OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernhard Scholz

Bernhard Scholz (Magúncia, avui Mainz, 30 de març de 1835 – Renània-Palatinat, 26 de desembre de 1916) fou un compositor alemany.
Fou deixeble de Pauer i Dehn i el 1856 aconseguí la plaça de professor de teoria de l'Escola Reial de Música; de 1859 a 1866 fou director de l'orquestra de la cort de Hannover; el 1871 es posà al front de la Societat de Concerts de Breslau; el 1883 succeí en Raff com a director del Conservatori del Dr. Hoch de Frankfurt, i des del 1884 també va dirigir el Rühlscher Gesangverein, retirant-se el 1908 i fixant la seva residència a Florència.
Va compondre gran nombre d'obres, les quals es distingeixen per l'excel·lent escriptura i correcte estil. Les principals són:

## Òperes

* Carlo Rosa, (Múnic, 1858)
* Zietensche Husaren, (Breslau, 1869)
* Morgiane, (Múnic, 1870)
* Golo, (Nuremberg, 1875)
* Der Trompeter von Sackingen, (Wiesbaden, 1877)
* Der vornehmen Wirte, (Leipzig, 1883)
* Ingo, (Frankfurt, 1998)
* Anno 1757, (Berlín, 1903)
* Mirandolina, (1907)
Altres obres:
* Das Siegesfest, per a solo, cor i orquestra
* Malinconia, per a orquestra
* Wanderung, per a orquestra
* Das Lied von der Glocke, per a solo, cor i orquestra
* Ifigenia, obertura de Goethe
* Im Freien, obertura
* un Rèquiem,
* alguns lieder,
* Simfonia en si bemoll major,
* dos Quartets, per a instruments d'arc,
* un Quintet, per a instruments d'arc,
* Concert per a piano,
Se li deuen a més:
* Lehre vom kontrapunct und der Nachahmemg, (1897)
* Wohin treiben wir?, (1899)
* Musikalisches und Persönlisches, (1899)
* Verklungene Weisen, (1911)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pags. 1115-16 (ISBN 84-239-4554-5)
# Atrobucca marleyi

Atrobucca marleyi és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 25.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i bentopelàgic que viu entre 73-91 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: Moçambic i Sud-àfrica (KwaZulu-Natal).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Chu Y.-T., Lo Y.-L. & H.-L. Wu, 1963. A study on the classification of the sciaenoid fishes of China, with description of new genera and species. Monographs of fishes of China. Publ. Shanghai Fish. Inst. . i-ii, 1-100. 40 pls.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Norman, J. R., 1922. Three new fishes from Zululand and Natal, collected by Mr. H. W. Bell Marley; with additions to the fish fauna of Natal. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 9 (núm. 52): 318-322.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sasaki, K. i P.J. Kailola, 1988. Three new Indo-Australian species of the sciaenid genus Atrobucca, with a reevaluation of generic limit. Jap. J. Ichthyol. 35(3):261-277.
* ↑ Fischer, W., I. Sousa, C. Silva, A. de Freitas, J.M. Poutiers, W. Schneider, T.C. Borges, J.P. Feral i A. Massinga, 1990. Fichas FAO de identificaçao de espécies para actividades de pesca. Guia de campo das espécies comerciais marinhas e de águas salobras de Moçambique. Publicaçao preparada em collaboraçao com o Instituto de Investigaçao Pesquiera de Moçambique, com financiamento do Projecto PNUD/FAO MOZ/86/030 e de NORAD. Roma, FAO. 1990. 424 p.
* ↑ Sasaki, K., 1996. Sciaenid fishes of the Indian Ocean (Teleostei, Perciformes). Mem. Fac. Sci. 16/17:83-95.

## Bibliografia

* Heemstra, P.C., 1986. Sciaenidae. p. 616-619. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa al carrer Príncep, 4 (Figueres)

L'edifici situat al Carrer Príncep, 4 és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres situat al nucli antic de la ciutat.

