OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'oli de la vida

L'oli de la vida (títol original en anglès: Lorenzo's Oil) és una pel·lícula dramàtica de 1992 dirigida per George Miller. Està basada en la verdadera història d'Augusto i Michaela Odone, dos pares en una lluita acarnissada per buscar un tractament per al seu fill Lorenzo, afectat d'adrenoleucodistròfia (ALD). Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Incapaços de trobar un metge que pugui tractar l'estranya malaltia del seu fill, una parella es dedica a buscar el seu propi tractament.
Any 1984: Augusto i Michaela Odone s'assabenten que el seu fill de cinc anys, Lorenzo, està afectat d'una malaltia genètica considerada incurable, l'adrenoleucodistròfia (ALD); una estranya malaltia que provoca el deteriorament progressiu i irreversible del sistema nerviós. Considerada una malaltia minoritària en el món mèdic i científic, els Odone lluitaran perquè els científics i experts els ajudin a tractar el seu fill. Serà precisament gràcies a la seva intervenció i als diferents simposis que organitzaran que acabaran descobrint el remei capaç de salvar-lo, el famós «oli de Lorenzo».

## Repartiment

* Nick Nolte: Augusto Odone
* Susan Sarandon: Michaela Odone
* Zack O'Malley Greenburg: Lorenzo Odone
* Peter Ustinov: Prof. Gus Nikolais
* Kathleen Wilhoite: Deirdre Murphy
* Gerry Bamman: Dr. Judalon
* Margo Martindale: Wendy Gimble
* James Rebhorn: Ellard Muscatine
* Ann Hearn: Loretta Muscatine
* Maduka Steady: Omuori
* Mary Wakio: ensenyant a les Comores
* Don Suddaby en el seu propi paper
* Colin Ward: Jake Gimble
* LaTanya Richardson: la infermera Ruth
* Jennifer Dundas: la infermera Nancy Jo
* William Cameron: Pellerman
* Eddie Murphy: cameo de l'actor afroamericà en el paper del company de treball de Joe
* Laura Linney: la jove professora

## Al voltant de la pel·lícula

* Primer paper al cinema de Laura Linney (The Truman Show, Love Actually)
* Lorenzo Odone va morir als 30 anys el 30 de maig de 2008.

## Enllaços externs

* Lorenzo's Oil: a Teaching Tool Arxivat 2007-12-11 a Wayback Machine. (anglès)
* The Myelin Project (anglès)

## Referències

* 1 2 Títol en català a Ésadir
# Calces (arcaisme)

Les calces són una peça de vestir ajustada al cos que cobreix de la cintura fins a la part superior dels turmells. A l'origen reservades a la vestimenta masculina, han evolucionat en diversos tipus de pantalons o calçons llargs per a tots dos sexes i són molt habituals en activitats atlètiques. Poden considerar-se el precedent, en la indumentària, dels calçons, els calçotets i les calces.

## Història

En el Renaixement, les calces eren una peça de vestir masculina que cobria de la cintura fins als peus. Habitualment tenia dues peces separades, una per a cada cama, que s'unien mitjançant un cordó passat per orificis o traus que hi havia en totes dues parts.
Del seu nom han derivat els noms de moltes de les peces emprades per a aquesta part del cos, calçons, calçotets, mitjons, mitges (de mitges calces) o calcer. El equivalent en anglès seria panti.
Una comèdia de Tirso de Molina es diu Don Gil de las calzas verdes.

## Tipus de calces

* A la martingala. Les que tenien una corretja que passava per l'entrecuix i se subjectaven per davant i per darrere.
* A la polonesa. Les de ratlles transversals.
* A la sevillana. Espècie de bragues amples subjectes a la cintura.
* Vermelles. Color de les calces reservat als nobles al segle xiv.
* D'estrep. Les que portaven tires de cuir, sobre les costures exteriors.
* Leotards.
* Italianes. Llistades de dos colors, s'estacaven amb ferrets a la cintura.

## Vegeu també

* Braccae
* Calçó
* Bragueta

## Referències

* ↑ «Calces (arcaisme)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ excalibur-dauphine: Le_costume_au_Moyen_Age
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 53.

