OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astyanax pynandi

Astyanax pynandi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Casciotta, J. R., A. E. Almirón, J. A. Bechara, J. P. Roux, & F. Ruiz Diaz. 2003. Astyanax pynandi sp. n. (Characiformes, Characidae) from the Estreros del Iberá wetland, Argentina. Rev. Suisse Zool. v. 110 (núm. 4): 807-816.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bram Eldering

Bram Eldering (Groningen, Països Baixos, 1865 - [...?]) fou un violinista holandès.
Es formà musicalment sota del mestre Poortmann, en la seva ciutat natal, i posteriorment a Brussel·les i a Berlín amb els professors Hubay i Joachim respectivament. Fou professor del Conservatori de Budapest i solista del quartet Hubay-Popper. Després d'haver treballat durant algun temps com a director d'orquestra en la Filharmònica de Berlín entrà en la Meininger Hof Kapelle, de la que formà part, amb gran èxit, fins al 1903.
Va viure a Colònia fins a la seva mort, on va ser professor del Conservatori, tenint entre altres alumnes, els que més tard serien grans violinistes Arthur Oróbio de Castro, Adolf Busch i, en Siegfried Borries.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 508 (ISBN 84-239-4519-7)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 730 (ISBN 84-239-4572-3)
# Ramon Gualdo i Montanyà

Ramon Gualdo i Montanyà (setembre de 1931, Solsona - 31 de març de 2022, Solsona) fou un conegut habitant de la ciutat de Solsona, escriptor i reconegut actor amateur, activista cultural, així com col·laborador en la recuperació del Carnaval de Solsona, sent-ne escriptor i lector del sermó ja des de la seva recuperació l'any 1971. També fou cantaire i membre de la junta de l'Orfeó Nova Solsona. El desembre de 2001 rebé el Premi Signum atorgat pel Consell Comarcal del Solsonès.
A nivell professional desenvolupà la seva carrera en el món de la banca, treballant a la Caja de Ahorros Provincial de la Diputación de Barcelona, el que posteriorment seria Caixa Catalunya, concretament a l'oficina 33 de la ciutat de Solsona.

## Teatre

Ramon Gualdo va començar en el món del teatre l'any 1957, a través de l'Agrupació Artística Solsonina representat el paper de Luquet en els Pastores, obra en la que va treballar incansablement al llarg dels, en l'Agrupació com posteriorment amb la companyia Grup Lacetània Teatre, fins a representar l'obra gairebé durant 60 anys.

## Ràdio

Fou també locutor de l'emissora de Ràdio Solsona, on conjuntament amb la seva dona i altres companys realitzaven diversos espais: informatius, musicals, espais literaris i humor.

## Obra

* (article) El Canonge Montanyà, revista El Solsonès número 5.

## Referències

* 1 2 3 Pujols, Dolors «La cultura és l'ànima del poble i hi aporta convivència i sensibilitat». Regió 7, 29-05-2011 [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «Obituari Ramon Gualdo Montanyà». Nació Solsona, 31-03-2022 [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «Glossa dedicada a Ramon Gualdo i Montanyà en motiu del Premi Signum». Nació Solsona, 01-04-2022 [Consulta: 1r abril 2022].
* ↑ «Mor Ramon Gualdo i Montanyà, veu i activista de la cultura a Solsona». Nació Solsona, 01-04-2022 [Consulta: 1r abril 2022].
* ↑ Estany, Ramon «Els Pastorets homenatgen Ramon Gualdo i Montanyà». Nació Solsona, 24-12-2012 [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ Manzano, Miquel «Diumenge dia 30 última representació d'Els Pastorets». Celsona, 805, 28-12-2012, pàg. 6-7 [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «[El Canonge Montanyà Fons Base de Dades - Ramon Gualdo]». [Consulta: 31 març 2022].
# Bandera de Vallmoll

La bandera oficial de Vallmoll, a l'Alt Camp, té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb els tres molls de l'escut, vermells, posats en pal i el del mig contornat, tot el conjunt d'una alçada de 5/6 de l'alt del drap.
Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament del 16 de maig de 1998, i publicada en el DOGC el 5 de juliol de 2001.

