OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thermochrous succisa

Thermochrous succisa és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És endèmica de República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Funet - Thermochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Illa de Prokófiev

L'illa de Prokófiev (en rus: Остров Прокофьева; Óstrov Prokófieva) és una petita illa de les illes Xantar, al mar d'Okhotsk. Administrativament pertany al krai de Khabàrovsk, al Districte Federal de l'Extrem Orient de Rússia.

## Geografia

Té una longitud d'uns 7 km i amb una amplada que oscil·la entre els 4 i els 5 km, per una superfície de 29 km². La seva alçada màxima és de 638,2 msnm. Es troba a l'est de l'illa Bolshoy Shantar.

## Història

L'illa va ser descoberta l'any 1829 per l'hidrògraf rus Prokofi Kozmin i va rebre el nom del director de la Companyia Russo-Americana, Ivan Prokófiev. Entre 1855 i 1885 va ser freqüentada per baleners estatunidencs a la recerca de balenes de Groenlàndia. Forma part del Pac Nacional de les illes Xantar.

## Referències

* ↑ «Шантарские острова» (en rus). [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ «N-54». [Consulta: 22 setembre 2019].
* ↑ «Перенос порта». [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ Mary Frazier, of New Bedford, July 2, 1855, Nicholson Whaling Collection (NWC); Louisa, of New Bedford, July 4, 1858, NWC; Navy, of New Bedford, July 11, 1861, Kendall Whaling Museum (KWM); Sea Breeze, of New Bedford, Sept. 2, 1866, Old Dartmouth Historical Society; Mary and Helen II, of San Francisco, Aug. 9, Aug. 23, 1885, KWM.
* ↑ «Шантарские острова (национальный парк)» (en rus). [Consulta: 21 setembre 2019].
# Asterropteryx

Asterropteryx és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Asterropteryx atripes (Shibukawa & Suzuki, 2002)
* Asterropteryx bipunctata (Allen & Munday, 1995)
* Asterropteryx ensifera (Bleeker, 1874)
* Asterropteryx ovata (Shibukawa & Suzuki, 2007)
* Asterropteryx semipunctata (Rüppell, 1830)
* Asterropteryx senoui (Shibukawa & Suzuki, 2007)
* Asterropteryx spinosa (Goren, 1981)
* Asterropteryx striata (Allen & Munday, 1995)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Shibukawa, K. & T. Suzuki, 2002. Asterropteryx atripes, a new gobiid fish from the westen Pacific Ocean (Perciformes: Gobioidei). Ichth. Research v. 49 (núm. 3): 274-280.
* ↑ Allen, G. R. & P. Munday. 1995. Description of four new gobies (Gobiidae) from the western Pacific Ocean. Rev. Fr. Aquariol. v. 22 (núms. 3-4): 99-104.
* ↑ Bleeker, P., 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8: 372-376.
* 1 2 Shibukawa, K. & Suzuki, T., 2007. Two new species of the Cheek-spine Goby Genus Asterropteryx (Perciformes: Gobiidae: Gobiinae) from the Western Pacific. Bulletin of National Museum of Nature and Sciences. Ser A (1): 109-121.
* ↑ Rüppell, W. P. E. S., 1828-1830. Atlas zu der Reise im nördlichen Africa. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. Fische Rothen Meeres 1828-30: 1-141 + 3 pp., col. Pls. 1-35.
* ↑ Goren, M., 1981. Three new species and three new records of gobies from New Caledonia. Cybium (Ser. 3) v. 5 (núm. 3): 93-101.
* ↑ Allen, G. R. & P. Munday, 1995. Description of four new gobies (Gobiidae) from the western Pacific Ocean. Rev. Fr. Aquariol. v. 22 (núms. 3-4): 99-104.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Bathyraja pallida

