# Alessandro Felici

Alessandro Felici (Florència (Toscana), 21 de novembre de 1742 - Idem. 21 d'agost de 1772 va ser un compositor i violinista italià que no s'ha de confondre amb el compositor romà contemporani Felice Alessandri.

## Biografia

El seu pare era Bartolomeo Felici, mestre de capella de la Basílica de Sant Marc. D'ell va aprendre orgue i composició, i també va estudiar amb el violinista Giuseppe Castrucci. Als 14 anys ja era conegut a Florència pel seu virtuosisme amb el clavicèmbal i l'orgue. Va expressar el desig de compondre per al teatre, i el 1765 el seu pare el va enviar a Nàpols, ciutat amb una intensa activitat operística, on va estudiar "dramàtica" amb Gennaro Manna. Després d'haver tornat a Florència el 1767, Felici va començar a compondre les seves obres, caracteritzades per una empenta expressiva més incisiva que la dels seus contemporanis (anticipador de l'atmosfera romàntica), la qual cosa li va garantir un èxit immediat i conspicu. Hi ha notícies de més de 10 de les seves obres teatrals, representades no només a Florència sinó també a Roma, Venècia, Torí, Milà i fins i tot Madrid i Leipzig. El 1769 la seva òpera Apol·lo a Tessàlia va inaugurar els concerts de l'"Accademia degli Ingegnosi". També es va dedicar a la producció sacra i instrumental, entre les quals destaquen les seves obres per a teclat, que van participar completament en la concepció moderna del concert que els mateixos anys es desenvolupava a Londres i Viena: les seves sonates per clavicèmbal, tal com observa Fausto Torrefranca, anticipa alguns temes de Mozart i Clementi. Al mateix temps que componia es va dedicar a ensenyar a l'escola d'orgue i composició del seu pare: el seu alumne més il·lustre va ser el famós compositor d'òpera Luigi Cherubini. La seva carrera activa va ser interrompuda de sobte per la tuberculosi, que el va matar als vint-i-nou anys. El seu únic detractor va ser el marquès Eugène de Ligniville, que en una carta a Giovanni Battista Martini va afirmar que el seu gos de caça en sabia molt més sobre contrapunt que Felici.

## Fonts

Poques restes de la seva producció. Només tenim la música d'una de les seves obres teatrals, la de L'amore Soldier (representada a Venècia el 1769), que ens ha arribat en còpies de diversa mena (inclosos manuscrits del segle XX) presents a les biblioteques de Dresden. (Sächsische Landesbibliothek – Staats- und Universitätsbibliothek) , Viena (Österreichische Nationalbibliothek), Budapest (Országos Széchényi Könyvtár) i Washington (Biblioteca del Congrés). Les còpies manuscrites contemporànies de les seves obres sagrades i profanes (concerts, sonates per clavicèmbal, fragments d'àries d'òpera) es conserven en major nombre a Venècia (al Fons Torrefranca del Conservatori Benedetto Marcello) i a Louisville, Kentucky. (al Fons Ricasoli de la Universitat). Cal esmentar manuscrits de les seves composicions a Pistoia (Arxiu Musical de la Catedral de Pistoia), Bolonya (Conservatori), Florència (Conservatorio Luigi Cherubini) i Siena (Arxiu de la Catedral, Biblioteca Piccolomini i Opera Metropolitana). El Centre de Documentació Musical de la Toscana ha identificat obres de Felici a la col·lecció musical Venturi de Montecatini Terme. Els llibrets de les seves òperes es conserven majoritàriament al Conservatori de Florència, a la Biblioteca Florentina Marucelliana, al Museu Internacional i Biblioteca de Música de Bolonya, a la Fundació Giorgio Cini de Venècia i a la Biblioteca de l'Estat de Berlín.

## Discografia

L'any 1969 els Solistes de Roma (Massimo Coen, Mario Baruffa, Luigi Lanzillotta), amb Paola Bernardi al clavicèmbal, van gravar el Concert en fa major per a clavicèmbal de Felici a l'Auditori de la Discoteca Estatal de Roma. Després de ser editat en nombrosos formats per diferents segells (LP, CD), l'enregistrament va ser digitalitzat per l'Institut Central del Patrimoni del So i l'Audiovisual a la seva pàgina web.