## Vegeu també

* Escut de Vallmoll
* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 19 de juny de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vallmoll.» (pdf). DOGC núm. 3424, 05-07-2001. [Consulta: 2 març 2009].
# Astyanax totae

Astyanax totae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,2 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja principalment microcrustacis (cladòcers i copèpodes), larves d'insectes (quironòmids), insectes adults i matèria vegetal.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Iguaçú al Brasil.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ferreira Haluch, C. & V. Abilhoa. 2005. Astyanax totae, a new characid species (Teleostei: Characidae) from the upper rio Iguaçu basin, southeastern Brazil. Neotropical Ichthyol. v. 3 (núm. 3): 383-388.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Kavalco, K.F., R. Pazza i L. Foresti de Almeida-Toledo 2009. Astyanax bockmanni Vari and Castro, 2007: an ambiguous karyotype in the Astyanax genus. Genetica (2009) 136:135-139.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Craterocephalus fistularis

Craterocephalus fistularis és una espècie de peix pertanyent a la família dels aterínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical que viu entre 0-2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Kamakawaiar (Irian Jaya).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ McCulloch A. R., 1912. Notes on some Australian Atherinidae. Proc. R. Soc. Queensl. v. 24. 47-53.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Crowley, L. E. L. M., Ivantsoff, W. & Allen, G. R., 1995. Description of a new species of hardyhead, Craterocephalus fistularis, (Pisces: Atherinidae) from Irian Jaya. Records of the Western Australian Museum v. 17 (núm. 3): 325-329.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Centre d'Estudis Ignasi Iglésias

El Centre d'Estudis Ignasi Iglésias és una associació sense ànim de lucre que té com a objectiu investigar i difondre el passat de l'antic poble, avui barri, de Sant Andreu de Palomar i per extensió de tot el Pla de Barcelona, i vetllar per la conservació del seu patrimoni històric i cultural.

## Història

L’any 1982 un grup de veïns i de veïnes funden l’Arxiu Històric de Sant Andreu de Palomar. Entre els fundadors hi trobem Martí Pous i Serra -president de l’entitat fins a la seva mort el 1997-, Joan J. Busqueta, Josep Bota, Jordi Sacasas, Jaume Seda, Carme Brossa, Manuel A. Raigada i Núria Postico entre d'altres. L’associació s'hostatjava en una de les sales del Centre Cívic de Sant Andreu i amb la creació de la xarxa d’arxius municipals de districte el 1987, l’entitat va canviar de nom i passà anomenar-se Centre d’Estudis Ignasi Iglésias, en honor al dramaturg i poeta andreuenc tot ocupant un dels baixos de la casa natal del poeta dels humils.
Les tasques del Centre d'Estudis Ignasi Iglésias es desenvolupen principalment en el camp de les ciències humanes i socials: col·labora en la dinamització de la vida associativa andreuenca i està en contacte amb totes les persones i entitats que, d'una manera o d'una altra, es dediquen a l'estudi de l'antic poble. També organitza conferències i xerrades divulgatives i ofereix assessorament històric i etnològic. Pertany a la Coordinadora de Centres d'Estudis de Parla Catalana - Institut Ramon Muntaner i és membre del Consell d'Entitats del Districte de Sant Andreu. La seu del Centre d'Estudis Ignasi Iglésias està situada al carrer d'Ignasi Iglésias núm. 33 de Sant Andreu del Palomar, a la casa on va néixer l'escriptor català Ignasi Iglésias i Pujadas l'any 1871.

## Publicacions

El Centre d'Estudis Ignasi Iglésias publica un seguit de llibres i revistes dedicats a la història de Sant Andreu i del Pla de Barcelona:
* Finestrelles: és una revista en format llibre iniciada el 1989. El seu contingut és una miscel·lània d'investigacions diverses amb un cos central comú.
* Llibres de Finestrelles: es tracta d'una publicació monogràfica sobre un tema concret. Aquesta col·lecció es va iniciar el 2001.
* El Forat del vent : revista de cultura de Sant Andreu de Palomar. L'any 2007, amb motiu del 25è aniversari del Centre d'Estudis Ignasi Iglésias, es va decidir renovar l'antic butlletí "Forat del Vent", iniciat el 1997. En aquesta nova etapa la revista es va editar en paper i en format digital fins al 2009. A la primavera de 2021 es va iniciar una tercera etapa, aquest cop només en format digital que funciona encara avui dia i es pot consultar a la web: ceiisantandreu.cat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Centre d'Estudis Ignasi Iglésias». [Consulta: 4 febrer 2015].
* 1 2 3 «El Camí». [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «El CEII». Centre d'Estuds ignasi Iglésias. [Consulta: 24 gener 2023.].
* ↑ «El Forat del Vent». Centre d'Estudis Ignasi Iglésias. [Consulta: 24 gener 2023].