## Bibliografia

* Leguina, Enrique de. «Glosario de voces de armería por Enrique de Leguina, Barón de la Vega de Hoz». CVC: Cervantes Virtual. [Consulta: 12 febrer 2016].
* Sáez Piñuela, María José «La moda en la Corte de Felipe II». Instituto de Estudio Madrileños (cuadernillo) [Madrid], 1962.
* de Sousa Congosto, Francisco. AKAL. Introducción a la historia de la indumentaria en España. Madrid: Itsmo, 2007. ISBN 978-84-7090-429-5 [Consulta: 4 juny 2015].
* Varios Autores. Moda. Historia y estilos. DK Versión española deleatur, S.L., 2013. ISBN 978-1-4093-4180-2.
Viccionari
# Haworthia heidelbergensis var. scabra

Haworthia heidelbergensis var. scabra és una varietat de Haworthia heidelbergensis del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia heidelbergensis var. scabra és una varietat més petita de Haworthia heidelbergensis fins a 3 cm d'alçada. Les fulles solen tenir un color verd molt fosc; són suberectes, lleugerament escabrides. Aquesta varietat és més fàcil de cultivar i aviat forma fillols.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, i la seva àrea de distribució és força gran i és molt més freqüent que la var. heidelbergensis. Creix des de l'àrea de Drew al nord fins a l'àrea de Potberg al sud. A l'àrea de Drew, es creix conjuntament (i s'integra) amb maraisii, de vegades no és fàcil distingir quina és quina. H. heidelbergensis var. scabra hauria de tenir fulles erectes de color verd més clar amb zones finals més translúcides i molt sovint forma grups més grans. A l'àrea de Bonnievale s'integra amb meiringii. A l'àrea de Potberg al riu Lower Breede està creixent una estranya forma de maraisii-heidelbergensis var. scabra-floribunda que va ser ser descrita per Hayashi com henda.
En el seu hàbitat són molt més difícils de trobar, creixen ben amagades entre molses i líquens.

## Taxonomia

Haworthia heidelbergensis var. scabra va ser descrita per M.B.Bayer i publicat a Haworthia Revisited: 82, a l'any 1999.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
heidelbergensis: epítet geogràfic que fa referència al lloc on es va trobar per primera vegada a Heidelberg.
var. scabra: epítet llatí que significa "aspre, escabrós".

### Sinonímia

* Haworthia scabrida Breuer, Gen. Haworthia 1: 8 (2010).
* Haworthia mirabilis var. scabra (M.B.Bayer) M.B.Bayer, Haworthia Update 7(4): 35 (2012).
* Haworthia rossouwii var. scabra (M.B.Bayer) Breuer, Alsterworthia Int. 16(2): 6 (2016).

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia heidelbergensis var. scabra M.B.Bayer» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ «Haworthia heidelbergensis var. scabra» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2022-04-11. [Consulta: 11 abril 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ «Haworthia heidelbergensis» (en anglès). All you want to know about Haworthia, Hasteria & Astroloba. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ «Haworthia heidelbergensis var. scabra» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2022-04-11. [Consulta: 11 abril 2022].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia heidelbergensis var. scabra
# Carl Stiehl

Carl Johann Christian Stiehl (Lübeck, 12 de juliol de 1826 - la mateixa ciutat el 2 de desembre de 1911) fou un bibliotecari, oboista i pedagog musical alemany. Ell junt amb el seu germà Heinrich foren deixebles del seu pare, distingit organista d'aquella ciutat.
Des de 1848 fins a 1858 desenvolupà les funcions d'organista a Jever i de 1858 a 1877 les de director de la música del gran duc d'Eutin, encarregant-se el 1878 de la direcció de la Societat de Música i de la Singakademie de Lubeck, així com de la crítica musical de la Gaceta de Lubeck.
Publicà: Zur Geschichte an der Instrumentalmusik in Lübeck (1885); Die Organisten an der St. Marienkirche u. die Abendmusiken zu Lübeck (1886); Lübeckisches Tonkünstlerlexicon (1887); Musikgeschichte der Stadt Lübeck (1891), i Geschichte des Theaters in Lübeck (1902).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1158 (ISBN 84 239-4556-1)
# Calcíope (filla d'Eurípil)

