels Balcans i Hongria i en l'Àfrica del nord occidental.
És generalment rara. Aquesta orquídia creix en prats, àrees rocoses, i boscos oberts, amb preferència de substrats calcaris.

## Descripció

Planta robusta que pot aconseguir 1 m, nombroses fulles, inflorescència cilíndrica bastant densa, flor verdosa rivetejada de púrpura, sèpals i pètals reunits en casc, label molt allargat, embolicat més o menys desplegat a l'horitzontal en la floració. Forta olor, característica, propera a la de cabra.
Floració entre els mesos de maig a juliol.

## Referències

* ↑ «Himantoglossum hircinum». Grup Orquidològic de Catalunya. [Consulta: 28 maig 2024].
* 1 2 «Himantoglossum hircinum (L.) Spreng. | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «Himantoglossum hircinum | BSBI Species Accounts». [Consulta: 28 maig 2024].
* 1 2 Carey, P. D.; Farrell, L. «Himantoglossum hircinum (L.) Sprengel» (en anglès). Journal of Ecology, 90, 1, 2-2002, pàg. 206–218. DOI: 10.1046/j.0022-0477.2001.00640.x. ISSN: 0022-0477.
* ↑ «Himantoglossum hircinum | Flora Catalana». [Consulta: 28 maig 2024].
# University of London Press

La University of London Press és l'editorial universitària de la Universitat de Londres, al Regne Unit. Fou fundada el 1948 com a Athlone Press, en honor d'Alexander Cambridge, 1r comte d'Athlone, el rector de la universitat en aquell temps.
A la dècada del 1970, el dèficit de l'editorial (de l'ordre de 30.000 a 50.000 lliures esterlines anuals) feu que la universitat decidís tancar-la o prescindir-ne. Malgrat els esforços per defensar-la, el 1978/1979 fou adquirida per Bemrose, el 1981 per Brian Southam i el 2001 pel Continuum Publishing Group. Després de quatre dècades sense una editorial universitària pròpia, el 2019, la universitat la refundà amb el nom de University of London Press, aquesta vegada seguint el paradigma d'accés obert.

## Referències

* 1 2 3 De'Ath, L. «‘Book-ended’: the wonderful history of the Athlone Press» (en anglès). Institut de Recerca Històrica, 6 desembre 2019. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ Suarez i Woudhuysen, 2010, «Athlone Press».

## Bibliografia

* Suarez, M. F.; Woudhuysen, H. R.. The Oxford Companion to the Book (en anglès). Oxford University Press, 2010. DOI 10.1093/acref/9780198606536.001.0001. ISBN 9780198606536.
# Vas del suïcidi d'Àiax

El Vas del suïcidi d'Àiax, que representa el suïcidi d'Àiax el Major, té forma d'àmfora de coll i està pintat en l'estil de les figures negres. Ara es troba en el Castell Museu de Boulogne-sur-Mer a l'estat francés. El pintor en fou Exèquies, que va realitzar aquesta obra a Atenes a la fi del període arcaic, cap a l'any 530 abans de la nostra era. L'escena mostra Àiax preparant-se per a suïcidar-se, una escena única en l'art de l'Antiga Grècia. Les figura negres foren una tècnica de decoració ceràmica en què es pintaven les figures amb pigment negre i es deixava el fons d'argila sense pintar. Àiax n'apareix al bell mig, inclinat sobre l'espasa que està col·locant al terra. En un costat n'hi ha un arbre i a l'altre la seua armadura. Hi ha una línia de decoració geomètrica a la part superior de l'escena i a la part inferior de l'àmfora.

## Exèquies

Exèquies fou un conegut artista grec. En les seues obres, sovint representa imatges de la Guerra de Troia, i d'Àiax en particular. Àiax apareix en la seua obra més que en la de qualsevol altre pintor grec. Sembla que Àiax nasqué a Salamina, que és d'on es creu que era Exèquies. Alguns estudiosos pensen que aquesta connexió és una de les raons per les quals tria representar Àiax tan sovint. Exèquies és conegut per saber mostrar molt bé la tensió i l'emoció en les escenes.

