OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astyanax giton

Astyanax giton és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical (entre 20 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Italo disco

L'Italo disco és un gènere de música dance dels anys 80, caracteritzat per melodies senzilles reversionades amb bases rítmiques per DJ de moda a les discoteques. El so usava freqüentment aguts que volien recordar l'espai exterior o els robots i si hi havia lletres (cantades usualment en anglès), es referien a un món oníric.
El seu nom reflecteix el seu conreu a Itàlia, però va tenir força èxit també a Alemanya i, posteriorment, al Japó i el Canadà. La part més comercial es va convertir en eurodance, mentre que les tendències més dures van adoptar influències del techno i el house. Alguns grups i solistes que van conrear aquest estil són Ken Laszlo, Flowchart i Gazebo.
# European Round Table of Industrialists

L'European Round Table of Industrialists, usualment abreviada ERT i traduïda per Taula Rodona Europea d'Industrials és un lobby que data dels anys 1980 que treballa per a benefici propi. Són unes 50 multinacionals que formen una xarxa d'empreses europees que exerceixen lobby a la Unió Europea de manera que el mercat interior sigui «competitiu» i favorables als seus interessos. Intenten que les mesures preses desregulin (per a l'ERT és regulació) el mercat. Entre les 50 multinacionals s'hi troba Volvo, Fiat, Siemens, Philips, Renault, Nestlé, United Technologies, Shell,...

## Acció

L'ERT ha influenciat notablement en la redacció del text de l'Acta Única Europea del 1986 i en el text del Tractat de Maastricht del 1992. Aquests dos exemples il·lustren de manera flagrant el lobby industrial què exerceix l'ERT. En aquest sentit, manté una relació privilegiada amb el poder executiu i legislatiu de la Unió Europea.

## Presidents

* 1983 - 1988: Pehr G. Gyllenhammar (Volvo)
* 1988 - 1992: Wisse Dekker (Philips)
* 1992 - 1996: Jérôme Monod (Suez Lyonnaise des Eaux)
* 1996 - 1999: Helmut Maucher (Nestlé)
* 1999 - 2001: Morris Tabaksblat (Reed Elsevier) (Unilever)
* 2001 - 2005: Gerhard Cromme (ThyssenKrupp)
* 2005 - : Jorma Ollila (Nokia)

## Referències

* ↑ http://www.ert.eu/members
* ↑ http://www.eldiario.es/zonacritica/desgobierna-mundo_6_275482485.html
* ↑ Chloé Maurel, Géopolitique des impérialismes, Paris, Studyrama, 2009, p. 185.
* ↑ monde-diplomatique.fr
# Còpida

A l'antiga Grècia, la còpida (en grec antic: κοπίς, kopís) era una espasa d'un sol tall, amb una fulla robusta i corbada cap endins semblant a una maquera, preparada per literalment seccionar l'enemic atacant amb potents estocades.
El terme és un substantiu femení singular derivat del verb κόπτω (kóptō) 'tallar'. La diferència del significat entre la còpida i la maquera no és completament clara en els textos antics,> però els especialistes moderns tendeixen a utilitzar ambdós termes per referir-se a les armes de tall corbades. L'única diferència real seria només la direcció de la curvatura de la fulla.
Tot i que kopis és un mot grec, els grecs no solien fer servir armes de fulla corbada en la guerra, ans preferien les fulles rectes com la del xifos, amb moltes més possibilitats. Xenofont, malgrat tot, recomanava l'ús de la maquera, també corbada, per la cavalleria.
Tot i que l'espasa normal dels hoplites continuà sent utilitzada, la més popular en època macedònica fou efectivament la còpida. Aquesta espasa s'introduí a Grècia a finals del segle vi aC i, malgrat que apareix a Itàlia ja al segle viii aC, gradualment anà reemplaçant l'espasa hoplita. A la península Ibèrica també se n'han trobat exemplars.
Tot i que l'espasa normal dels hoplites continuà sent utilitzada, la més popular en època macedònica fou la còpida. Aquesta espasa s'introduí a Grècia a finals del segle vi aC i, malgrat que apareixia a Itàlia ja al segle viii aC, gradualment anà reemplaçant l'espasa hoplita.
És sovint comparada amb el kukri nepalès i amb la falcata ibèrica, i pot ser-ne el predecessor. Hi ha estudiosos que la consideren un desenvolupament del khopesh (en) egipci i canaaneu.
En l'art grec, els soldats perses apareixen empunyant una còpida o una destral més que no pas l'acinaces persa, de fulla recta.

