OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut d'Amposta

L'escut oficial d'Amposta té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, una muralla d'or oberta entre dues torres, també obertes, acompanyada d'un escudet d'or amb quatre pals de gules al cap i d'una creu de Malta d'argent a la punta. Per timbre, una corona mural de ciutat.

## Història

El 26 d'abril de 2004 l'Ajuntament d'Amposta va aprovar la moció presentada pel grup municipal del PSC-PM sobre modificació de l'escut de la ciutat. De manera general va ser aprovat el 29 de març del 2006 i publicat al DOGC el 10 d'agost del mateix any.
L'escut tradicional d'Amposta representa la ciutat (la muralla amb les torres) i les seves dues jurisdiccions històriques: la reial, representada per l'escudet dels quatre pals, i la de l'orde hospitaler, a qui pertanyia el castell, simbolitzada per la creu de Malta. De fet, la castellania d'Amposta fou el centre de les possessions de l'orde de l'Hospital a la Corona d'Aragó.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Montsià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2652/2006, de 4 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Amposta.» (HTML). DOGC num. 4695, 04-07-2006. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut d'Esterri d'Àneu

L'escut oficial d'Esterri d'Àneu aprovada el 21 de febrer de 1987 d'acord amb la llei catalana de símbols té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una vall de sinople carregada de 3 palles d'or posades en banda, sobremuntada d'una creu de Sant Pere de sable. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Aquest era l'escut d'armes oficial Esterri d'Àneu a la comarca del Pallars Sobirà. Perdé vigència el 21 de febrer del 1987 quan s'aprovà, adaptat a la normativa vigent sobre símbols catalans oficials, l'escut actual. La seva descripció heràldica és:
    Escut d'argent, una creu plana de gules; a cada camp d'argent, una de les lletres que formen el seu nom, ÀNEU (sense l'accent a la A, però).
Esterri és la població principal de la vall d'Àneu, representada a l'escut; a dins hi ha el senyal parlant dels comtes de Pallars Sobirà, les tres palles d'or, ja que la vila pertanyia a aquest comtat. La creu de sable, un senyal tradicional, és el símbol de sant Pere, patró de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Sobirà

## Referències

* ↑ «DECRET 81/1987, 20 de febrer, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Esterri d'Àneu per adoptar el seu escut heràldic municipal.» ( PDF). DOGC num 820, 20-02-1987. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.
# Escut d'Eswatini

L'escut d'Eswatini, antiga Swazilàndia fins al 2018, fou adoptat el 30 d'abril de 1968, poc després de proclamar-se la independència, i concedit pel rei Sobhuza II.
En camper d'atzur, hi figura l'escut tradicional zulu posat en pal, amb les fletxes i el bastó de lluita, tot al natural, procedents de la bandera. Com a suports, un lleó a la destra i un elefant a la sinistra, també al natural, a banda i banda de l'escut, que descansen damunt una cinta amb el lema nacional en swati: SIYINQABA ('Som la fortalesa'), escrit en lletres majúscules. Com a cimera, un borlet d'atzur i or somat d'una corona de plomes al natural.
L'escut representa diversos elements de la cultura swazi. El lleó representa el rei, i l'elefant la reina mare. L'ishilunga, o escut de guerra, zulu és un senyal de protecció, i la corona de plomes, anomenada lidlabe, la sol dur el rei durant l'Incwala, o festa de la collita.

## Vegeu també

* Bandera de Swazilàndia

## Enllaços externs

* Govern de Swazilàndia – Símbols nacionals (anglès)
* Heraldry of the World – Escut de Swazilàndia (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Swazilàndia (neerlandès) (anglès)
# Escut d'Horta de Sant Joan

L'escut oficial d'Horta de Sant Joan té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, una figuera d'argent; el peu d'argent, una creu plena patent de gules. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 31 de maig de 1996.
La figuera és el senyal tradicional de les armes del municipi; de fet, l'arbre pot ser una al·lusió al nom d'Horta. El castell de la vila, originàriament islàmic, fou concedit als cavallers del Temple el 1177 i va esdevenir el centre d'una comanda templera, i més tard hospitalera (a partir de 1317); la creu simbolitza aquests fets històrics.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 13 de març de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Horta de Sant Joan.» (pdf). DOGC num 3112, 13-03-2000. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Se'n pot trobar una d'esculpida a la façana de l'edifici de les Escoles que data del 1797.

## Vegeu també

* Bandera d'Horta de Sant Joan
* Escuts i banderes de la Terra Alta
# Escut d'Isil i Alós

L'escut oficial d'Isil i Alós té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, un agnus Dei ajagut i reguardant de porpra, nimbat d'or, portant una banderola de gules amb una creu plena d'argent, i amb l'asta creuada d'or.