Bathyraja pallida és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 160 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 2.400-2.950 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de la Mar Cantàbrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Forster, G. R., 1967. A new deep-sea ray from the Bay of Biscay. Journal of the Marine Biological Association of the United Kingdom v. 47 (núm. 2): 281-286.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Stehmann, M. i D.L. Bürkel, 1984. Rajidae. p. 163-196. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and Mediterranean. UNESCO, París. vol. 1.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Clarke, M.W., 2000. Records of deep water chondrichthyan fish caught on long-line in the Rockall Trough. J. Mar. Biol. Assoc. U.K. 80:377-378.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A: P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Carta de precària

La carta de precària, a l'edat mitjana, era un contracte pel qual el propietari cedia l'usdefruit d'unes terres, per a un cert temps, en principi, a precs d'un pagès, que es comprometia a pagar un cens.
Hom distingeix:
* La precaria data, quan el propietari cedia l'ús del predi només a canvi del cens.
* La precaria oblata, quan concedia a cens l'usdefruit de les terres que abans ja havien estat lliurades pel pagès.
* La precaria remuneratoria, quan el pagès rebia un predi més gran que les terres que havia cedit al propietari.
Aquesta mena de contracte té l'origen en l'època romana. Tanmateix, en la documentació de l'època carolíngia i de l'edat mitjana central es troben nombrosos exemples de cartes de precària, diferents del contractes de complantació o dels establiments emfitèutics.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 209.
# Aphyocharax

Aphyocharax és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Aphyocharax agassizii (Steindachner, 1882)
* Aphyocharax alburnus (Günther, 1869)
* Aphyocharax anisitsi (Eigenmann & Kennedy, 1903)
* Aphyocharax colifax (Taphorn & Thomerson, 1991)
* Aphyocharax dentatus (Eigenmann & Kennedy, 1903)
* Aphyocharax gracilis (Folwer, 1940)
* Aphyocharax nattereri (Steindachner, 1882)
* Aphyocharax pusillus (Günther, 1868)
* Aphyocharax rathbuni (Eigenmann, 1907)
* Aphyocharax yekwanae (Willink, Chernoff & Machado-Allison Willink, 2003)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Steindachner, F. 1882. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerika's (IV). Anz. Akad. Wiss. Wien v. 19 (núm. 19): 175-180.
* ↑ Günther, A. 1869. Descriptions of some species of fishes from the Peruvian Amazons. Proceedings of the Zoological Society of London. 1869 (pt 2): 423-429.
* 1 2 Eigenmann, C. H. & C. H. Kennedy. 1903. On a collection of fishes from Paraguay, with a synopsis of the American genera of cichlids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 55: 497-537.
* ↑ Taphorn, D. C. & J. E. Thomerson. 1991. Un characido nuevo, Aphyocharax colifax, de las cuencas de los rios Caroni y Caura en Venezuela. Rev. Unellez Cien. Tec. v. 4 (núms. 1-2) (1986): 113-115.
* ↑ Fowler, H. W. 1940. Zoological results of the second Bolivian expedition for the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 1936-1937. Part I.--The fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 92: 43-103.
* ↑ Günther, A. 1868. Diagnoses of some new freshwater fishes from Surinam and Brazil, in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 1 (núm. 6): 475-481.
* ↑ Eigenmann, C. H. & F. Ogle. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ Willink, P. W., B. Chernoff, A. Machado-Allison, F. Provenzano & P. Petry. 2003. Aphyocharax yekwanae, a new species of bloodfin tetra (Teleostei: Characiformes: Characidae) from the Guyana Shield of Venezuela. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 14 (núm. 1): 1-8.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Illa de Rainer

L'illa de Rainer (en rus: Остров Райнера; Ostrov Raynyera) és una illa de la Terra de Francesc Josep, Rússia, dins el subgrup de la Terra de Zichy. Es troba a l'est de l'illa de Karl-Alexander, de la qual la separa un estret canal de tan sols 2,5 km d'amplada.