## Enllaços externs

* Notícia a BTV del 30 aniversari de l'Entitat
* Notícia al diari Andreuenc : el diari digital de Sant Andreu de Palomar
# Bandera de Vidrà

La bandera oficial de Vidrà té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb tres faixes juxtaposades blanca, negra i blanca; les blanques de gruix 1/24 de l'alçària del drap i la negra d'1/12, situades a una distància d'1/12 de la vora inferior; al centre de la part superior, el ram de faig blanc de l'escut, sense fruitar, d'altura 1/2 de la del drap i d'amplada 1/3 de la llargària del mateix drap.

## Història

Es va aprovar el 6 d'abril del 1994 i fou publicada al DOGC núm. 1886 el 20 d'abril del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escut de Vidrà
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 6 d'abril de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vidrà.» (pdf). DOGC num 1886, 20-04-1994. [Consulta: 26 juny 2010].
# Craterocephalus laisapi

Craterocephalus laisapi és una espècie de peix pertanyent a la família dels aterínids. El mascle pot atènyer fins a 4,3 cm de llargària màxima i la femella 3,9.
És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical. Es troba al riu Ira Siquero (Timor Oriental).
És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Larson, Helen K.; Ivantsoff, Walter; Crowley, L.E.L.M. «Description of a new species of freshwater hardyhead, Craterocephalus laisapi (Pisces: Atherinidae) from East Timor» (pdf) (en anglès). aqua, International Journal of Ichthyology, v. 10, núm. 2, 2005, pàg. 81-88 + rear cover.
* 1 2 3 4 Torres, Armi G.; Busson, Frédéric. «Craterocephalus laisapi Larson, Ivantsoff & Crowley, 2005» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Larson, HelenK.; Pidgeon, Bob «New records of freshwater fishes from East Timor» (en anglès). The Beagle, Records of the Museums and Art Galleries of the Northern Territory, vol. 20, 2004, pàg. 195-198.
# Breviari

Un breviari (del llatí breviarium, compendi) en el ritu llatí de l'Església Catòlica és un llibre que recull totes les lectures i pregàries pròpies de les hores canòniques que els clergues regulars o seculars han de resar cada dia.
A l'inici eren taules resumides que amb les paraules inicials i indicacions breus, servien de recordatori dels texts de la Litúrgia de les Hores que s'han de llegir de cada un dia. Més tard, quan la impremta fa facilitar la multiplicació, va esdevenir el Breviarium Officii, un llibre amb tots els texts in extenso per a major comoditat del lector, reagrupant totes les peces de l'ofici que, abans, estaven repartits entre diferents llibres majors: saltiri, antifonari, leccionari, etc.
El contingut de l'ofici diví es configura en les comunitats monàstiques al voltant dels segles IV-V, i a partir del segle v als presbiteris de la catedral. Caldrà esperar, però, fins al segle ix per trobar recollit tot el material anterior abreujat al qual es donarà el nom de breviari. Els primers breviaris es fan per a l'ús dels clergues de la Cort Pontifícia i fixen les hores canòniques en prima hora, tertia, sexta, nona, vespres, completes, nocturnes, matines i laudes.
A Catalunya, durant els segles xi i xii se'n troben que combinen antífones i lectures diverses, enriquides posteriorment amb el saltiri i altres textos. Actualment es conserven un parell de fragments de breviaris del segle xi de Vic i Solsona, però les restes més ben conservades pertanyen al segle xii. A la Biblioteca Nacional de París se'n conserva un també d'aquest segle, provinent del monestir de Ripoll que és un bon exemple d'estudi de la litúrgia a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Breviari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sadurní i Puig, Núria. Diccionari de l'any 1000 a Catalunya. volum núm. 280. Barcelona: Edicions 62, octubre 1999, plana 37 (Col·lecció El Cangur / Diccionaris). ISBN 84-297-4607-2.