## Història

Va ser aprovat el 10 de gener del 2005 i publicat al DOGC el 28 del mateix mes.
L'agnus Dei o anyell pasqual és el senyal tradicional d'Isil i és l'atribut de sant Joan Baptista, patró del poble. Isil fou un antic municipi avui integrat dins d'Alt Àneu. Precisament l'anyell d'Isil apareix representat al segon quarter de l'escut d'Alt Àneu.
Com és preceptiu en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, aquest tampoc porta corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Sobirà
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/106/2005, de 10 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'Entitat Municipal Descentralitzada d'Isil i Alós.» (pdf). DOGC num 4311, 10-01-2005. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut d'Odèn

L'escut oficial d'Odèn té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, una creu llatina triangulada convexada d'or acompanyada a la punta d'un bolcant d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 29 de novembre de 1983 i publicat en el DOGC el 25 de gener de 1984.
La creu i el bolcant són senyals tradicionals de l'escut del municipi. Odèn va pertànyer al monestir de Santa Maria de Solsona.

## Referències

* ↑ «DECRET 554/1983, de 29 de novembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Odèn per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 401, 29-11-1983. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Solsonès
# Escut d'Os de Balaguer

L'escut oficial d'Os de Balaguer té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un xiprer de sinople amb un os d'argent en faixa travessat al tronc. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 9 de desembre de 1991.
L'os és el senyal parlant relatiu al nom de la població. L'arbre és el senyal tradicional de l'escut de la vila, i probablement deriva de les armes parlants dels Siscar, senyors del castell d'Os des de 1553 fins avui dia: les armories dels Siscar, en efecte, tenen un siscall (arbust de nom científic Salsola vermiculata) de sinople sobre camper d'or.
# Escut d'Ulldecona

L'escut d'Ulldecona és l'escut de la vila i municipi d'Ulldecona, a la comarca del Montsià.

## Escut oficial actual

L'escut oficial d'Ulldecona té actualment el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, un castell d'argent obert sobremuntat d'una creu de Malta a la torre central i d'un ull d'argent amb l'iris de sable a cadascuna de les laterals. Per timbre, una corona mural de vila.
Aquest escut va ser aprovat el 2 d'abril de 1990.

## Història

Els elements de l'escut actual ja eren presents en els escuts tradicionals anteriors; els esmalts, però, no estaven fixats i el castell es representava en colors més fosques (ocre o terrissa) sobre un fons clar o d'argent. La creu es representava de color roig o blau cel. Els ulls molt sovint duien celles, que ara s'han eliminat.
L'escut presenta tradicionalment dos ulls (un senyal parlant relatiu al començament del nom de la vila), el castell local i una creu de Malta.
El castell d'Ulldecona, originalment musulmà, fou conquerit el 1148 per Ramon Berenguer IV, comte de Barcelona, i concedit més endavant (1173) a l'orde de Sant Joan de Jerusalem, que en va fer el centre de la comanda d'Ulldecona el 1227.

## Curiositats

L'escut actual dels cotxes de la policia municipal d'Ulldecona no té els ulls, essent un dels pocs escuts d'Ulldecona sense ulls.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Montsià

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi d'Ulldecona.» (pdf). DOGC num. 1279, 02-04-1990. [Consulta: 25 juny 2010].

## Enllaços externs

* Escuts d'Ulldecona
# Escut d'armes de Madeira

L'escut d'armes de Madeira, establert pel decret regional de 1991, consta d'un camper de color blau, amb una solapa d'or carregada amb la creu de l'Orde de Crist (idèntic a la bandera de Madeira), rematat per un casc daurat, similar al que s'atribueix al rei Joan I de Portugal, per haver ha estat el monarca que va determinar l'assentament de l'arxipèlag.
Com a armes s'utilitza el casc d'or folrat en vermell; i com a timbre, una esfera armil·lar daurada, per la seva relació amb els descobriments i amb el rei Manuel I de Portugal. Tot ell recolzat per dos lleons marins, en homenatge a aquests mamífers que es van trobar els primers pobladors en arribar a l'illa, així com en l'esforç realitzat per a la seva preservació ecològica.
Sota l'escut d'armes hi ha el lema regional en portuguès amb la frase "DAS ILHAS AS MAIS BELAS E LIVRES" ("De les illes, la més bonica i lliure").

