OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Pons i Trabal

La Casa Pons i Trabal és un edifici modernista situat al carrer de Balmes, 81-81 bis de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectat el 1908 per l'arquitecte Joan Baptista Pons i Trabal per a si mateix.

## Descripció

Consta de planta baixa (desdoblada en entresol i semisoterrani) i cinc pisos, amb un terrat pla transitable. Té dues escales de veïns, cadascuna amb la seva entrada independent.
La composició de la façana s'estructura en tres eixos de dues obertures cadascun. Els dos primers eixos corresponen al núm. 81 i l'altre al 81 bis, tot trencant-se la simetria del conjunt pel balcó corregut de la planta principal, fora de l'eix central de la façana que emfatitza la porta d'entrada, també descentrada respecte de l'eix de simetria. La planta baixa té un tractament diferenciat, amb acabat de pedra mitjançat filades de carreus. Destaca la decoració vegetal dels muntants i les claus dels arcs de les portalades, que s'emmarquen dins dels paràmetres decoratius del període modernista en què es va construir l'edifici. Cal remarcar les finestres de l'entresol, amb esveltes columnes i vitralls de colors.
La resta de nivells s'obren a la façana a través de finestres ricament decorades amb motius vegetals que tenen continuïtat als balcons en voladís que es desenvolupen a tot el frontis. Els balcons del pis principal i del primer engloben dues obertures amb un mateix voladís, mentre que als dos nivells següents, cada finestra presenta un balcó independent. La solució del balcó doble es recupera al darrer pis, on les finestres adquireixen un major protagonisme. Destaca en aquest sentit la decoració de les llindes de les finestres (de pedra artificial) amb motius vegetals i florons de línies corbes que s'estén cap a la banda inferior del voladís del balcó i que dona així continuïtat i profusió a l'ornamentació. Aquesta decoració es completa amb les baranes de ferro curvilínies, on es disposen uns elements vegetals que s'entrellacen als barrots. El revestiment esgrafiat de la façana és un dels elements més característics de la finca. Un altre element interessant és el coronament, amb una cornisa mixtilínia que envolta a través de perfil corbs -a manera d'arqueries- les finestres del darrer pis. Es clou el conjunt amb pinacles florals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Dos edificis d'habitatges al carrer Balmes 81 81 B». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Juan Bautista Pons. Balmes 81. Construir una casa de semi-soterranis, entresòls i cinc pisos i tanca de precaució, en un solar». Q127 Eixample 11534/1908. AMCB, 04-03-1908.

## Enllaços externs

* «Casa Joan Baptista Pons». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Monuments de l'Eixample de Barcelona :
# Ocell apòstol

L'ocell apòstol (Struthidea cinerea) és una espècie d'ocell de moviments ràpids, de color gris o negre que fa uns 33 centímetres de llargada. És nadiu d'Austràlia, on passeja pels boscos, menjant insectes i buscant llavors per terra. A vegades, aquests ocells van en grups de 12 individus; és per aquesta raó per la qual van ser anomenats com els apòstols bíblics, els dotze seguidors principals de Jesucrist.

## Distribució i hàbitat

Es troba en zones interiors de l'est d'Austràlia, des del nord de Victòria i Austràlia Meridional, pel nord de Nova Gal·les del Sud i la zona centre fins al nord i oest de Queensland. Existeix també una població aïllada al Territori del Nord. Habita zones boscoses obertes, sense gaires arbres, especialment amb coníferes dels gèneres Callitris i Casuarina.$^{[2]}$

## Referències

* ↑ «Struthida cinerea (ocell apòstol)». Avibase. [Consulta: 30 desembre 2018].

## Bibliografia

* BirdLife International (2012). "Struthidea cinerea". Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Version 2013.2. International Union for Conservation of Nature. Retrieved 26 November 2013
* Slater, Peter (1974). A Field Guide to Australian Birds:Non-passerines. Adelaide: Rigby. p. 116. ISBN 0-85179-813-6.
# Bryconamericus ichoensis

Bryconamericus ichoensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,4 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 32-34.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Atrato.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Román-Valencia, C. 2000. Tres nuevas especies de Bryconamericus (Ostariophysi: Characidae) de Colombia y diagnóstico del género. Rev. Biol. Trop. v. 48 (núm. 2/3): 449-464.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Gepeta

Can Gepeta és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per diferents edificacions al llarg del temps. El nucli originari (núm. 27) és de 1607, segons data a la llinda planera de la porta, amb relleu en creu dins una orla típica. La façana lateral té finestres goticitzants.
Al costat del nucli es forma una ampliació amb una porta semidovellada datada el 1719 i un balcó a sobre, d'obertura ampliada, biforada i sense mainell.
Al costat, i continuant l'ampliació, la núm. 23 presenta porta de llinda planera amb motiu goticitzant i un balcó al damunt. El conjunt és de planta baixa i un pis. Els teulats presenten diferents vessants. Al costat dret es conserva una senzilla pallissa.