## Mite

Àiax era considerat el segon millor heroi de Troia, després del seu cosí Aquil·les. Una volta mort Aquil·les, Àiax i Odisseu debaten sobre qui n'ha de rebre l'armadura. Quan Odisseu la rep, Àiax es torna boig. Mata el bestiar grec creient que són els grecs. Quan s'adona del que ha fet, se suïcida. Àiax creu que, després de l'incident amb el bestiar, suïcidar-se és l'única manera de mantenir el seu estatus d'heroi i evitar avergonyir el seu noble pare, Telamó.

## Detalls

La majoria d'escenes de l'art grec són el clímax d'una història, com les batalles i altres temes d'acció. Exèquies, però, opta per mostrar Àiax preparant-se per al suïcidi, una cosa que no ocorre en altres escenes conegudes d'aquest fet. Hi ha altres representacions del suïcidi d'Àiax, com ara un aríbal del protocorinti mitjà, una pinta de vori atenenc i atuells corintis del segle vi aC. Totes mostren Àiax quan ja s'ha llançat damunt l'espasa. Exèquies mostra Àiax clavant l'espasa en terra. Està nuet, la qual cosa mostra la seua vulnerabilitat en aquest moment. Una única palmera contribueix a l'aïllament de l'escena.

## Referències

* ↑ Neer, Richard T. Greek Art and Archaeology (en anglés). Nova York: Thames and Hudson, 2012, p. 382. ISBN 9780500288771.
* ↑ Moore, Mary «Exekias and Telamonian Ajax» (en anglés). American Journal of Archaeology, 84, 10-1980, pàg. 417, 431, 432, 434. JSTOR: 504070.
* ↑ Moore, Mary «Exekias and Telamonian Ajax» (en anglés). American Journal of Archaeology, 84, 10-1980, pàg. 417, 431, 432, 434. JSTOR: 504070.
* ↑ Cohen, David «The Imagery of Sophocles: A Study of Ajax's Suicide» (en anglés). Greece and Rome, 25, 4-1978, pàg. 24. JSTOR: 642269.
* ↑ Moore, Mary «Exekias and Telamonian Ajax» (en inglés). American Journal of Archaeology, 84, 10-1980, pàg. 417, 431, 432, 434. JSTOR: 504070.
# Os marí de Guadalupe

L'os marí de Guadalupe (Arctocephalus townsendi) és una de les vuit espècies d'os marí que componen el gènere Arctocephalus. La caça de foques reduí les poblacions d'aquest animal a unes quantes dotzenes a la fi del segle xix, però l'espècie es recuperà. Des dels anys 1990 la població atenyia uns deu mil exemplars. Se'n poden trobar molts a l'illa mexicana de Guadalupe.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Os rentador de Cozumel

L'os rentador de Cozumel (Procyon pygmaeus) és una espècie d'os rentador en perill crític d'extinció. És endèmic de l'illa de Cozumel, situada davant la costa de la península de Yucatán, a Mèxic.

## Referències

* ↑ Cuarón AD, de Grammont PC, Vázquez-Domínguez E, Valenzuela-Galván D, García-Vasco D, Reid F i Helgen K. Procyon pygmaeus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26-01-2008.
* ↑ Zeveloff, Samuel I. Raccoons: A Natural History. Washington D. C.: Smithsonian Books, 2002, p. 45. ISBN 978-1588340337.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Os temporal

L'os temporal és un os del crani que forma part de la volta per la seva porció escatosa, i de l'òrgan de l'oïda per les porcions petrosa i mastoide.
# Oscil·lació Àrtica