## Enllaços externs

* «Text diari de la litúrgia de les hores».
# Bandera de la Floresta

La bandera oficial de la Floresta té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb la branca de fulles verd fosc i tres flors vermelles botonades de groc de l'escut, d'alçària 5/6 de la del drap i amplària 1/2 de la llargària del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada el 10 de març de 2009 i publicada en el DOGC el 23 del mateix mes amb el número 5344.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/717/2009, de 10 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Floresta.» (pdf). DOGC núm. 5344. [Consulta: 18 abril 2009].
# Riscal

L'Estudiotel Alacant, també conegut com a Riscal o Aparthotel Riscal, és un gratacel de la ciutat valenciana d'Alacant. Es troba en un punt molt cèntric de la capital, al carrer Poeta Vila i Blanco, un cap de carrer de la transitada avinguda comercial de Federico Soto, i molt prop de la plaça dels Estels.
El seu millor punt de vista és la façana sud, on es pot observar el joc geomètric i ondulant que formen els ampits. Mesura 117 m i compta amb 35 plantes, la qual cosa el converteix en l'edifici més alt de la ciutat.

## Referències

* 1 2 Jaén i Urban, G. (director), Martínez Medina, A., Oliva Meyer, J., Oliver Ramírez, J. L., Sempere Pascual, A. y Calduch Cervera, J.. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante (en castellà). Alicante, España: Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante, 1999, p. 314. ISBN 84-7784-353-8.
* ↑ «Estudiotel Alicante» (en anglès). emporis.com. [Consulta: 29 agost 2013].
# Craterocephalus munroi

Craterocephalus munroi és una espècie de peix pertanyent a la família dels aterínids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 5 cm de llargària màxima.
* 6-8 espines i 5-7 radis tous radis tous a l'aleta dorsal i 1 espina i 6-7 radis tous a l'anal.
* 10-12 branquiespines.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i salabrosa, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: rius Bynoe, Nicholson i Norman al golf de Carpentària.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ McCulloch A. R., 1912. Notes on some Australian Atherinidae. Proc. R. Soc. Queensl. v. 24. 47-53.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Crowley, L. E. L. M. & Ivantsoff, W., 1988. A new species of Australian Craterocephalus (Pisces: Atherinidae) and redescription of four other species. Records of the Western Australian Museum v. 14 (núm. 2): 151-169. «PDF».
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Craterocephalus munroi» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Ivantsoff, W. i L.E.L.M. Crowley, 1999. Atherinidae. Silversides (or hardyheads). P. 2113-2139. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Centrobranchus brevirostris

Centrobranchus brevirostris és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu (el Japó).

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1904. Description of a new lantern fish. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 55 (for 1903). 754-755.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Okiyama, M., 1988. An atlas of the early stage fishes in Japan. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 1157 p.

## Bibliografia

* Becker, V. E., 1964: Slendertailed myctophids (genera Loweina, Tarletonbeania, Gonichthys and Centrobranchus) of the Pacific and Indian oceans. Systematics and distribution. A: Fishes of the Pacific and Indian oceans. Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 73: 10-75 (en rus amb resum en anglès).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gago, F. J. i R. J. Lavenberg, 1992: Systematics of the lanternfish genus Centrobranchus (Pisces: Myctophidae). Copeia 1992 (núm. 1): 154-161.
* Gartner, J.V. Jr., R.E. Carbtree i K.J. Sulak, 1997. Feeding at depth. p. 115-193. A: D.J. Randall i A.P. Farrell (eds.) Deep-sea fises. Academic Press, San Diego, 388 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Iraqw

L'iraqw és una llengua cuixítica meridional parlada per unes 462.000 persones (2001) a la regió d'Aruixa, al nord-est de Tanzània.

## Bibliografia

* Maarten, Mous (1993) A grammar of Iraqw. Hamburg: Buske.
* Mous, Maarten, Martha Qorro i Roland Kießling (2002) Iraqw-English Dictionary. With an English and a Thesaurus Index. Cushitic Language Studies Volume 18.

## Enllaços externs

* Entrada Iraqw a l'Ethnologue
# Brochiraja leviveneta

Brochiraja leviveneta és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 50,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 300-1.200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic sud-occidental: Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Last, P. R. & J. D. McEachran. 2006. New softnose skate genus Brochiraja from New Zealand (Rajidae: Arhynchobatinae) with description of four new species. N. Z. J. Mar. Freshwater Res. v. 40 (núm. 1): 65-90.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Last, P. R. & J. D. McEachran. 2006. New softnose skate genus Brochiraja from New Zealand (Rajidae: Arhynchobatinae) with description of four new species. N. Z. J. Mar. Freshwater Res. v. 40 (núm. 1): 65-90.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)