## Descripció

És una casa de planta baixa i pis, amb coberta terrassada. La planta baixa té dues obertures, la porta d'accés a la casa, en arc rebaixat i amb una finestra a sobre, i una finestra inscrita en un arc rebaixat. Els elements més destacats de la casa els trobem a les obertures del primer pis. La finestra està emmarcada i té una decoració floral amb una estrella a sobre, a sobre la llinda. El balcó és de ferro forjat i la finestra està decorada per dues pilastres amb fust estriat i capitell amb volutes. Sobre el capitell hi ha un tríglif, i la llinda té una decoració floral en relleu.

## Referències

* ↑ «Carrer Príncep, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Argos (fill de Zeus)

Segons la mitologia grega, Argos (en grec antic Άργος) fou un heroi, fill de Zeus i de Níobe, una noia descendent d'Oceà i de Tetis. Níobe va ser la primera mortal amb què s'uní Zeus.
Argos va obtenir, quan es va repartir el Peloponès, tota l'Argòlida, a la qual donà nom, com també als pobles argòlids, i va fundar la ciutat d'Argos. Casat amb Evadne, va ser pare de quatre fills: Ecbas, Piras, Epidaure i Crias. També es va casar amb Pito, una oceànide. A l'heroi Argos se'l considera l'introductor de la sembra i el cultiu del blat a la zona de Grècia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 53. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 26. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Osedax rubiplumus

L'Osedax rubiplumus és una espècie d'anèl·lids poliquets batipelàgics de la família Siboglinidae dels quals s'ha publicat que es nodreixen dels ossos de balenes mortes.
Els mascles pedomòrfics mesuren de 0,4 a 1,1 mm, i tenen un protòtrof (anell ciliar) anterior incomplet amb unes truges posteriors enganxades. Aquesta espècie té 16 ganxos amb 6-8 dents apicals (capitium), que tenen uns mànecs que mesuren de 18 a 23 micròmetres. L'ovisac de les femelles mesura 8 mm per 4 mm per 0,3 mm, amb quatre arrels posteriors que tenen lòbuls esfèrics. També tenen un tronc de 3,8 cm de longitud i 2 mm d'ample, amb les plomes de la corona que mesuren 2,1 cm de longitud. l'espècie va ser trobada al nord-est de l'oceà Pacífic, on és abundant. s'utilitzen per a la obtenir la proteïna calmodulina.

## Referències

* ↑ Chris Allen. «Osedax rubiplumus». Arxivat de l'original el 15 d'abril de 2013. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ Rouse, G.W.; Goffredi, S.K.; y Vrijenhoek, R.C. "Osedax rubiplumus Rouse, Goffredi & Vrijenhoek, 2004". World Register of Marine Species. Consultado el 20 de marzo de 2013.
* ↑ «C7BAI6». [Consulta: 20 març 2013].

## Bibliografia

* Jones, W. J; Johnson, S. B; Rouse, G. W; Vrijenhoek, R. C «Marine worms (genus Osedax) colonize cow bones». Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 275, 1633, 22-02-2008, pàg. 387–391. DOI: 10.1098/rspb.2007.1437. PMC: 2596828. PMID: 18077256.
* «On the role of bone-eating worms in the degradation of marine vertebrate remains». Proceedings of the Royal Society B, 275, 1646, 2008, pàg. 1959–1961. DOI: 10.1098/rspb.2008.0177. PMC: 2596369. PMID: 18505721.
* R. C. Vrijenhoek, P. Collins and C. L. Van Dover «Bone-eating marine worms: habitat specialists of generalists?». Proceedings of the Royal Society B, 275, 1646, 2008, pàg. 1963–1964. DOI: 10.1098/rspb.2008.0350. PMC: 2596361.