L'Oscil·lació Àrtica o el Mode Anul·lar del Nord/Mode Anul·lar de l'Hemisferi Nord (en anglès Arctic Oscillation, AO o Northern Annular Mode/Northern Hemisphere Annular Mode, NAM) és el patró de variabilitat dominant del camp de pressió a nivell del mar a l'Hemisferi Nord per damunt de la latitud 20° N. Aquest patró de variabilitat atmosfèrica ve caracteritzat per anomalies de pressió d'un signe a l'Àrtic amb anomalies oposades centrades sobre les latituds 37-45° N. Les variacions de pressió provocades per aquest patró de variabilitat estan relacionades amb la intensitat i la posició mitjana de les altes i baixes pressions entre l'Àrtic i les latituds 37-45°N.
El grau en què l'aire de l'Àrtic penetra cap a latituds mitjanes està relacionat amb la magnitud de l'Oscil·lació Àrtica. L'índex de l'AO quan es troba en la seva fase positiva, la pressió en superfície és més baixa que l'habitual a la regió polar. Això ajuda a fer que el corrent en jet a latituds mitjanes sigui més intens i amb una component més zonal (d'oest a est). Aquest reforçament provoca un confinament major de l'aire fred de l'Àrtic a la regió polar. En canvi, quan l'índex de l'AO es troba en la seva fase negativa, la pressió en superfície sopbre la zona polar és més alta que la normal, amb una disminució dels vents zonals que al mateix temps permet una major circulació d'aire fred polar cap a latituds mitjanes.
Aquest patró va ser identificat per primera vegada per Edward Norton Lorenz i anomenat com es coneix actualment per David W.J. Thompson i John Michael Wallace el 1998.
L'Oscil·lació de l'Atlàntic Nord (NAO), que és un patró de varibilitat atmosfèrica de l'Atlàntic Nord, està estretament relacionada amb l'AO, però el seu abast espacial és menor que el de l'AO.

## Referències

* ↑ «Sèrie temporal de l'índex de l'Oscil·lació Àrtica (AO) 1899 – 2002». Arxivat de l'original el 2013-05-18. [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ Hansen, James. «If It’s That Warm, How Come It’s So Damned Cold?», 2009. [Consulta: 17 juliol 2013].
* ↑ Lorenz, Edward N. «Seasonal and irregular variations of the Northern Hemisphere sea-level pressure profile». Journal of Meteorology, 8, 1, 1951, p. 52–59. DOI: 10.1175/1520-0469(1951)008<0052:SAIVOT>2.0.CO;2. ISSN: 1520-0469 [Consulta: 28 agost 2010].
* ↑ Thompson, David W. J. «The Arctic oscillation signature in the wintertime geopotential height and temperature fields». Geophysical Research Letters, 25, 9, 1998, p. 1297–1300. DOI: 10.1029/98GL00950 [Consulta: 28 agost 2010].
# Osireion

L'osireion era una dependència especial situada al darrere d'unes cambres dedicades al culte a Osiris dins del temple de Seti I a Abidos.
Era una estructura subterrània i contenia escenes del Llibre de les portes i del Llibre dels morts. Es trobava a uns 15 metres per sota del temple i la seva part superior estava per sota del nivell del terra del temple. Estava alineat amb el temple i perfectament integrat en aquest. L'estructura fou construïda per Seti I, però no fou decorada fins en temps del seu net Meremptah. La seva cambra principal mesurava 30 x 20 metres i era feta amb granit; el centre estava preparat per rebre un sarcòfag.
L'osireon és considerat l'exemple màxim de simbolisme religiós dins l'arquitectura egípcia.

## Referències

* ↑ Bard, Katheryn. Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt. Routledge, 1999, p. 114. ISBN 0-415-18589-0.
* ↑ Rice, Michael. Who's Who in Ancient Egypt. Routledge, 1999.

## Bibliografia

* Frankfort, H., De Buck, A. & Gunn, B. The Cenotaph of Seti I at Abydos, 2 vol. Memoir of the Egypt Exploration Society, Egypt Exploration Society. London, 1933.
* Murray, Margaret A. The Osirion at Abydos, British School of Egyptian Archeology n°1, London, 1904.
* Petrie, Flinders. The Osirion at Abydos

## Enllaços externs

* The Temple of Seti I and the Osireion at Abydos. (anglès)
# Câmpina

Câmpina (pronunciat en romanès: [ˈKɨmpina]) és una ciutat del comtat de Prahova, Romania, al nord de la seu del comtat de Ploiești, situada a la ruta principal entre Valàquia i Transsilvània. La seva existència s'acredita per primera vegada en un document de 1503. Es troba a la regió històrica de Muntènia.

## Història

Antigament un lloc duaner de la ruta comercial entre Transsilvània i Valàquia, la ciutat es va desenvolupar a finals del segle xix i principis del segle XX com a centre d'extracció i processament de petroli. Entre 1897 i 1898, Câmpina va ser la seu de la refineria de petroli més gran d'Europa.