## Referències

* ↑ «Decreto Legislativo Regional n.11/91/M» (en portuguès). Diário da República 1 Série A n. 95, 24-04-1991, pàg. 2333-2334 [Consulta: 20 novembre 2019].
* ↑ «Símbolos da Autonomia» (en portuguès). Assembleia Legislativa. Região Autónoma da Madeira. [Consulta: 20 novembre 2019].

## Vegeu també

* Bandera de Madeira
# Escut de Baden

L'escut de Baden deriva de l'armorial personal dels Marcgravis i Grans Ducs de Baden, els soberans del país. Després de la revolució i abolició del Gran Ducat el 1918, les armes i els grifs que fan de suports foren emprades per la nova república de Baden per tal de representar el país i el seu poble.
Baden entrà a formar part de la república de Weimar com a estat l'any següent a la revolució, començant una sèrie de canvis territorials i simbòlics després de la segona guerra mundial. Baden és avui part de l'estat federal de Baden-Württemberg, a Alemanya, on encara hom pot veure representat l'escut de Baden dins de l'actual escut de Baden-Württemberg.

## Història

La Casa de Baden és una branca menor de la Casa de Zähringen, relacionada amb els Hohenstaufen, fundada al segle XI per Germà I de Baden, Marcgravi de Verona i fill de Bertold I, Duc de Caríntia. Les armes dels Zähringen empren els mateixos colors que les dels Baden, tot i que els últims no fan servir l'àliga. La primera imatge de l'escut groc amb la faixa roja data de l'any 1243, però possiblement ja es trobava en ús amb anterioritat. L'armorial de Wijnbergen, compilat entre els anys 1265 i 1270, defineix les armes de "le margreue de badene" com "d'or à la bande de gueules". Els grifs que fan de suports van ser afegits més tard pel marcgravi Felip I de Baden l'any 1528.

## Galeria

* Marcgraviat de Baden (ca. 1243-)
* Electorat de Baden (1803-1806)
* Gran Ducat de Baden (1803-1830)
* Gran Ducat de Baden (1877-1918)
* República de Baden (1918-1947)
* Estat de Baden (1947-1952)

## Referències

* ↑ Schiering, Timo. «Die Wappen der Deutschen Bundesländer». Otto-Friedrich-Universität Bamberg; Fakultät GGeo; Lehrstuhl für Historische Hilfswissenschaften, 2005. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Deutsche Wappenrolle. Stuttgart: Verlag Julius Hoffmann, 1897, p. 31.
* ↑ Armorial Wijnbergen, number 606, accessible here Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine..
# Escut de Barbens

L'escut oficial de Barbens té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, 2 barbs nedant d'argent posats en faixa; acompanyats a la punta d'una creu de Malta. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 21 d'abril de 1983.
Els barbs són el senyal parlant referit al nom del poble. La creu de Malta al·ludeix al fet que la localitat fou el centre d'un comanda templera el 1168, governada per Ramon de Barrufell, senyor del castell; més endavant, quan fou abolit l'orde del Temple, la comanda de Barbens va passar a mans dels cavallers de Sant Joan de l'Hospital.
# Escut de Bassella

L'escut oficial de Bassella té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, una perla ondada d'argent acompanyada d'un castell obert d'or i de dues basses o estanys d'argent i d'atzur. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 17 de gener del 2006 i publicat al DOGC el 9 de febrer del mateix any.
L'escut vol reflectir la situació geogràfica de Bassella, assenyalada pel castell, senyal tradicional del municipi (antigament anomenat Castellnou de Bassella), situat a la confluència de la ribera Salada i la riera de Madrona amb el Segre, que aquí forma el pantà de Rialb. Les dues basses o estanys heràldics són un senyal parlant, al·lusiu a l'etimologia popular del nom del poble.

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/205/2006, de 17 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Bassella.» (pdf). DOGC num 4569, 17-01-2006. [Consulta: 26 juny 2010].
# Escut de Baén

L'Escut de Baén fou l'escut d'armes del municipi desaparegut de Baén, a la comarca del Pallars Sobirà.
Perdé vigència el 1970, en ser agrupats els antics termes de Baén, Gerri de la Sal, Montcortès de Pallars i Peramea en el municipi de nova creació de Baix Pallars, que ha estat aconsellat per l'Institut d'Estudis Catalans que canviï el seu nom pel de la vila cap del municipi, Gerri de la Sal. Aquest nou municipi adoptà el 29 de juliol del 2009, després de 39 anys sense escut normalitzat segons la normativa actualment vigent, l'Escut de Baix Pallars.

## Descripció heràldica

Escut d'or, quatre pals vermells; en cap, d'or, el nom de la localitat BAÉN. L'escut més antic en lloc del nom normalitzat de «Baén» hi duia grafiat «Bahent».