## Enllaços externs

* Vídeo sobre O. rubiplumus a The Encyclopaedia of Life
# Bernhard Tittel

Bernhard Tittel (nascut el 6 de gener de 1873 a Viena, mort també allà el 24 de desembre de 1942) fou un compositor austríac.
Es va assenyalar com a director d'orquestra, havent actuat des del 1901 al front dels teatres d'òpera de Karlsruhe, Halle, Nuremberg i Viena.
Com a compositor també ocupa un lloc distingit, i figuren entre les seves obres principals:
* una Simfonia;
* l'òpera "Cesare Borgias Ende, i diverses obertures i cors.
El 1920 fundà els Sinfonie-Abonnement-Konzerte de Viena, que dirigí molts anys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 152 (ISBN 84-239-4562-6)
# Casa al carrer Raval Inferior, 14

La Casa al carrer Raval Inferior, 14 és una obra renaixentista de Palafrugell (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquests elements es conserven a la façana de la casa situada davant de l'Hospital de Palafrugell, al Raval Inferior. Es tracta d'un portal i d'una finestra. La porta té arc de mig punt i grans dovelles de pedra, a la central de les quals hi ha una orla amb l'anagrama IHS, i la data incisa del 1596 a la part inferior. La finestra, també de pedra, es troba centrada damunt la porta, és allindada i té als costats elements decoratius que són l'estilització de fusts clàssics estriats amb capitells dòrics. Són remarcables les testes alades situades sota l'ampit, a la base de les columnes.

## Història

La casa a la qual pertanyen aquests elements data del segle xvi, concretament de l'any 1596, segons consta a la porta d'accés. Encara que transformada, és interessant pel seu valor tipològic, ja que correspon al primer moment d'expansió de la vila medieval. Durant aquell període van formar-se els primers eixamples de Palafrugell, a la sortida dels portals de la muralla.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Raval Inferior, 14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Argyropelecus

Argyropelecus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Cos comprimit lateralment.
* Ulls tubulars i dirigits dorsalment.
* Pupil·les grosses per poder veure millor en les profunditats on viuen i on la llum tot just penetra.
* Boca vertical.
* Aleta dorsal adiposa.

## Alimentació

Es nodreixen de crustacis, anèl·lids, quetògnats, mol·luscs, organismes gelatinosos i peixos petits.

## Hàbitat

Viuen a les aigües oceàniques de clima temperat i tropical fins als 800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic, l'Índic i el Pacífic.

## Taxonomia

* Argyropelecus aculeatus (Valenciennes, 1850)
* Argyropelecus affinis (Garman, 1899)
* Argyropelecus gigas (Norman, 1930)
* Argyropelecus hemigymnus (Cocco, 1829)
* Argyropelecus lychnus (Garman, 1899)
* Argyropelecus olfersii (Cuvier, 1829)
* Argyropelecus sladeni (Regan, 1908)

## Costums

La majoria de llurs espècies realitza migracions diàries de caràcter vertical.

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack, 2002: (Argyropelecus). A: A compendium of fossil marine animal genera. Bulletin of American Paleontology 364: 560. «Sepkoski Online Results». [Consulta: 7 octubre 2012].
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* 1 2 3 4 Marine Species Identification Portal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* 1 2 Garman, S., 1899. The Fishes. A: Reports on an exploration off the west coasts of Mexico, Central and South America, and off the Galapagos Islands ... by the U. S. Fish Commission steamer "Albatross," during 1891... Núm. XXVI. Mem. Mus. Comp. Zool. v. 24: Text: 1-431, Atlas: Pls. 1-85 + A-M.
* ↑ Norman, J. R., 1930. Oceanic fishes and flatfishes collected in 1925-1927. Discovery Rep. v. 2: 261-369, Pl. 2.
* ↑ Cocco, A., 1829. Su di alcuni nuovi pesci de' mari di Messina. Giorn. Sci. Lett. Art. Sicilia Anno 7, v. 26 (núm. 77): 138-147.
* ↑ Cuvier, G., 1829. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Edition 2. Règne Animal (ed. 2) v. 2: i-xv + 1-406.
* ↑ Regan, C. T., 1908. Report on the marine fishes collected by Mr. J. Stanley Gardiner in the Indian Ocean. Trans. Linn. Soc. London (Ser. 2, Zool.) v. 12 (pt 3): 217-255, Pls. 23-32.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Conjunt de cases del carrer Vilabertran (Figueres)