## Residents notables

* Bogdan Petriceicu Hașdeu, filòleg i escriptor
* Eugen Jebeleanu, poeta
* Nicolae Grigorescu, pintor

## Clima

Câmpina té un clima continental humit (Cfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Atraccions turístiques

* Museu Memorial "Nicolae Grigorescu"
* Castell Iulia Hasdeu
* Biserica de la Han (de la brazi) (The Inn Church)
* Centre Cultural Geo Bogza
* Casa Tineretului (La casa dels joves)
* The House with Griffons (l'actual ajuntament), el primer edifici amb portes elèctriques de Romania.
* La capella Hernea
* La parròquia de Sant Nicolau
* Fântâna cu Cireși (al turó del Muscel)
* Turons del Muscel, Ciobu i Piţigaia
* Ribera Prahova i Doftana
* A prop de la presa "Paltinu"

## Educació

Hi ha 5 instituts a Campina:
* Col·legi Nacional Nicolae Grigorescu
* Institut Forestier Industrial
* Batxillerat industrial energètic
* Col·legi Tècnic Constantin Istrati
* Batxillerat industrial de construcció de màquines
També hi ha una escola d'agents de policia a Câmpina, Școala de Agenți de Poliție "Vasile Lascăr", una de les dues escoles d'agents de policia del país i l'escola d'infermeria i farmàcia Louis Pasteur.

## Esport

A la ciutat hi ha el club de futbol de tercera divisió FC Unirea Câmpina i el club de futbol de quarta divisió FCM Câmpina, fundat el 1936.

## Població

* 1900: 2.500
* 1912: 8.500
* 1948: 22.800
* 2002: 38.758
* 2011: 32.935

## Referències

* ↑ Checiu, Stela Mariana. Visit Romania. Bucharest: Alcor Edimpex, [1997?]. ISBN 973-97901-6-X.
# Osum

L'Osum (albanès: Osumi) és un riu del sud d'Albània. S'uneix amb el riu Devoll a prop de la ciutat de Kuçovë, al districte homònim del comtat de Berat, per formar el riu Seman.

## Característiques

Neix als vessants occidentals de la serralada de Gramos, a la part sud-occidental del comtat de Korçë, prop del poble de Vithkuq, a una altitud de 1.050 metres. Flueix inicialment cap al sud, passant pel municipi de Kolonjë, després cap a l'oest fins a Çepan, i cap al nord-oest a través de Çorovodë, on passa pel famós canyó d'Osum, Poliçan, Berat i Ura Vajgurore. Té una longitud de 161 km i la seva conca hidrogràfica cobreix una àrea de 2.073 km², amb una alçada mitjana de la conca de 828 metres sobre el nivell del mar. El seu cabal mitjà és de 32,5 m³/s. El cabal del riu varia entre 5,11 m³/s i 74,11 m³/s.

## Etimologia

A l'antiguitat clàssica, el riu Osum era conegut com "Apsus" (grec antic: Ἄψος, llatí: Apsus), que és un derivat de l'arrel indoeuropea *ăp- "aigua, riu". L'hidrònim il·líric Apsus correspon a Apsias, un nom de riu del sud d'Itàlia portat per les migracions il·líries (iapigis) a la regió.

## Història

Gai Juli Cèsar sovint esmenta el riu Apsus en la seva obra "Comentaris de la Guerra Civil", que tracta sobre la guerra civil a l'antiga Roma entre els anys 49 i 45 aC. A la riba esquerra del riu, prop de l'embocadura, va estar durant un temps el campament de Cèsar, mentre que a la riba dreta es trobava el de Pompeu.
El riu té una gran importància des del punt de vista militar, ja que la vall d'Osum és un pas natural des de Macedònia i Epir cap al mar Adriàtic. Per aquesta raó, la vall va ser una zona d'operacions militars en totes les guerres, des de les guerres il·líries fins a la guerra italo-grega de 1940-1941.

## Referències

* ↑ «АЛБАНИЯ • Большая российская энциклопедия - электронная версия». [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Семани (en rus). Moscou: Gran enciclopèdia soviètica, 1976.
* ↑ «The quality of Albanian natural waters and the human impact» (en anglès). Environment International, 2005. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Palmer, Leonard R. The Latin language. Norman: University of Oklahoma Press, 1988. ISBN 978-0-8061-2136-9.
* ↑ «Dictionary of Greek and Roman Geography (1854), APSUS». [Consulta: 24 novembre 2024].
# Sandra Kalniete

Sandra Kalniete (Togur, Rússia, 1952) és una política letona que fou Comissària Europea en la Comissió Prodi.