Segons la mitologia grega, Calcíope (en grec antic Χαλκιόπη) fou el nom d'una filla d'Eurípil, rei de l'illa de Cos. S'uní a Heracles i va ser mare de Tèssal. Els fills d'aquest, Fidip i Àntif, van donar nom a Tessàlia a partir del nom del seu pare.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 83. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 40. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Stane Derganc

Stane Derganc (Ljubljana, 23 d'abril de 1893 - Ankaran, 9 d'agost de 1981) va ser un gimnasta artístic eslovè que va competir sota bandera iugoslava durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà les nou proves del programa de gimnàstica. Destaquen una quarta posició en el concurs complet equips, una cinquena en salt sobre cavall lateral i una sisena en cavall amb arcs, mentre en les altres proves finalitzà en posicions més endarrerides. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, disputà les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de bronze en les competicions del concurs complet per equips i salt sobre cavall.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del Món de gimnàstica artística, dues de plata i una de bronze.

## Referències

* ↑ «Stane Derganc Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 21 febrer 2019].
* ↑ «Men´s World Champions, all-around» (en anglès). gymmedia.com. [Consulta: 11 setembre 2012].
* ↑ «Men's and Women's World Championships Results» (en anglès). usagym.org. Arxivat de l'original el 20 de març 2014. [Consulta: 11 setembre 2012].
# Carl Stoer

Carl Stoer (Stolberg, 29 de juny de 1814 - Weimar, 17 de gener de 1889) fou un compositor alemany.
Fou deixeble de Götze i Lobe, el 1827 fou nomenat músic de la cort a Weimar i el 1857 mestre de capella de la mateixa cort, càrrec que tingué d'abandonar a causa d'una oftàlmia. La seva obra més important és Das Lied vom der Glocke quadres simfònics. També va compondre l'òpera Die Flucht que fou estrenada a Weimar el 1843.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1196(ISBN 84 239-4557-X)
# Democrazia Europea

Democrazia Europea (DE) fou un partit polític italià d'inspiració catòlica, centrista, fundat l'11 de febrer de 2001 per Sergio D'Antoni, secretari general de la CISL sobre el model de la DCI amb l'objectiu d'assolir un tercer pol entre Casa de les Llibertats i l'Ulivo. Sorgí de la unió entre:
* Alguns dimitits i fugits del PPI (l'ex ministre Ortensio Zecchino)
* Grups propers a Giulio Andreotti
* Moviment Autonomistes per Europa (Vito Gnutti i Domenico Comino), escindits de la Lliga Nord
* Neodemocristians provinents del Moviment pel Renaixement de la Democràcia Cristiana, per Flaminio Piccoli, com Angelo Sandri.
Al Senat es constituí en grup parlamentari propi amb el seu nom, amb 4 del PPI (Andreotti i Zecchino) i 6 d'APE. Rep el suport de l'expresident del Senat Carlo Scognamiglio Pasini i l'empresari Pippo Baudo.
A les eleccions legislatives italianes de 2001 es presentà i va assolir 3,5% (1.310.119 vots) a la Cambra Majoritaria, 2,4% a la proporcional i el 3,2% (1.066.908 vots) al Senat, obté 2 senadors (Campània i Sicília) i cap diputat. El partit té vida breu. El 6 de desembre de 2002 participà en la fundació d'UDC, adherida a la Casa de les Llibertats i part integrant del govern de Berlusconi.
El 2004 D'Antonio deixà la UDC de cara a les eleccions europees de 2004 per participar en Uniti nell'Uliivo i després a La Margherita; finalment fou diputat l'Ulivo a les eleccions supletòries de 2004. Els dos senadors del partit, però, no el seguiren i continuaren dins UDC. Per la seva banda, Andreotti i Colombo tampoc s'integraren dins UDC i es mantingueren dins el grup mixt.