## Geografia

L'illa Rainer té una forma rodona, amb un diàmetre de 14 km. La seva superfície és de 140 km² i està pràcticament tota coberta de gel. El seu punt més alt es troba a 284 msnm i és el cim de capa de gel Kupol Vostok Vtoroy que cobreix la part central de l'illa.

## Història

L'illa va ser descoberta el 5 d'abril de 1874 per Julius von Payer i Karl Weyprecht, membres de l'expedició austrohongaresa al Pol Nord, i fou batejada en honor al noble Rainer Joseph Johann Michael Franz Hieronymus, arxiduc d'Àustria, també conegut com l'arxiduc Rainer d'Àustria, un dels aristòcrates que va ajudar a finançar l'empresa privada. Evelyn Briggs Baldwin i Walter Wellman hi van estar el 1899.

## Referències

* ↑ «Kupol Moskvy». Mapcarta. [Consulta: 6 octubre 2016].
* ↑ Passagiere des Eises: Polarhelden und arktische Diskurse 1874 , p. 443, a Google Books
* ↑ «Архипелаг ледяных куполов (Земля Франца-Иосифа) - Kapustin-Arctica Antarctica philatelia». [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ Julius von Payer, New Lands Within the Arctic Circle, 2011, p.127
* ↑ Evelyn Briggs Baldwin, The Franz Josef land archipelago : E.B. Baldwin's journal, 2004, p.166
# Santuari de la Mare de Déu de la Cabeza

El santuari de la Mare de Déu de la Cabeza (oficialment: Basílica y Real Santuario de la Santísima Virgen de la Cabeza) és un santuari ubicat al centre del Parc Natural de la Serra d'Andújar concretament al paratge del cerro del Cabezo, a 32 km al nord de la ciutat d'Andújar (província de Jaén). S'hi venera la imatge de la Virgen de la Cabeza, patrona d'aquesta ciutat, per una butlla del Papa Pius X del 18 de març de 1909 i de la diòcesi de Jaén per butlla del PapaJoan XXIII del 27 de novembre de 1959.
El 25 d'octubre de 2008, el Papa Benet XVI concedí a aquest santuari Indulgències Plenàries, cosa que va ser un pas previ per anomenar-la 'basílica menor' el 21 d'abril de 2010.

## Origen

Segons la llegenda (i seguint la tradició de les "Verges trobades"), un pastor de Colomera (província de Granada), pasturava el seu ramat d'ovelles i cabres per la Sierra Morena prop del cim del Cabezo l'any 1227. Va veure unes llums i va sentir unes campanes i en acostar-s'hi va veure una petita imatge de la Verge qui li va comunicar que la seva voluntat era establir un temple en aquell lloc. A més la Verge hauria guarit el braç malalt d'aquell pastor.
El santuari es va construir entre 1287 i 1304 al cerro del Cabezo. Va ser molt reformat a finals del segle xvi.

## Romiatge

Des del segle xiii es fa un romiatge el darrer diumenge del mes d'abril, romiatge considerat com el més antic d'Espanya.

## Guerra civil espanyola

Durant la Guerra Civil Espanyola s'hi refugiaren 200 guàrdies civils adherits a la sublevació del 18 de juliol de 1936 i les seves famílies, que durant mesos resistiren el setge de les forces lleials a la república, però l'1 de maig de 1937, amb el santuari ensorrat i la imatge de la verge destruïda pels bombardeigs, aquest va ser pres pels soldats republicans. Aquests fets es van portar al cinema l'any 1949 amb el film El santuario no se rinde.