## Referències

* ↑ voce Felici. Famiglia di musicisti italiani, in Dizionario enciclopedico universale della musica e dei musicisti, a cura di Alberto Basso, serie II: Le biografie, vol. 2: BUS-FOX, Torino, UTET, 1985, p. 726.
* 1 2 3 4 5 Cristina Ciccaglione Badii, voce Felici. Famiglia di musicisti attivi a Firenze nel sec. XVIII, in Dizionario biografico degli italiani, vol. 46, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1996, consultabile on-line su Treccani.it.
* 1 2 3 4 5 6 Mario Fabbri, La giovinezza di Luigi Cherubini nella vita musicale fiorentina del suo tempo, in Luigi Cherubini nel II centenario della nascita. Contributo alla conoscenza della vita e dell'opera, Firenze, Olschki, 1962, pp. 16-19.
* 1 2 3 4 5 Robert Lamar Weaver, voce Felici, Alessandro, in The New Grove of Music and Musicians. Second Edition, edited by Stanley Sadie, executive editor John Tyrrell, vol. 8: Egypt to Flor, London, Macmillan, 2001-2002, pp. 654-655.
* 1 2 3 Marcello De Angelis (a cura di), Melodramma, spettacolo e musica nella Firenze dei Lorena, Firenze, Giunta Regionale Toscana/Milano, Bibliografica, 1991, documenti nn. 119, 154, 170, 178, 180, 197, 208, 224, 427.
* ↑ Torrefranca acquistò un manoscritto, probabilmente autografo, con le 6 sonate per cembalo di Felici, oggi conservato al Conservatorio di Venezia, in cui annotò a matita molte impressioni. A margine della Sonata V, Torrefranca scrisse: «Che cosa ricorda? Forse Mozart?». Cfr. Alessandro Felici, Sei sonate da cimbalo, edizione moderna a cura di Roberto Becheri, Mantova, Quaderni di Musicaaa!, sd [2014], p. 4, consultabile on-line sul sito dei Quaderni di Musicaaa! Archiviato il 12 marzo 2017 in Internet Archive. e in pdf Archiviato il 16 marzo 2017 in Internet Archive.
* ↑ «Sei sonate per cembalo» nel Fondo Torrefranca del Conservatorio di Venezia, su SBN.it.
* ↑ Mario Fabbri, Alessandro Felici: il terzo maestro di Luigi Cherubini, in Adelmo Damerini, Gino Roncaglia (a cura di), Musiche italiane rare e vive da Giovanni Gabrieli a Giuseppe Verdi. Per la XIX settimana musicale, 22-30 luglio 1962, Siena, Ticci, 1962, pp. 183-194.
* ↑ Duccio Pieri, Il marchese Eugenio de Ligniville. Sovrintendente alla musica della Real Camera e Cappella, in Philomusica. Rivista del dipartimento di filologia musicale, V/1 (2006), Pavia, Pavia University Press, 2006, nota 71, consultabile on-line.
* ↑ Scheda del manoscritto, su RISM.
* 1 2 Gabriele Giacomelli, voce Felici, Alessandro, in Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Allgemeine Enzyklopädie der Musik begründet von Friedrich Blume, a cura di Ludwig Finscher, serie I: Personenteil, vol. 6: E-Fra, Kassel-Basel-London-New York-Praha, Bärenreiter/Stuttgart-Weimar, Metzler, 2001, pp. 921-922.
* ↑ Manoscritti di Felici, su SBN.it (archiviato dall'url originale il 20 dicembre 2016).
* 1 2 3 Cerca Alessandro Felici, su RISM.
* ↑ Susan Parisi (ed.), The Music Library of a Noble Florentine Family, Sterling Heights (MI), Harmonie Park Press, 2012, pp. 132-133 (catalogo: Secular Music, 55-57). Digitalizzazioni dei documenti di Louisville sono disponibili su IMSLP.
* ↑ «Credo» di Felici a Siena, su RISM.
* ↑ Hiroko Kishimoto (a cura di), Il Fondo musicale Venturi nella Biblioteca comunale di Montecatini Terme: catalogo, Firenze, Giunta Regionale Toscana/Milano, Editrice Bibliografica, 1989
* ↑ Scheda della registrazione con link per l'ascolto on-line, su SBN.it.

## Bibliografia

* Mario Fabbri, La giovinezza di Luigi Cherubini nella vita musicale fiorentina del suo tempo, in Luigi Cherubini nel II centenario della nascita. Contributo alla conoscenza della vita e dell'opera, Florència, Olschki, 1962, pp. 16–19.
* Mario Fabbri, Alessandro Felici: il terzo maestro di Luigi Cherubini, in Adelmo Damerini, Gino Roncaglia (a cura de), Musiche italiane rare e vive da Giovanni Gabrieli a Giuseppe Verdi. Per la XIX settimana musicale, 22-30 juliol 1962, Siena, Ticci, 1962, pp. 183–194.
* veu Felici. Famiglia di musicisti italiani, in Dizionario enciclopedico universale della musica e dei musicisti, a cura d'Alberto Basso, serie II: Le biografie, vol. 2: BUS-FOX, Torí, UTET, 1985, p. 726.
* Marcello De Angelis (a cura de), Melodramma, spettacolo e musica nella Firenze dei Lorena, Florència, Consell Regional de Toscana/Milà, Bibliogràfic, 1991, documents núm. 119, 154, 170, 178, 180, 197, 208, 224, 427.
* Cristina Ciccaglione Badii, veu Felici. Famiglia di musicisti attivi a Firenze nel sec. XVIII, al Dizionario biografico degli italiani, vol. 46, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1996, consultable on-line su Treccani.it.
* Gabriele Giacomelli, veu Felici, Alessandro, a Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Allgemeine Enzyklopädie der Musik begründet von Friedrich Blume, a cura de Ludwig Finscher, serie I: Personenteil, vol. 6: E-Fra, Kassel-Basilea-Londres-New York-Praga, Bärenreiter/Stuttgart-Weimar, Metzler, 2001, pp. 921–922.
* Robert Lamar Weaver, veu Felici, Alessandro, a The New Grove of Music and Musicians. Second Edition, editad per Stanley Sadie, editor executiu John Tyrrell, vol. 8: Egypt to Flor, Londres, Macmillan, 2001-2002, pp. 654–655.
* Alessandro Felici, Sei sonate da cimbalo, edició moderna editada per Roberto Becheri, Màntua, Quaderni di Musicaaa!, sd [2014], disponible en línia a sito dei Quaderni di Musicaaa! Webarchive|url= https://web.archive.org/web/20170312195657/http://www.langolinodihans.it/i-quaderni-di-musicaaa.html |data=12 març 2017 e in pdf Webarchive|url= https://web.archive.org/web/20170316113355/http://www.langolinodihans.it/files/quaderni24_2014.pdf |data=16 març 2017.

## Enllaços externs

* Centre de Documentació Musical de la Toscana.
* Alessandro Felici, a IMSLP.