## Història

Per llindes datades: 1607-1719

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Gepeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Òcul

Un òcul (del llatí oculus, 'ull') és una obertura central a la part superior d'una cúpula. En arquitectura designa també una obertura o finestra de forma circular o ovalada, i sol ser sinònim d'ull de bou. La seva funció és la de proporcionar il·luminació. També pot usar-se de forma exclusivament decorativa. S'utilitza per definir l'obertura circular central existent a la cúpula del Panteó de Roma. En aquest cas la seva funció era alleugerir el pes de la cúpula i alhora deixar entrar l'aire i la llum. Les finestres circulars també es troben en basíliques i esglésies cristianes. En l'art romànic s'utilitzava per fer entrar una mica de llum per les parets tan gruixudes.
En arqueologia, amb aquest nom es coneixen determinats motius geomètrics trobats a l'art prehistòric de l'Europa occidental. Sol referir-se a un parell de marques circulars o espirals que se solen interpretar com a ulls. Apareixen en ceràmiques, estàtues i megàlits. Poden representar la mirada d'un déu o una deessa i va ser un element especialment comú durant el període Neolític.

## Tipus

* S'utilitza per definir la obertura circular central existent a la cúpula de l' Panteó de Roma. En aquest cas la seva funció era alleugerir el pes de la cúpula al mateix temps que deixava entrar l'aire i la llum.
* Els òculs també es troben en els timpans de les basíliques i esglésies cristianes o, quan es tracta del gòtic es denomina rosassa.
* Al òculs ovalats o circulars de l'arquitectura del segle XVI se'ls sol denominar ulls de bou.
* El òculs circulars en les golfes del edificis han estat una característica de l'arquitectura clàssica francesa del segle XVII .
* També hi ha òculs o ulls de bou, emprats per raons estructurals, com finestretes de vaixells i avions.
* En arqueologia, òcul és el nom que es dona a determinats motius geomètrics trobats en el art prehistòric de l'Europa occidental. Sol referir-se a un parell de marques circulars o espirals que se solen interpretar com ulls. Apareixen en ceràmiques, estàtues i megàlits. Poden representar la mirada d'un déu o deessa i va ser especialment comú durant el període Neolític .

## Galeria

* Òcul perforat al sostre d'inspiració safàvida del Hasht Behesht, palau d'Isfahan (Iran)
* Òcul lobulat que adorna la base d'una cúpula de la Gran Mesquita de Kairuan (Tunísia)
* Òcul del pavelló del Dôme, a Richelieu (França)
* Cubell de l'Edat de Bronze trobat a Los Millares (Andalusia), amb dos òculs neolítics

## Vegeu també

* Llanterna
* Rosassa
* Ull de bou

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.128. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ Léxico de arte. Madrid - España: Akal, 1990, p. 148. ISBN 978-84-460-0924-5 [Consulta: 7 juny 2015].
# Corydoras sychri

Corydoras sychri és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú (Departament de Loreto).

## Referències

* 1 2 «Corydoras sychri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Weitzman, S. H. 1960. Figures and description of four South American catfishes of the genus Corydoras, including two new species. Stanford Ichthyol. Bull. v. 7 (núm. 4): 140-154.
# Ocell de tempesta menut

L'ocell de tempesta menut (Hydrobates microsoma) és una espècie d'ocell de la família dels hidrobàtids (Hydrobatidae), d'hàbis pelàgics que cria a esquerdes o entre roques d'illes properes a la Baixa Califòrnia i es dispersa pel Pacífic a la llarga de la costa americana, des del sud de Califòrnia fins a Equador.
# Bryconamericus ikaa

Bryconamericus ikaa és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Iguaçú (Argentina).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Casciotta, J. R., A. E. Almirón & M. M. de las M. Azpelicueta. 2004. Bryconamericus ikaa, a new species from tributaries of the río Iguazú in Argentina (Characiformes, Characidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 15 (núm. 1): 61-66.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Grassot

Can Grassot és un edifici del municipi de Lloret de Mar (Selva) declarat bé cultural d'interès nacional. Can Grassot es tracta d'una torre de planta quadrada, que consta de planta baixa i dos pisos superiors i que està coberta amb una teulada plana. Està ubicada al costat dret del carrer Josep Maria Coll i Rodes.