## Referències

* 1 2 Quesada Sanz, F. «Máchaira, kopís, falcata». A: Homenaje a Francisco Torrent. Madrid: Ediciones clásicas, 1994, p. 75-94.
* ↑ Tarassuk; Blair. «s.v. «kopis»». A: The Complete Encyclopedia of Arms and Weapons, 1979.
* ↑ De l'equitació, XII 11: ...recomanem la maquera millor que la còpida, car a causa de la posició elevada del genet serà més adequada.
* ↑ Sidnell, P. Warhorse: Cavalry in Ancient Warfare. Continuum International Publishing Group, 2006, p. 33–34.
* ↑ Gordon, D. H «Scimitars, Sabres and Falchions». Man. Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland, Vol. 58, 1958.
# 29P/Schwassmann–Wachmann

El cometa 29P/Schwassmann–Wachmann, també anomenat Schwassmann–Wachmann 1, va ser descobert el 15 de novembre de 1927 per Arnold Schwassmann i Arno Arthur Wachmann des de l'Observatori d'Hamburg a Bergedorf, Alemanya.

## Descobriment

Es va descobrir fotogràficament, quan el cometa es trobava en un salt de lluminositat i la magnitud tenia un valor de 13. l'any 1931 es van trobar imatges de predescobriment del cometa del 4 de març de 1902 les quals mostraven el cometa a la 12a magnitud.

## Òrbita i propietats físiques

El cometa va assolir el seu periheli més recent el 7 de març de 2019. La seva última oposició va ser a finals de desembre de 2022.
El cometa és membre d'una classe d'objectes anomenats "Centaures", dels quals se'n coneixen almenys 500. Es tracta de petits cossos gelats que orbiten entre les òrbites de Júpiter i Neptú. Els centaures són objectes del cinturó de Kuiper (un disc d'objectes transneptunians que ocupa una regió que s'estén des de l'òrbita de Neptú fins a aproximadament 50 UA del Sol) que han estat pertorbats cap a dins. Les pertorbacions freqüents de Júpiter probablement s'acumularan i faran que el cometa migri cap a dins o cap a fora de la regió al voltant de l'any 4000. Alguns centaures semblen estar relacionats dinàmicament i potser fins i tot físicament amb 29P; aquests objectes poden travessar la coma del 29P quan realitza un salt de magnitud.
S'estima que el nucli del cometa mesura 60,4±7,4 kilòmetres de diàmetre.

## Esclats

El cometa és inusual ja que, malgrat que normalment ronda la magnitud 16, de sobte pateix un salt de magnitud. Això fa que la brillantor del cometa augmenti d'1 a 5 magnituds. Això passa amb una freqüència de 7,3 vegades a l'any, i s'esvaeix en una o dues setmanes. S'ha observat que la magnitud del cometa varia de la magnitud 18 a la magnitud 10, un augment de més de mil vegades en la brillantor, durant els seus salts de magnitud més brillants. El 14 de gener de 2021, es va observar un salt amb una brillantor d'entre 16,6 i 15,0 magnituds, consistent amb els 7,3 esclats per any assenyalats anteriorment. Els salts de magnitud són molt sobtats, arribant al màxim al cap d'unes 2 hores, la qual cosa és indicativa del seu origen criovolcànic; i es produeixen en intervals modulats per una periodicitat subjacent de 57 dies fet que suggereix que el seu gran nucli és possiblement un rotador extremadament lent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 5 gener 2024].
* 1 2 jpl.
* ↑ «Opposition for 29P (90000394) in December 2022». JPL Horizons. [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ jpl, Schambeau_2015.
* ↑ Lin, Zhong-Yi , 15-01-2021.
* ↑ Miles, Richard Icarus, 272, 01-07-2016, pàg. 387–413. Bibcode: 2016Icar..272..387M. DOI: 10.1016/j.icarus.2015.11.011.