## Bibliografia

* Igino Giordani, Alcide De Gasperi il ricostruttore, Roma, Edizioni Cinque Lune, 1955.
* Giulio Andreotti, De Gasperi e il suo tempo, Milano, Mondadori, 1956.
* Pietro Scoppola, La proposta politica di De Gasperi, Bologna, Il Mulino, 1977.
* Nico Perrone, De Gasperi e l'America, Palermo, Sellerio, 1995, ISBN 8-83891-110-X.
* Agostino Giovagnoli, Il partito italiano: la Democrazia Cristiana dal 1942 al 1994, Bari, Laterza, 1996.
* Nico Perrone, Il segno della DC, Bari, Dedalo, 2002, ISBN 88-220-6253-1.
* Giovanni Sale, De Gasperi gli USA e il Vaticano - All'inizio della guerra fredda, Milano, Jaca Book, 2005.
# Paleoríctids

Els paleoríctids (Palaeoryctidae, ('excavador antic', del grec: ὀρύκτης, oryctes) són una família de mamífers euteris extints i relativament poc especialitzats, que visqueren a Nord-amèrica a finals del Cretaci i formaren part de la primera radiació evolutiva placentària juntament amb altres mamífers primerencs com els leptíctids.

## Descripció

Gràcies a un crani gairebé complet del gènere Palaeoryctes trobat a Nou Mèxic, se sap que els paleoríctids eren petits insectívors semblants a musaranyes, amb un musell allargat semblant al dels leptíctids. Tanmateix i a diferència d'aquests últims, se sap ben poc sobre l'anatomia postcranial dels paleoríctids (és a dir, la resta del cos sense el crani).
Mentre que els leptíctids no duraren gaire, sembla que els paleoríctids foren els avantpassats d'espècies de l'Eocè. Tot i que la seva morfologia dental encara suggereix una dieta majoritàriament insectívora, en certa manera també s'acosta a la de carnívors de l'Eocè com ara els creodonts.

## Taxonomia

Els paleoríctids foren assignats originalment al grup actualment abandonat dels insectívors per Sloan i Van Valen (1965) i més recentment als euteris per Scott et al. (2002). Els grups germans inclouen els kennalèstids, nanocúrids, pantolèstids i zalambdalèstids.

## Referències

* Maoteri
* 1 2 «Palaeoryctidae». The Paleobiology Database. [Consulta: gener 2010].
* 1 2 3 Augustí 2002, p. 5

## Bibliografia

* Agustí, Jordi; Antón, Mauricio. Mammoths, Sabertooths, and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe. Nova York: Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.

## Enllaços externs

* «Family: Palaeoryctidae: Occurrence overview». GDIF. [Consulta: gener 2010].
* «†Palaeoryctidae». Mikko's Phylogeny Archive. [Consulta: gener 2010].
# Carles Parés i Marsans

Carles Parés i Marsans (Badalona, 1850 - 22 de gener de 1918) va ser un metge i polític català.
Fill del cirurgià badaloní Francesc de Paula Parés i Ferreras, i membre d'una nissaga mèdica iniciada pel seu avi, Francesc, natural de Sant Quirze de Besora. Va distingir-se com a metge, elogiat especialment en moments d'epidèmia a la ciutat. El 1910 fou un dels metges fundadors del Cos Mèdic de Badalona.
Membre del Partit Liberal Fusionista, va ser regidor diverses vegades a l'Ajuntament de Badalona, ocupant l'alcaldia de la vila entre l'1 de gener de 1890 i el 6 de juliol de 1891. El 1899 es presentà les eleccions com a oposició al conservador Joaquim Palay i Jaurés, però els fets ocorregut l'1 de juliol a la porta de l'Ajuntament l'obligaren a atendre els ferits i això impedí que prengués possessió com a regidor.

## Referències

* ↑ «esquela de Carlos Parés Marsans». La Vanguardia, 23-01-1918, pàg. 1.
* ↑ «Carles Parés i Guillèn» (en castellà). Galeria de metges catalans. Col·legi de Metges de Barcelona. [Consulta: 28 agost 2022].
* ↑ Palacio Serra, Francesc «Pere Vehils, un alcalde en temps convulsos». Carrer dels Arbres, núm. 6, 2021, pàg. 79.
* 1 2 Abras Pou, 1998, p. 77-78.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
# Fujiwara no Sanekane

Fujiwara no Sanekane (Kurodo (Camarlenc)) (藤原実兼 (蔵人) (1085 - 29 d'abril de 1112), va ser un conservador de la Cort Imperial i compositor de poemes xinesos a prop del final del període Heian.