## Descripció

La planta baixa està arrebossada i pintada i consta d'un portal rectangular, d'accés, equipat amb llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats de pedra sorrenca. Al costat dret del portal, trobem una inscripció sobre plaques quadrangulars de ceràmica que diu així: "ANTIGA TORRE DE DEFENSA DEL POBLE". Per la seva banda, tant el primer com el segon pis no han estat arrebossats sinó que s'ha deixat a la vista tota la composició interna a base de pedres i còdols sense desbastar i treballar lligats amb morter de calç.
En el primer pis trobem una finestra quadrangular equipada amb llinda monolítica i muntants de pedra sorrenca. En el segon pis trobem una finestra gòtica d'arc conopial. L'austeritat i senzillesa aparent la trenca el relleu del cap al·lat - segurament un querubí-, el qual està ubicat immediatament sota l'arc conopial. A l'actual teulada hi ha una refecció de les parets feta amb maó massís possiblement al segle xix o principis del segle xx. En ambdós extrems de la façana s'aprecien els blocs cantoners de pedra.
Originalment, seria un edifici exempt i de major alçada el qual faria les funcions de vigilància de la costa davant de possibles atacs de la pirateria. El fet que s'hagi reconvertit en habitatge particular i que hagi quedat engolida pel nucli urbà n'ha desfigurat tant la fesomia interna com externa, tot i que la primitiva torre encara s'hi pot arribar a reconèixer.
Comparant fotografies antigues, com ara la de la fitxa del Servei de Patrimoni núm. 2.061 del 1989, amb actuals ràpidament ens adonem que l'edifici segueix absolutament igual, sense haver patit o experimentat cap canvi dràctic o significatiu a nivell estructural, formal o compositiu. L'únic tret a destacar és que la façana ha estat desproveïda del gran entramat de cables i fils elèctrics, conformant un enterenyinat. D'aquesta manera la façana se'ns presenta completament nítida i sense cap element que la desfiguri i distorsioni.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Grassot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Òliba de Manus

L'òliba de Manus (Tyto manusi; syn: Tyto novaehollandiae manusi) és un ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae). Habita les selves de l'illa de Manus, a les illes de l'Almirallat.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie de l'òliba australiana (Tyto novaehollandiae)

## Referències

* ↑ «Òliba de Manus». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 247. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ del Hoyo, Josep; Nigel, J. HBW and BirdLife. International illustrated checklist of the birds of the world. Barcelona, Spain: Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1.
# Fàbrica la Blava

La Fàbrica la Blava, anomenada també Fàbrica Tecla Sala, o senzillament La Blava, és un conjunt d'edificis inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i actualment en desús. És coneguda pel fet d'haver-hi treballat el poeta Miquel Martí i Pol. El nom ve del color dels bastiments de les portes i finestres, de color blau.

## Història

Entre 1764 i 1789 hi va haver un fort increment d'implantació de fàbriques tèxtils a Roda de Ter, que augmentà durant 1825-50 i continuà durant el segle xx. Les indústries instal·lades prop del riu Ter canviaren el paisatge i l'economia de la població.
El 1898, Pau Sala llogà Can Portavella, on ja treballava des del 1892. A la seva mort el 1909, la seva neboda Tecla Sala i Miralpeix, casada amb Joan Riera i Sala, va heretar la fàbrica, i el 1925, el creixement de l'empresa va motivar-ne el trasllat al nou edifici.
El 1940 es va inundar a causa d'un aiguat molt important, però va tornar a funcionar. A finals dels 1970 va passar a mans del grup Castells. L'any 1978 es va aplicar el primer pla de reestructuració i es va quedar amb 150 treballadors dels prop de 400 que tenia. L'any 1979 passa a mans d'Hilaturas Gossypium SA, juntament amb el Dolcet de Manlleu. Els anys 1985-1986 s'hi va fer un pla de reconversió, i l'any 1991 tenia 130 treballadors. El 1999 va cessar la producció, i el 2006, l'Ajuntament va adquirir la fàbrica.
El 23 de maig de 2007 s'hi va declarar un incendi important que va afectar la primera planta i la coberta. Abans de l'incendi hi havia el projecte de convertir l'antiga fàbrica en un equipament cultural.
Durant 20 anys, el poeta Miquel Martí i Pol hi va treballar com a escrivent en el departament d'administració, fins que l'esclerosi múltiple el va obligar a retirar-se. L'experiència del treball des del punt de vista de l'obrer es troba a la base de la temàtica de la seva poesia, i més especialment en el cas del poemari La fàbrica (1972).