El Carrer Vilabertran és un carrer del municipi de Figueres (Alt Empordà) que té un grup de cases que en el seu conjunt formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, es tracta dels edificis situats als números 8, 9 i 23.

## Descripció

El conjunt conforma un edifici entre mitgeres situat a l'eixample de Figueres. És una casa de planta quadrada, amb planta baixa i un pis, i amb la coberta terrassada. A la planta baixa trobem dues obertures amb una motllura que imita un guardapols, però a on realment trobem elements interessants és al primer pis, amb una balconada correguda amb barana amb balustres a davant de les dues finestres dels costats, però amb barana de ferro forjat decorada amb motius geomètrics i lleugerament circular davant de la finestra central. Les tres finestres estan decorades amb un frontó a sobre, i damunt d'aquestes hi ha un fris esgrafiat que ocupa l'amplada de la casa decorat amb motius vegetals. La testera de l'edifici està decorada amb un frontó al centre amb la data inscrita 1933 i un merlet a cada costat amb decoració ceràmica.

## Referències

* ↑ «Carrer Vilabertran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Oskil

L'Oskil (en ucraïnès: Оскiл) o Oskol (en rus: Оскол) és un riu que flueix cap al sud a Rússia i Ucraïna. Neix aproximadament entre Kursk i Vorónej i flueix cap al sud per unir-se al Síverski Donets, que flueix al sud-est per unir-se al Don. Té una longitud de 472 km, amb una conca hidrogràfica de 14.800 quilòmetres quadrats.

## Referències

* ↑ «Река Оскол», Russian State Water Registry

## Enllaços externs

* Riu Oskil a l'Enciclopèdia d'Ucraïna vol. 3 (1993)
# Incident del Panay

L'Incident del Panay es va produir quan l'USS Panay: una canonera fluvial nord-americana va ser enfonsada en el riu Yangtze per bombarders navals japonesos el 12 de desembre de 1937, durant la Segona Guerra Sinojaponesa. En no ser bel·ligerants els Estats Units, l'enfonsament va provocar l'Incident del Panay.
L'atac a més d'enfonsar el vaixell va causar un mort i serioses ferides al seu capità, 43 mariners ferits, d'aquests, 11 de gravetat, i diversos civils com un periodista italià, Sandri, que va morir més tard. Aquest fet va provocar un incident no menor entre els EUA i el Japó i es van exigir reparacions per part dels Estats Units. Els japonesos van adduir un error d'identificació i van acceptar pagar una indemnització i deixar disculpes personals sobre el creuer Augusta, quan es va presentar en la regió.

## Referències

* ↑ «USS Panay sunk by Japanese» (en anglès). History, 28-07-2019. Arxivat de l'original el 2022-11-27. [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ «Presidential Crisis Decision Making Following the Sinking of the Panay» (en anglès). International Journal of Naval History, 05-11-2018. Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ «The Panay Incident: Prelude to Pearl Harbor» (en anglès). United States Naval Institute Proceedings, 01-12-1967. [Consulta: 2 abril 2023].
# Bero

Bero és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Bero elegans (Steindachner, 1881)
* Bero zanclus (Snyder, 1911)

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1881. Ichthyologische Beiträge (X). Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 83 (1. Abth.): 179-219, Pls. 1-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Wilhelm Müller (músic)