## Biografia

Va néixer el 22 de desembre de 1952 a la ciutat de Togur, població situada a l'óblast de Tomsk a Rússia però que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica. La seva família, originària de Letònia, fou deportada pel règim comunista durant l'ocupació soviètica. Va estudiar art a l'Acadèmia d'Art entre 1977 i 1981 i, posteriorment, va treballar com a historiadora de l'art.

## Activitat política

Membre del partit conservador Front Popular (LTF) des de 1988, participà de forma activa en la moviment independentista del seu país i fou escollida diputada al Parlament de Letònia. Després d'assolir la independència el setembre de 1991 passà a treballar al Ministeri d'Afers Exteriors del seu país, i posteriorment fou nomenada ambaixadora davant les Nacions Unides (1993-1997), França (1997-2000) i la UNESCO (2000-2002).
El novembre de 2002 fou nomenada pel Primer Ministre de Letònia Einars Repše Ministra de Relacions Exteriors, càrrec que va abandonar el març de 2004, moment en el qual va esdevenir membre de la Comissió Prodi amb l'entrada del seu país a la Unió Europea. En aquesta comissió fou nomenada Comissària Europea d'Agricultura i Assumptes Pesquers, càrrec que compartí amb l'austríac Franz Fischler.
En la formació de la Comissió Barroso, però, no fou escollida per representar el seu país en la Comissió. Allunyada de la política activa per aquest contratemps, el 2006 passà a formar part del Partit de la Nova Era (JL), per la qual fou novament escollida diputada al Parlament del seu país.
El 2008, Kalniete va anunciar que abandonaria el Partit de la Nova Era. Es va unir a la recentment fundada Unió Cívica i es va convertir en la líder del partit. A les eleccions al Parlament Europeu de 2009 va ser escollida diputada al Parlament Europeu i reelegida a les eleccions al Parlament Europeu de 2014 a Letònia. Es va presentar com a candidata potencial per succeir a Andris Bērziņš com a president de Letònia després de la seva decisió de renunciar el 2015.

## Obra escrita

* 1989: Latviešu tekstilmāksla
* 2000: Es lauzu, tu lauzi, mēs lauzām
* 2001: Ar balles kurpēm Sibīrijas sniegos

## Referències

* ↑ Kalniete, Sandra. With Dance Shoes in Siberian Snows (en anglès). Dalkey Archive Press, 2009. ISBN 978-1-56478-545-9.
* ↑ «MEPs Honor Victims of Baltic Deportations» (en anglès). news.err.ee, 13-06-2013. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ Nollendorfs, Valters «CRIMES OF COMMUNISM IN LATVIA». Country Report conference “Crimes of the Communist Regimes“, 2010, pàg. 7.
* ↑ «Foreign minister to be Latvian commissioner» (en anglès). irishtimes.com. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Riga-mortis for Udre as Latvia hopes it’s third-time lucky» (en anglès americà). politico.eu, 03-11-2004. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «2014.gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas». [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Aboltina doubts Kalniete would gain much support from the coalition» (en anglès americà). Baltic News Network, 05-03-2015. [Consulta: 22 maig 2022].

## Enllaços externs

* (anglès) Informació de Sandra Kalniete a la Comissió Europea
# Ouanoukrim

L'Ouanoukrim (en àrab: وانوكريم, també Ouenkrim, ونكريم) és una muntanya del Marroc situada al sud de Marràqueix. Té dos cims, el Timzguida (4.089 msnm) i el Ras n'Ouanoukrim (4.083 msnm), separats per un petit coll situat a 3.968 metres, que són el segon i tercer cim més alts de la serralada de l'Atles. La muntanya es troba dins el Parc Nacional de Toubkal.

## Referències

* ↑ «Jebel Ouanoukrim, Morocco». [Consulta: 13 novembre 2011].
* ↑ «Ouanoukrim» (en anglès). summitpost.org. [Consulta: 8 maig 2024].