## Enllaços externs

* 29P/Schwassmann–Wachmann a la JPL Small-Body Database
** Aproximació · Descobriment · Efemèrides · Diagrama orbital · Elements orbitals · Paràmetres físics
* 29P/Schwassmann–Wachmann 1 – Seiichi Yoshida @ aerith.net
* 29P monitoring campaign – British Astronomical Association
# Cal Tomàs (Castellcir)

Cal Tomàs és una masia del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situada al costat de ponent de l'antiga església parroquial de Sant Andreu de Castellcir, a l'esquerra de la riera de Castellcir, a llevant del Carrer de l'Amargura. S'hi accedeix des de l'extrem de ponent del Carrer de l'Amargura, des d'on una pista rural en bon estat mena a la masia de Mont-ras i des d'ella va baixant cap a la vall de la riera de Castellcir, fins que arriba a Cal Tomàs i a l'església de Sant Andreu de Castellcir en quasi dos quilòmetres.

## Bibliografia

* DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Alessandro Riario

Alessandro Riario (Savona, Ligúria ...? - Roma, 1585) fou un cardenal italià, pertanyent a la família Riario.
Gregori XIII el revestí amb la porpra cardenalícia amb el títol de Santa Maria in Aracoeli, i el 1580 fou enviat a la cort de Felip II, com llegat at latere; posteriorment desenvolupà altres legacions a Úmbria i a Perusa i va prendre part en l'elecció de Sixt IV.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 283 (ISBN 84-239-4551-0)
# Astyanax maculisquamis

Astyanax maculisquamis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Guaporé.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garutti, V. & H. A. Britski. 1997. Descrição de uma espécie nova de Astyanax (Teleostei, Characidae), com mancha umeral horizontalmente ovalada, da bacia do rio Huaporé, Amazônia. Pap. Avulsos Zool., S. Paulo v. 40 (núm. 14): 217-229.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Palau Nereu Ramos

El Palau Nereu Ramos, també anomenat Palau del Congrés Nacional, és la seu del Congrés Nacional de Brasil. Inaugurat el 1960, va ser dissenyat per Oscar Niemeyer, amb càlculs estructurals de Joaquim Cardozo. Es troba a la Plaça dels Tres Poders a Brasília. El seu nom homenatja a Nereu d'Oliveira Ramos, 20° president de Brasil.

## Descripció

D'arquitectura moderna brasilera, és l'únic edifici situat a la part central del braç oriental de l'Eix Monumental. L'edifici es tracta d'un bloc horitzontal on estan disposats, a l'esquerra, en una semiesfera petita amb una cúpula còncava, la seu del Senat Federal i a la dreta, en una altra semiesfera amb cúpula convexa i forma de bol, la seu de la Cambra de Diputats. Entre elles hi ha dues torres d'oficines individuals que s'enfilen un centenar de metres d'alçada. El Congrés també ocupa altres edificis circumdants, alguns dels quals connectats per un túnel.
Al desembre de 2007, any en què Niemeyer va complir 100 anys d'edat, l'Institut do Patrimoni Històric i Artístic Nacional va declarar a l'edifici del Congrés Nacional i altres 34 edificis de la seva autoria com a patrimonis històrics de Brasil.

## Galeria

* Seu del Senat Federal
* Seu de la Cambra de Diputats
* Vista nocturna
* Construcció del Palau Nereu Ramos en 1959. Arxiu Nacional de Brasil.