Wilhelm Müller (Brunsvic, 1 de juny de 1834 - Nova York, 1897) fou un violoncel·lista alemany i professor de música.
Fill del violinista Carl Friedrich Müller, fou un dels quatre germans que van formar la segona generació del famós "Müller Brothers Quartet", que van actuar junts entre 1855 i 1873. També és conegut com a violoncel·lista del no menys famós "Joseph Joachim Quartet", en el qual va tocar el 1869-1879. El 1873-1876 va ensenyar a l'Escola Superior de Música de Berlín, on entre els seus estudiants hi havia, en particular, Robert Hausmann (immediatament després de la marxa de Müller, el va substituir en el seu lloc de professor, i tres anys més tard - al "Joachim Quartet)", Leo Schulz, Eugen Sandow.
Des de 1879, va viure i treballar a Nova York, on la seva primera actuació va provocar una crítica entusiasta del New York Times.

## Referències

* ↑ https://www.nytimes.com/1879/05/27/archives/amusements-herr-wilhelm-mullers-matinee-musical-notes.html/The New York Times, May 27, 1879.
# Casa al carrer Sant Josep, 3 (Figueres)

L'edifici situat al Carrer Sant Josep, 3 és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres situat al nucli antic de la ciutat, de planta baixa, dos pisos i golfes amb coberta terrassada.

## Descripció

Aquesta casa ha estat rehabilitada recentment, i els baixos habilitats com a perruqueria. Tot i la rehabilitació s'han conservat els elements més destacats, com les mènsules que suporten els balcons del primer i segon pis, així com les del voladís. Les obertures dels dos primers pisos no són originals però sí les columnes de les obertures de la planta golfes, amb un capitell molt marcat. Els balcons del primer i segon pis, són de ferro forjat, i el del primer pis té una decoració vegetal al centre, amb una flor de llis, i amb les inicials J-C.

## Referències

* ↑ «Carrer Sant Josep, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Argyrosomus

Argyrosomus és un gènere de peixos de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Són peixos grossos, essent Argyrosomus regius el que ateny la major mida amb 230 cm de longitud.

## Taxonomia

* Argyrosomus amoyensis (Bleeker, 1863)
* Argyrosomus beccus (Sasaki, 1994)
* Argyrosomus coronus (Griffiths & Heemstra, 1995)
* Argyrosomus heinii (Steindachner, 1902)
* Argyrosomus hololepidotus (Lacépède, 1801)
* Argyrosomus inodorus (Griffiths & Heemstra, 1995)
* Argyrosomus japonicus (Temminck & Schlegel, 1843)
* Argyrosomus regius (Asso, 1801)
* Argyrosomus thorpei (Smith, 1977)

## Observacions

Són un trofeu cobejat entre els pescadors esportius.

## Referències

* ↑ De la Pylaie, 1835. Recherches, en France, sur les poissons de l'Océan, pendant les années 1832 et 1833. A: Mem. Congr. Sci. France, 2nd Sess., Poitiers, 1834. Rouen. Recherches France. 524-534.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1863. Description de quelques espèces de poissons, nouvelles ou peu connues de Chine, envoyées au Musée de Leide par M.- G. Schlegel. Neder. Tijdschr. Dierk. v. 1: 135-150.
* ↑ Sasaki, K., 1994. Argyrosomus beccus, a new sciaenid from South Africa. Jpn. J. Ichthyol. v. 41 (núm. 1): 35-38.
* 1 2 Griffiths, M. H. & P. C. Heemstra. 1995. A contribution to the taxonomy of the marine fish genus Argyrosomus (Perciformes: Sciaenidae), with description of two new species from southern Africa. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 65: 1-40.
* ↑ Steindachner, F., 1902. Wissenschaftliche Ergebnisse der südarabischen Expedition in den Jahren 1898 bis 1899. Fische von Südarabien und Socotra. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 39 (núm. 24): 316-318.
* ↑ Lacépède, B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3: i-lxvi + 1-558, Pls. 1-34.
* ↑ Temminck, C. J. & H. Schlegel. 1843. Pisces, Fauna Japonica Parts 2-4: 21-72.
* ↑ Asso, I. de, 1801. Introducción á la ichthyología oriental de España. An. Cienc. Nat. Inst. José de Acosta, Madrid, v. 4 (núm. 10): 28-52, Pls. 34-35.
* ↑ Smith, M. M., 1977. A new species of Argyrosomus (Pisces, Sciaenidae) from Natal, South Africa. J. Zool. (Londres) v. 181 (núm. 4): 561-566.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Jordan, D. S. i B. W. Evermann, 1909: Descriptions of three new species of cisco, or lake herring (Argyrosomus), from the Great Lakes of America; with a note on the species of whitefish. Proceedings of the United States National Museum v. 36 (núm. 1662): 165-172.
* Milner, J. W., 1874: New species of Argyrosomus and Coregonus. Report of the United States Fish Commission for 1872-73: 86-89.
* Van der Bank, F. H. i C. Kirchner, 1997: Biochemical genetic markers to distinguish two sympatric and morphologically similar Namibian marine fish species, Argyrosomus coronus and Argyrosomus inodorus (Perciformes: Sciaenidae). Journal of African Zoology v. 111 (núm. 6): 441-448.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Ossiotr