## Referències

* ↑ «La devoción a 'La Morenita' cobra otra dimensión con la concesión de las indulgencias. Ideal».>
* ↑ El Santuario de la Virgen de la Cabeza obtiene el título de Basílica www.diocesisdejaen.es
* ↑ Articulo Religión Confidencial

## Enllaços externs

* Web del Santuario de la Virgen de la Cabeza
* Real Cofradía Matriz de la Santísima Virgen de la Cabeza Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
* El Asedio al Santuario de la Virgen de la Cabeza
# Astidamia

D'acord amb la mitologia grega, Astidamia (en grec antic Ἀστυδάμεια) va ser una filla d'Amíntor, rei dels dòlops.
Tingué relacions amb Heracles i alguns li atribueixen la maternitat de Tlepòlem. Una tradició parla d'un fill d'Hèracles i Astidamia (o bé Astíoque), Tèssal, que seria germà de Tlepòlem.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 30. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 520. ISBN 9788496061972.
# Aphyocharax gracilis

Aphyocharax gracilis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ Günther, A. 1868. Diagnoses of some new freshwater fishes from Surinam and Brazil, in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 1 (núm. 6): 475-481.
* ↑ Fowler, H. W. 1940. Zoological results of the second Bolivian expedition for the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 1936-1937. Part I.--The fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 92: 43-103.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Organització de Nacions i Pobles No Representats

L'Organització de Nacions i Pobles No Representats (en anglès Unrepresented Nations and Peoples Organization, UNPO) és una organització de nacions i pobles sense estat que els representi. Fou creada el 1991 a la Haia per a la defensa dels drets polítics i culturals dels pobles sense estat basant-se en cinc punts:
* Dret d'autodeterminació.
* Adhesió als drets humans internacionalment acceptats en la Declaració Universal dels Drets Humans.
* Adhesió als principis de pluralisme democràtic i rebuig del totalitarisme i intolerància religiosa.
* Promoció de la no-violència i rebuig del terrorisme amb finalitats polítiques.
* Protecció del medi ambient.

## Història

Fou fundat en el Tribunal Internacional de la Haia per representants d'Armènia, els aborígens australians, els pobles de la Cordillera, Tàtars de Crimea, Turquestan Oriental, Estònia, Geòrgia, Grecs d'Albània, Iraq Kurdistan, Letònia, Palau, Taiwan, Tatarstan, Tibet i Papua Occidental per a promoure la tolerància, la no-violència i el dret a l'autodeterminació. Des de la seva fundació sis dels seus membres, Estònia, Letònia, Armènia, Geòrgia, Palau i Timor Oriental, han estat reconeguts com a estats independents.
El 10 de novembre del 1995, el seu vicepresident, l'ogoni Ken Saro-Wiwa, fou executat a Nigèria per defensar els drets del seu poble. El 1993 l'UNPO fou nominat per al Premi Nobel de la Pau.

## Membres

| a Amèrica Maputxe | a Àfrica Afrikaners (representat pel Freedom Front) Batwa (Pigmeus) Camerun Meridional Massai Ogoni Oromo Rehoboth Basters Somalilàndia Togolàndia Occidental Vhavenda Zanzíbar | a Àsia Ahwazi Assiris; també Assíria Azerbaidjan Meridional Chin Chittagong Hill Tracts Pobles de la Cordillera Turquestan Oriental Mon Montagnards Nagalim Turcmans d'Irak Estat Karenni(Kayah State) Khmer Krom Kurdistan Shan Sindh Moluques del Sud Taiwan (representat pel DPP) Tibet; també Govern de Tibet a l'Exili Tuva Balutxistan Occidental Khalistan | a Europa Abkhàzia Albanesos de Macedònia Baixkortostan Catalunya Circàssia; també Circassians Txuvàixia Tàtar de Crimea República Txetxena d'Itxkèria Grec d'Albània Hongaresos de Romania Ingúixia Komi Kosova Kumyk Talysh Udmúrtia | a Oceania i Australàsia Aborígens australians Ka Lahui Hawai'i |

## Referències

* ↑ «UNPO Welcomes the Assemblea Nacional Catalana as its Newest Member» (en anglès). UNPO, 10-01-2019. [Consulta: 10 gener 2019].