## Referències

* ↑ «Ponto Turístico: Congresso Nacional de Brasília - Visitação Agendada». melhorespontosturisticos.com.br.
* ↑ «Passeie pelas obras monumentais e charmosas projetadas por Niemeyer - Fotos - UOL Viagem».
* ↑ «História dos pontos turísticos de Brasília - Brasil VIP - Passagens Aéreas», 17-02-2014.
* ↑ «Contato». www2.camara.leg.br. Arxivat de l'original el 13 de septiembre de 2016. [Consulta: 24 enero 2017].
* ↑ «Arquitetura — Visite O Congresso». www2.congressonacional.leg.br.
* ↑ «A poesia concreta de Joaquim Cardozo». VEJA. Arxivat de l'original el 20 de agosto de 2013.
* ↑ «AD Classics: National Congress / Oscar Niemeyer». archdaily.com, 21-09-2015.
* ↑ Rodrigues, Alexandre. «Iphan tomba 35 obras de Niemeyer». www.cultura.gov.br. O Estado de S. Paulo, 7 dezembro 2007. Arxivat de l'original el 12 de junio de 2008.
# 26 d'Aquari

26 d'Aquari (26 Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari de magnitud aparent 5,66. Segons la base de dades Alcyone aquesta estrella és del tipus K2III, i és de la magnitud aparent 5,67. L'estrella és una estrella gegant taronja; posseeix una magnitud absoluta de -2,77 i la seva velocitat radial negativa indica que l'estrella s'apropa al sistema solar.

## Observació

Es tracta d'una estrella situada a l'hemisferi celeste boreal, molt a prop de l'equador celeste; el que comporta que pugui ser observada des de totes les regions habitades de la Terra, exceptuant el cercle polar àrtic. A l'hemisferi nord sembla circumpolar només en les àrees més internes de l'Antàrtida, sent de magnitud 5,7, cosa que posa al límit la seva visibilitat a ull nu tot i que és observable en cels molt foscos. El millor període per a la seva observació és entre els mesos d'agost i desembre. El període de visibilitat és pràcticament el mateix en els dos hemisferis degut a la seva posició propera a l'equador celeste.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «A new implementation of the infrared flux method using the 2MASS catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2009, pàg. 497–509. DOI: 10.1051/0004-6361/200810904.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Alcyone Astronomical Tables(anglès)

## Enllaços externs

* SIMBAD, 26 Aqr (anglès)
* Aladin previewer, imatge (anglès)
# Cal Xesc

Cal Xesc-Cal Xesch del Congost, és un mas del vilatge de Les Casetes del Congost, a Santa Eugènia del Congost, municipi de Tagamanent (Catalunya)

## Descripció

És una masia del segle xvii situada a Tramontana de Cal Músic. És esmentada en una obra cabdal per conèixer la toponímia de Tagamanent.

## Llibre d'Enric Garcia-Pey, Tagamanent, noms de cases i de lloc, Ajuntament de Tagamanent, any 1998

Última de les cases del veïnat de les Casetes del Congost, sobre el torrent homònim. S'ha reconstruït. En una llinda es llegeix la data 1782. Veiem com en la documentació del segle passat s'anomena Xesc del Congost i també cal Xec.
..."Simón Vila. Una casa possehida per dit duenyo anomenada Cal Xesch ab son hort de cinch cortans terra segona qualitat ab oliveras. Afronta a lleban i mitg dia ab lo Torrent de Santa Eugènia, i a ponen i Tremontana ab Cal Músich del Congost" (APE, ll. RT, núm. 59).