## Referències

* ↑ Article sobre els topònims oficials incorrectes.
* ↑ Bassa 1968.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.
# Leptidea

Leptidea és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels pièrids (Pieridae), subfamília Dismorphiinae. Viuen a Europa i Àsia, amb dues espècies als Països Catalans, Leptidea reali i Leptidea sinapis.

## Taxonomia

El gènere Leptidea conté les espècies següents:
* Leptidea amurensis Ménétriés, 1859
* Leptidea duponcheli (Staudinger, 1871)
* Leptidea gigantea (Leech, 1890)
* Leptidea juvernica stat. nov.
* Leptidea morsei Fenton, [1882]
* Leptidea reali Reissinger, [1990] - angelet de muntanya
* Leptidea serrata Lee, 1955
* Leptidea sinapis (Linnaeus, 1758) - angelet comú

## Galeria

* Leptidea amurensis
* Leptidea duponcheli
* Leptidea juvernica
* Leptidea morsei
* Leptidea sinapis

## Referències

* 1 2 «Funet» (en anglès). [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Leptidea amurensis». Arxivat de l'original el 22 de juliol 2011. [Consulta: 7 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtualː Leptidea (castellà)
# Escut de Bell-lloc d'Urgell

L'escut oficial de Bell-lloc d'Urgell té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, 4 pals de gules; ressaltant sobre el tot una flor de lis d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 21 d'abril de 1983.
La flor de lis és el senyal tradicional de l'escut del poble; des dels seus orígens, Bell-lloc ha estat lligat a Lleida, i la flor de lis és una al·lusió als lliris de l'escut d'aquesta ciutat. De fet, el territori de Bell-lloc fou conquerit als musulmans el 1149 al mateix temps que Lleida pel comte rei Ramon Berenguer IV, i fou concedit a un cavaller del comte, Bernat de Bell-lloc, el 1153. Més endavant, el 1320, el rei Jaume II fou qui donà la carta de població a la localitat, que va esdevenir un "carrer de Lleida" (i segons això, els seus habitants tenien els mateixos privilegis que els de la ciutat); aquesta és la raó de la presència de les armes reials de Catalunya, els quatre pals, a l'escut de Bell-lloc.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla d'Urgell
# Escut de Caseres

L'escut oficial de Caseres té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, un gos passant d'or acompanyat d'una creu de Malta al cap. Per timbre, una corona de vila.

## Història

Va ser aprovat el 15 d'abril de 1982.
El gos, o ca, és un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la vila (també fa referència al mot "caceres"). La creu de Malta hi apareix perquè Caseres va pertànyer a la comanda templera (i més tard hospitalera) d'Horta de Sant Joan.

## Referències

* ↑ «DECRET 105/1982, de 15 d'abril, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Caseres per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 230, 15-04-1982. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Terra Alta
# Escut de Cerro Largo

L'escut de Cerro Largo va ser aprovat el 1936 i el seu creador va ser José Monegal. L'escut està dividit en tres quarters: un que correspon a la meitat superior, i els altres dos a cada una de les meitats de la part inferior. La línia de divisió horitzontal presenta una faixa amb decoració nadiua, mentre que la vertical té una creu, un lleó, un castell, un altre lleó i una altra creu.
El quarter superior, en camp d'atzur, presenta un sol amb 16 llamps (8 punxeguts com llances i 8 ondulants com flames), el qual està sobre el Cerro Largo (català, "turó llarg"), el qual és signe de fortalesa. El quarter inferior esquerre, en argent, representa el Virrei del Riu de la Plata, Pedro de Melo de Portugal y Villena, qui va ordenar la creació de la ciutat capital de Melo. El darrer quarter, també en argent, conté armes utilitzades pels indis txarrúes.

## Referències

* ↑ (castellà) Pàgina web de la Intendència Municipal de Cerro Largo Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine.
# Escut de Clariana de Cardener

L'escut oficial de Clariana de Cardener té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, 10 estrelles de 5 puntes d'argent posats en 3 pals 3.4.3. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

L'escut de gules carregat d'estels d'argent és el tradicional dels segells municipals del poble. Són armes parlants, i fan referència a la "claror" d'un cel destapat i ple d'estrelles. Va ser aprovat el 6 de febrer de 1995.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 6 de febrer de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Clariana de Cardener.» (pdf). DOGC num 2012, 06-02-1995. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Solsonès
# Escut de Coll de Nargó

L'escut oficial de Coll de Nargó té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, un coll de sinople movent de la punta sobremuntat d'una àncora de porpra i d'una ganxa de raier de d'atzur passades en sautor, l'àncora en banda per damunt de la ganxa en barra. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 d'octubre de 1985.
Armes parlants: el coll fa referència al nom del poble. L'àncora del damunt és el símbol de sant Climent, patró local, i la ganxa de raier al·ludeix al fet que Coll de Nargó ha estat un indret important per al transport de fusta Segre avall.