## Biografia

Pertanyia a la línia Fujiwara no Sadatsugu, la Casa del Sud del clan Fujiwara i era el segon fill de Fujiwara no Suetsuna. La seva mare era filla de Wakasa no kuni no kami (governador de la província de Wakasa) Fujiwara no Michimune. Va ser el pare biològic de Shinzei (Fujiwara no Michinori) que va tenir les regnes del poder com a In no Kinshin (el cortesà de l'emperador retirat) durant el període insei (durant un període governat per un emperador retirat).
Va començar a servir l'emperador Toba abans de pujar al tron i va permetre l'accés a Togu (el palau del príncep hereu) el 1103. A més, quan l'emperador va pujar al tron, va ser ascendit a kurodo el 1108 quan era shinshi (estudiant de Daigaku que va aprovar una prova oficial de nomenament). Era famós pels seus amplis coneixements tot i que era jove i la seva poesia xinesa i el waka (un poema tradicional japonès de trenta-una síl·labes) s'inclouen a "Honchomudaishi" (una col·lecció de poemes xinesos), "Choya gunsai" (Escriptures oficials i no oficials col·leccionades), "Wakankensakushu", "Tekkinsakushu", "Tekkinsho-Shopanesho" i "Enciclopedia de Japonesa". Japó), etc. També es diu que va gravar "Godansho" (les Converses Oe, amb anècdotes i xafarderies), un recull de converses amb el seu mentor, Chunagon (viceconseller d'estat) OE no Masafusa.
Tot i que prometia, va morir sobtadament a Kurododokoro (l'oficina del camarlenc) als 28 anys. Com que la seva mort va ser tan sobtada, es va estendre el rumor que el van matar. Com a resultat, el seu únic fill Michinori va ser adoptat per Takashina no Tsunetoshi.

## Fonts

* A. C. Yu — Generat a partir del corpus bilingüe japonès-anglès dels articles de Kyoto de la Viquipèdia, traduït per l'Institut Nacional de Tecnologia de la Informació i les Comunicacions (NICT) a partir de frases japoneses a la Viquipèdia, utilitzades sota CC BY-SA. https://www.japanesewiki.com/person/FUJIWARA%20no%20Sanekane%20(Kurodo%20(Chamberlain)).html
# L'altre amor

L'altre amor (títol original: The Other Love) és una pel·lícula romàntica de cinema negre estatunidenca de 1947 dirigida per André De Toth i protagonitzada per Barbara Stanwyck, David Niven i Richard Conte. Escrita per Ladislas Fodor i Harry Brown, basada en una història d'Erich Maria Remarque, la pel·lícula tracta sobre una concertista de piano que és enviada a un sanatori a Suïssa per tractar una greu malaltia pulmonar. Està doblada al català.

## Argument

Sense saber que la seva malaltia és terminal, la concertista Karen Duncan es registra en un sanatori de Suïssa sota la cura del doctor Tony Stanton, la manera severa del qual no li agrada a la Karen. Un dia ella i una altra pacient, Celestine Miller, gaudeixen d'un dia lluny de la clínica i d'una nit a la ciutat, malgrat els consells del seu metge.
El corredor d'automòbils Paul Clermont es presenta a la Karen i la convida a Montecarlo. Encara que se sent atreta pel seu metge, l'aparent falta d'interès de Tony en qualsevol cosa que no sigui la seva salut fa que Karen accepti la invitació d'en Paul. Juga, fuma i beu, després torna al sanatori per descobrir que la Celestine ha mort.
Aterrada pel pànic, el primer impuls de la Karen és seguir les ordres del seu metge per abstenir-se d'esforçar-se. Ella desobeeix, torna a marxar amb en Paul i posa en perill el seu benestar. Només a l'últim moment possible torna al costat d'en Tony, on aquest li proposa matrimoni i observa amb atenció com el seu futur junts penja d'un fil.