## Descripció

El conjunt està format per la fàbrica, els jardins i els habitatges dels treballadors. Les naus estan orientades en la direcció del riu i relacionades entre elles. En destaquen dues de planta rectangular, cobertes a quatre aigües i amb les façanes organitzades a partir de la successió de mòduls verticals idèntics, formats per dues finestres a la planta baixa i dues al primer pis; aquestes són de secció rectangular amb ampit, dividides en diverses caselles amb els remitjos pintats de blau. També destaquen dos cossos de planta quadrada, de planta baixa i dos pisos, coberts a quatre aigües, amb finestres d'arc de mig punt i una xemeneia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Fàbrica la Blava». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «mNACTEC » Tecla Sala “La Blava”». mnactec.cat. Arxivat de l'original el 2016-12-29.
* 1 2 «La Blava». Consorci del Ter.
* ↑ «Es crema la fàbrica la Blava de Roda de Ter». Vilaweb, 24-05-2007.

## Vegeu també

* Centre Cultural Metropolità Tecla Sala
* Casal Sant Jordi (Barcelona)
# Corydoras tukano

Corydoras tukano és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras tukano» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Britto, M. R. & F. C. T. Lima. 2003. Corydoras tukano, a new species of corydoradine catfish from the rio Tiquié, upper rio Negro basin, Brazil (Ostariophysi: Siluriformes: Callichthyidae). Neotropical Ichthyol. v. 1 (núm. 2): 83-91.
# Casa Rafael Galceran

La casa Rafael Galceran és un edifici situat a la cantonada dels carrers dels Tallers i de les Sitges del Raval de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1851, Rafael Galceran en va encarregar el projecte al mestre d'obres Josep Calçada.

## Descripció

Consta d'una planta baixa comercial molt alta i quatre plantes d'habitatges plurifamiliars, en una parcel·la amb un vèrtex molt agut, de manera que la cantonada també ho és.
Les dues façanes són molt similars i compten amb patrons repetitius en tota la seva extensió. La planta baixa comercial s'estructura en diferents arcs de mig punt amb un aparell de pedra regular de mida gran. Al primer pis es reprodueixen tres obertures al carrer dels Tallers i quatre al carrer de les Sitges, totes elles de mida gran i unides per una balconada correguda. L'aparell de forja de la balconada és elaborat amb temes geomètrics. Les plantes segona i tercera compten amb un balcó molt similar per cada finestral, mentre que a la quarta, les obertures són una mica menors i els balcons quasi no tenen desenvolupament exterior. L'immoble està coronat per una cornisa d'escassa extensió.
El tret més definitori d'aquest edifici és la seva ornamentació. Amplis plafons verticals de terra cuita uneixen tot l'immoble. Les temàtiques més habituals són les grans formacions vegetals, sobretot foliàcies. També hi ha sanefes, serrells, grotescos i sobretot crida l'atenció la presència de figures femenines amb ales de papallona, situades a l'altura de la segona planta. Cirici les interpreta com a ballarines contemporànies i que, segons ell, foren realitzades pel mateix taller que dotà d'anàloga decoració la casa núm. 10 del carrer de l'Hospital (vegeu casa Pau Ginestà).
Els motius de la darrera planta estan aïllats de la resta, separats per una fina cornisa. La seva tipologia però, és similar a la de la resta de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Habitatge al carrer Tallers, 11». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 538 bis C (1851).
* ↑ «Arxiu RACBASJ, 26.10». Relació documental dels projectes conservats a l'arxiu de l'Acadèmia. 1850-1890. Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi, 1851. Arxivat de l'original el 2017-03-13 [Consulta: 30 octubre 2022].

## Enllaços externs

* «Casa Rafael Galceran». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.