## Referències

* ↑ Garcia-Pey, Enric. Tagamanent, Noms de cases i de lloc. Ajuntament de Tagamanent, 1998, p. 67.
# Alexander Batta

Alexander Batta (Maastricht, 9 de juliol de 1816 - Versalles, 8 d'octubre de 1902), també conegut com a Petrus Alexander o Pierre Alexandre, fou un violoncel·lista i compositor neerlandès.
Fou deixeble de Platel, al que reemplaçava en algunes vetllades des de l'edat de 10 anys. Va recórrer arreu d'Europa, sent molt aplaudit, i per espai donà concerts a París on gaudí de molta popularitat. Com a executant es distingí pel sentiment i la elegància de la seva interpretació, admirablement matisada per excel·lents efectes de sonoritat.
Va compondre diverses fantasies i peces de música per a violoncel, entre les quals destaquen: un Andante pour violoncelle et piano, Viennoise, gran vals; Souvenrs des airs Béarnais, Nocturnes pour violoncelle et piano, Scènes i Airs variés. Fou crític musical de l'Union libérale et démocratique de Seine et Oise, de Versalles, on residia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1192 (ISBN 84-239-4507-3)
# Astyanax nicaraguensis

Astyanax nicaraguensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Nicaragua.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. & F. Ogle. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ «Astyanax nicaraguensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Iujno-Sukhokumsk

Iujno-Sukhokumsk o Salanub (àvar: Салануб; rus: Ю́жно-Сухоку́мск) és una ciutat de la República del Daguestan, a la Federació Russa. Està situada al nord-oest de la república, a 295 km de Makhatxkalà. Hi passa el riu Sukhaia. Al cens del 2010 tenia 10.035  habitants.

## Història

Va rebre l'estatus d'assentament de tipus urbà l'any 1963, i el de ciutat l'any 1988.

## Estat administratiu i municipal

Dins del marc de divisions administratives, la ciutat de Iujno-Sukhokumsk forma una unitat administrativa per si sola amb igual estatus que el dels districtes. Com a divisió municipal, la ciutat de Iujno-Sukhokumsk forma part de l'Òkrug urbà de Iujno-Sukhokumsk.

## Demografia

Grups ètnics al territori administratiu de Iujno-Sukhokumsk segons el cens rus de 2002:
* Àvars (47,9%)
* Darguins (18,5%)
* Lesguians (10,7%)
* Laks (9,0%)
* Russos (5,4%)
* Kumyks (3,8%)

## Climatologia

Iujno-Sukhokumsk té un clima fred semiàrid (classificació de Köppen: BSk).
Dades climàtiques a Iujno-Sukhokumsk :
| Mes | gen | febr | març | abr | maig | juny | jul | ag | set | oct | nov | des | anual |
| Màxima mitjana °C (°F) | −0.3 (31.5) | 0.9 (33.6) | 6.8 (44.2) | 16.9 (62.4) | 23.8 (74.8) | 28.3 (82.9) | 30.8 (87.4) | 29.9 (85.8) | 23.9 (75) | 15.8 (60.4) | 7.9 (46.2) | 2.5 (36.5) | 15.6 (60.06) |
| Mitjana diària °C (°F) | −3.7 (25.3) | −2.9 (26.8) | 2.6 (36.7) | 11.0 (51.8) | 17.8 (64) | 22.3 (72.1) | 24.9 (76.8) | 23.8 (74.8) | 18.1 (64.6) | 10.8 (51.4) | 4.3 (39.7) | −0.5 (31.1) | 10.71 (51.26) |
| Mínima mitjana °C (°F) | −7.0 (19.4) | −6.6 (20.1) | −1.6 (29.1) | 5.2 (41.4) | 11.8 (53.2) | 16.3 (61.3) | 19.0 (66.2) | 17.7 (63.9) | 12.3 (54.1) | 5.8 (42.4) | 0.8 (33.4) | −3.4 (25.9) | 5.86 (42.53) |
| Precipitació mitjana mm (polzades) | 17 (0.67) | 16 (0.63) | 19 (0.75) | 24 (0.94) | 38 (1.5) | 46 (1.81) | 37 (1.46) | 33 (1.3) | 27 (1.06) | 21 (0.83) | 22 (0.87) | 21 (0.83) | 321 (12.65) |
| Font: Climate-Data.org ||||||||||||||

## Referències

* ↑ http://www.ethno-kavkaz.narod.ru/rndaghestan.html
* ↑ «Yuzhno-Sukhokumsk Climate. Russian Federation» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2020].