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell

## Referències

* ↑ «DECRET 297/1985, de 25 d'octubre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Coll de Nargó per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 620, 25-10-1985. [Consulta: 26 juny 2010].
# Església de la Immaculada Concepció de Tartu

L'Església de la Immaculada Concepció, també coneguda com l'església catòlica de Tartu i més formalment "Església de la Immaculada Concepció de la Santíssima Mare de Déu" (en estonià: Tartu katoliku kirik o Pühima Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise kirik) és el nom que rep un edifici religiós que pertany a l'Església catòlica i es localitza a la ciutat de Tartu, la segona més gran d'Estònia.
Es tracta d'una estructura construïda entre els anys 1895 i 1899. És l'únic temple parroquial catòlic a Tartu. La primera pedra de l'església va ser col·locada en 1862 i va ser consagrada oficialment en 1899.
Va ser dissenyada per Wilhelm Schilling i construïda en l'estil neogòtic. Està situada als carrers Veski, Jakobi, Oru i Karl August Hermann. A causa de les diverses nacionalitats que componen la congregació ofereix misses no només en estonià, sinó també en polonès i anglès.

## Referències

* ↑ «Información sobre el sitio» (en anglès). [Consulta: 15 març 2016].
* ↑ Igor, isa. «The Parish of the Immaculate Conception of the Most Holy Virgin Mary». Arxivat de l'original el 2017-07-06. [Consulta: 15 març 2016].
# Alqueria de Roca

L'Alqueria de Roca és un llogaret del municipi de Meliana, prop de la mar, i al costat de Cúiper, amb el qual forma el nucli de Roca-Cúiper.
Aquest llogaret es troba a 500 m de la platja, a l'extrem oriental del terme de Meliana. Prop circula l'autovia V-21 València-Sagunt i pel mig discorre la línia València-Barcelona, amb parada de la C-6 de rodalia a Castelló. La futura línia de tren d'alta velocitat que unirà les ciutats de València i Castelló discorrerà a escassa distància del nucli si no pel bell mig, cosa que ha provocat el rebuig dels veïns de Roca-Cúiper i dels municipis de la comarca afectats pel traçat d'aquesta infraestructura.

## Història

L'origen de Roca se situa en la segona meitat del s.XIX, quan l'agrupació d'alqueries entorn del Camí de la Tanca va donar lloc al nucli, conegut inicialment com l'Alqueria del Jutge, l'Alqueria Alta o Els Xorets, per ser el sobrenom d'aquesta família el majoritari. El 1884 es va beneir l'ermita dedicada a Sant Antoni en l'alqueria d'en Vicent Roca Soler, terratinent de la ciutat de València, el cognom del qual acabà donant nom a aquest llogaret. A primeries del segle XX l'ordre de Predicadors (dominics) van tindre casa de noviciat - desapareguda després de la Guerra Civil- a la zona que es coneix com el Convent, al sud del nucli urbà, enfront de l'actual pont sobre les vies. El 1931 es van construir les Escoles de Roca pel govern municipal republicà de Meliana presidit per Vicent Orts. En 1953 es va erigir la Parròquia de la Mare de Déu de la Misericòrdia, segregant-se Roca de la dels Sants Joans de Meliana i Cúiper de la de Santa Maria de Foios.

## Festes

Celebra festes majors en honor de Sant Isidre i la Verge dels Desemparats, a finals de juliol. Abans se celebraven de manera separada al mes de maig i juny. L'any 1993 es van unir les dues festes i es traslladaren al mes de juliol. Consistixen en festes que combinen les activitats lúdiques (sopars de cabasset, revetlles, disfresses, paelles, paella gegant) amb les religioses (trasllat dels patrons a casa dels festers, misses, processó). Al gener se celebra Sant Antoni, sent el diumenge següent a la festa (17 de gener) en anys parells i el segon diumenge després de la festa els anys imparells. Destaca la cremà de la foguera i la benedicció dels animals, amb gran participació de gent de tota la comarca i nombroses cavalleries. Dels aspectes culinaris destaquen les calderes i els entrepans de tomaca i tonyina. L'Associació de veïns i consumidors de Roca-Cuiper organitza, entre altres activitats, una Setmana Cultural l'última setmana de juny i un Concert de Nadal.

## Vegeu també

* Roca-Cúiper.

## Enllaços externs

* Blog d'actualitat sobre Roca i Cúiper