## Repartiment

* Barbara Stanwyck com Karen Duncan
* David Niven com Dr. Anthony Stanton
* Richard Conte com Paul Clermont
* Gilbert Roland com Croupier
* Joan Lorring com Celestine Miller
* Lenore Aubert com Yvonne Dupré
* Maria Palmer com Huberta
* Natalie Schafer com Dora Shelton

## Recepció

En la seva ressenya per al New York Times, Bosley Crowther va qualificar la pel·lícula de "un típic romanç artificial sobre el tema desgarrador de Camille ".

## Referències

* ↑ «L'altre amor». esadir.cat. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «The Other Love (1947)». , 15-05-1947 [Consulta: 8 març 2014].
# Centre de Tecnificació d'Alacant

El Centre de Tecnificació Esportiva d'Alacant, és una instal·lació esportiva que de la ciutat d'Alacant amb una àmplia activitat esportiva de la ciutat d'Alacant i les comarques del Sud. En ell entrenen habiutalment les escoles de tecnificació esportiva de la gva de les modalitats de Judo, Badminton i tenis taula, així com escoles esportives municipals i clubs de la localitat com el Fundació Lucentum i San Blas de Bàsquet o el Club de Bandminton d'Alacant entre d'altres.
A més, també compta amb instal·lacions preparades per albergar competicions i esdeveniments esportius d'alt nivell. El Centre de Tecnificació Esportiva d'Alacant, classificat pel Consell Superior d'Esports mitjançant la Resolució de 19 de març del 2001 (BOE núm. 130 de 31/05/01), posa a disposició de l'esport de competició tots els mitjans materials, humans, tècnics i científics a fi de que els esportistes puguen desenvolupar les seues potencialitats al màxim, aconseguint el més alt nivell esportiu, sempre des del punt de vista interdisciplinari i fomentant la formació integral dels esportistes d'elit. En l'actualitat disposa dels Serveis de Suport a l'Esportista per a esportistes d'eli
El pavelló, obra dels arquitectes Enric Miralles i Carme Pinós, va ser inaugurat l'any 1993, amb una capacitat de 5.696 espectadors. Durant el 2006 es van dur a terme obres de reforma i neteja de tot l'edifici per ser la subseu de l'Eurobasket. És un complex edifici que sorprèn per la seua estructura i les seues formes.
Situat junt altres recintes esportius importants a Alacant com l'Estadi José Rico Pérez o el Pavelló Pitiu Rochel, l'adreça del centre és al carrer Foguerer José Ramón Gilabert Davó, s/n, 03005.
A més de ser l'escenari d'alguns dels episodis més importants de la història del Club Bàsquet Lucentum (com per exemple la promoció d'ascens a l'ACB l'any 2009).
El Centre de Tecnificació va ser la seu de competicions com l'Eurobasket 2007 o el XVII Campionat Mundial de Gimnastica Rítmica celebrat l'any 1993.

## Referències

* ↑ «Centre de Tecnificació Esportiva d’Alacant: Projecte d'instal·lacions». aia.cat. [Consulta: 28 novembre 2021].
# Callichthys serralabium

Callichthys serralabium és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Orinoco i Negro a Veneçuela i el Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lehmann A., P. & R. E. Reis. 2004. Callichthys serralabium: a new species of neotropical catfish from the upper Orinoco and Negro rivers (Siluriformes: Callichthyidae). Copeia 2004 (núm. 2): 336-343.
* 1 2 3 «Callichthys serralabium» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Olmeca reflexa

L'Olmeca reflexa és una espècie de plantes de canyes de bambú gegant, del gènere Olmeca, de la família de les poaceae, ordre Poales, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta.
D'àmbit tropical, aquesta espècie de bambú de fruits carnosos es troba en els estats mexicans de Veracruz, Oaxaca i Chiapas. Creix entre els sis i els dotze metres d'alçada i fa uns dos centímetres de diàmetre. Les seves arrels poden engendrar nous troncs fins a vuit metres de distància de la planta mare.

## Referències

* ↑ «Open clumping habit - Bamboo Forum - GardenWeb».

## Enllaços externs

* L'olmeca reflexa a la GrassBase (anglès)