## Vegeu també

* Unió Federalista de les Comunitats Ètniques Europees
* Aliança Lliure Europea
* Conferència de Nacions Sense Estat d'Europa Occidental
* Unió de Nacions

## Enllaços externs

* UNPO Website
# Orguenet

L'orguenet és un instrument musical portàtil inventat a principis del segle xix a Anglaterra. És un instrument que es pot tocar sense entendre de música. Per produir música només cal girar un manubri que fa moure sobre el seu eix un cilindre que conté unes pues de diferents formes i mides que mouen al seu torn uns martellets que percudeixen les cordes de piano que hi ha situades a l'interior d'una caixa fent-les sonar.
Cada rodet solia tenir deu músiques diferents. En els instruments moderns la selecció de la peça s'efectua mitjançant una vareta amb mosses. Cadascuna correspon a una partitura. Per la seva facilitat d'ús, va ser un instrument popular que va conviure amb el piano i fins i tot amb els gramòfons, els va substituir en les festes populars.

## Referències

* ↑ «Orguenet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jean-Christian Michel. "Histoire des orgues de Barbarie." Official website.

## Bibliografia

* Diagram Group. Musical Instruments of the World. New York: Facts on File, 1976.
* Ord-Hume, Arthur W.J G. Barrel Organ: The Story of the Mechanical Organ and Its Repair. London: George Allen & Unwin, 1978.
* Reblitz, Arthur A., Q. David Bowers. Treasures of Mechanical Music. New York: The Vestal Press, 1981.
* Smithsonian Institution. History of Music Machines. New York: Drake Publishers, 1975.
* C. Mariotti, L'organetto di Barberia nella poesia italiana otto-novecentesca, a Studi novecenteschi, XXXIV n. 74, luglio-dicembre 2007, pp. 341–81.

## Enllaços externs

* Museo del Organito Argentino - Web Oficial Arxivat 2016-07-14 a Wayback Machine.
Viccionari
# Col·legi Oficial de Pedagogia de Catalunya

El Col·legi Oficial de Pedagogia de Catalunya (d'ara endavant COPEC), fou creat per la Llei del Parlament de Catalunya núm. 14/2001, publicada el 14 de juny de 2002. Consta en els seus estatuts, que és una associació pública sense ànim de lucre, que té la seva pròpia personalitat jurídica, amb la capacitat total d'aconseguir els seus objectius i funcions tant públiques com privades. El COPEC integra en el seu si als titulats en pedagogia i psicopedagogia de Catalunya i és la seva referència professional.
El propòsit del COPEC és la defensa, l'ordenació, i la promoció de la professió pedagògica, i garantir que les dimensions ètiques i les normes deontològiques dels professionals s'ajusti a les necessitats dels ciutadans.
Publica una vegada a l'any la revista EIX: Educació i Xarxa, que proporciona contingut científic i professional per l'actualitat de la professió. Edita i difon un Butlletí Electrònic per difondre les activitats i serveis de la COPEC.

## Història

* 1988: Constitució de la Delegació Territorial de Tarragona de l'Associació Estatal de Pedagogia
* 1992: Constitució de l'Associació Catalana de Pedagogs
* 2001: Llei 14/2001 del Parlament de Catalunya sobre Creació de Col·legi de Pedagogs de Catalunya
* 2002: Constitució del Col·legi de Pedagogs de Catalunya (COPEC)

## Referències

* ↑ «COL·LEGI DE PEDAGOGS DE CATALUNYA». [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «LLEI 14/2001, DE CREACIÓ DEL COL·LEGI DE PEDAGOGS DE CATALUNYA». [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «ESTATUTS DEL COL·LEGI DE PEDAGOGS DE CATALUNYA». [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «REVISTA EIX DEL COPEC». Col·legi de Pedagogs de Catalunya. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «BUTLLETÍ ELECTRÒNIC DEL COPEC». [Consulta: 23 febrer 2019].

## Bibliografia

* Institut d'Estudis Catalans. Directori de les societats filials: (1907-2007). Institut d'Estudis Catalans, 2009, p. 509–. ISBN 978-84-92583-11-9.