L'Ossiotr - (rus) Осётр - és un riu de Rússia, afluent per la dreta de l'Okà, i pertanyent a la conca hidrogràfica del Volga.

## Geografia

El seu curs té una llargària de 228 km i ocupa una conca de 3.480 km². L'Ossiotr es glaça de novembre a la primera quinzena d'abril generalment. Neix al nord de l'óblast de Tula, no gaire lluny de Iasnogorsk i flueix sinuós per un paisatge agrícola cap a l'est. Al nord-est de Venkhov arriba a l'óblast de Moscou.
Després de travessar Serébrianie Prudí, arriba uns kilòmetres després a la frontera de l'óblast de Riazan. Aquí canvia la seva direcció al nord, marcant la frontera entre les dues óblasts, fins que 10 km al sud de Zaraisk entra completament a l'óblast de Moscou. El riu arriba a Zaraisk per l'oest. Discorre pel sud-est de l'óblast en direcció nord fins que conflueix amb l'Okà a uns 14 km per damunt de Kolomna.
# Incident del canal de Corfú

L'incident del Canal de Corfú es refereix a tres episodis separats en els quals es varen veure implicats vaixells de la Royal Navy al Canal de Corfú l'any 1946, i es considera un primer episodi de la Guerra freda. Durant el primer incident, vaixells britànics van ser atacats amb artilleria des de fortificacions albaneses. El segon incident es va produir quan vaixells de la Royal Navy van topar amb mines, i el tercer quan vaixells britànics van endegar tasques de neteja de mines al Canal de Corfú, però en aigües territorials albaneses, originant la protesta d'Albània a les Nacions Unides.
Aquesta sèrie d'incidents van donar lloc al Cas del Canal de Corfú, presentat pel Regne Unit contra la República Popular d'Albània al Tribunal Internacional de Justícia. A causa d'aquests incidents, en 1946 la Gran Bretanya va trencar les converses amb Albània per tal d'establir relacions diplomàtiques entre els dos països, que finalment es van restaurar el 1991.
# Berta Morena

Berta Morena (Mannheim, 27 de gener de 1878 - Rottach-Egern, 7 d'octubre de 1952) era una cantant d'òpera alemanya.
El cognom de naixement era Meyer, però el canvià pel de Morena. Va fer els estudis amb l'esposa del mestre de capella Hugo Röhr i la senyora de Sales, a Múnic. Fou cantant del Palau Reial de Baviera i prima donna de l'Òpera de Múnic. Actuà amb gran èxit a Rússia, Països Baixos i les principals ciutats d'Alemanya, passant més tard a Londres i Amèrica. Se li atorgà la medalla d'Anhalt.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 1376. (ISBN 84-239-4534-0)