OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astronesthes tatyanae

Astronesthes tatyanae és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 10-200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Pacífic.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.) The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842, Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthy. Voyage Sulphur 2 . 71-98. Pls. 45-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V. i O.D. Borodulina, 1998. A review of the Astronesthes luetkeni species group (Astronesthidae, Stomiiformes), with a description of two new species. J. Ichthyol. 38(2):153-162.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr. i J. F. McKinney, 1988: High-count species of the stomiid fish genus Astronesthes from the southern subtropical convergence region: two new species and redescription of Cryptostomias (= Astronesthes) psychrolutes. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 460: i-iii + 1-25.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i O. D. Borodulina, 2003: Phylogeny, systematics, and zoogeography of the mesopelagic genus Astronesthes (Astronesthidae, Stomiiformes). Voprosy Ikhtiologii v. 43 (núm. 5): 581-601. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 43 (núm. 8):557-576).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Al·lohip

L'al·lohip (Allohippus stenonis) és una espècie extinta de mamífer perissodàctil de la família dels èquids que visqué a Euràsia entre el Pliocè i el Plistocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils a Bulgària, Croàcia, Espanya (incloent-hi Gavà i el jaciment de Casablanca 1, a Artana), França, Geòrgia, Grècia, Hongria, Itàlia, el Kazakhstan, el Regne Unit, Romania, Rússia, el Tadjikistan i Turquia. Anteriorment classificat en el gènere Equus, des del 2019 és l'única espècie del gènere Allohippus. Semblava una zebra. Es calcula que feia 1,4 m d'alçada a la creu. Tenia el musell llarg i l'esquena còncava.

## Referències

* 1 2 Entrada «Allohippus stenonis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ Barrón-Ortiz et al., 2019, p. 7.
* ↑ Turner i Antón, 1997, p. 178.
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 233.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
* Barrón-Ortiz, C. I.; Avilla, L. S.; Jass, C. N.; Bravo-Cuevas, V. M.; Helena, M.; Dimila, M. «What Is Equus? Reconciling Taxonomy and Phylogenetic Analyses» (en anglès). Frontiers in Ecology and Evolution, 7, 343, 2019. DOI: 10.3389/fevo.2019.00343.
* Turner, A.; Antón, M. The Big Cats and Their Fossil Relatives: An Illustrated Guide to Their Evolution and Natural History (en anglès). Columbia University Press, 1997. ISBN 978-0-231-10229-2.
# Esquirol terrestre de Níobe

L'esquirol terrestre de Níobe (Lariscus niobe) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic d'Indonèsia. Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris, els boscos secundaris i els matollars. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de Níobe, un personatge de la mitologia grega, els fills de la qual foren morts a mans d'Àrtemis i Apol·lo perquè Níobe s'havia burlat de Leto, la mare dels dos déus.

## Referències

* ↑ Aplin, L.; Lunde, D. Lariscus niobe. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 agost 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 294. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Kim Jong-shin

Kim Jong-shin fou un lluitador sud-coreà, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes mini mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món, d'or el 1989 i de bronze el 1991, una medalla d'or als Jocs Asiàtics de 1990, i tres medalles als Campionats Asiàtics de lluita, una d'or, una de plata i una de bronze.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Kim Jong-Sin». [Consulta: 3 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 3 març 2025].
# Addicció sexual

Addicció sexual és el fenomen segons el qual els individus desitgen tenir relacions sexual molt més sovint d'allò considerat habitual. També se l'anomena dependència sexual i compulsivitat sexual. L'existència d'aquesta condició no està universalment acceptada pels sexòlegs i la seva etiologia, naturalesa i validesa és debatuda.
Els partidaris d'aquest concepte han ofert diverses descripcions, cadascuna d'acord amb el seu model favorit del fenomen putatiu. Els que proposen un model addictiu del fenomen es refereixen a ell com "addicció sexual" i ofereixen definicions basades en addiccions a substàncies; els que proposen els models de la manca de control es refereixen a la "compulsivitat sexual" i ofereixen definicions basades en els problemes obsessius-compulsius (OCD); etc. Els escèptics creuen que és un mite i que en realitat és el subproducte d'influències culturals i d'altres tipus.

## Condicions associades

Els pacients que pateixen d'un trastorn bipolar poden alterar sovint la seua conducta sexual depenent del seu estat anímic. Algunes malalties neurològiques com l'Alzheimer, algunes lesions cerebrals, la síndrome de Klüver-Bucy, la síndrome de Kleine-Levin i altres malalties neurodegeneratives poden causar una conducta hipersexual. De vegades, també les drogues com la metamfetamina podem contribuir a desenvolupar aquest comportament.

## Referències

* ↑ Hypersexuality by www.mercksource.com, Dorland's Medical Dictionary
* ↑ «Adicción al sexo, ¿mito o enfermedad mental ?» (en castellà). ABC Salud, 31-07-2013.
* ↑ Dhikav, V., Anand, K., & Aggarwal, N. (2007). Grossly disinhibited sexual behavior in dementia of Alzheimer's type. Archives of Sexual Behavior, 36, 133-134.
* ↑ Miller, B. L., Cummings, J. L., McIntyre, H., Ebers, G., & Grode, M. (1986). Hypersexuality or altered sexual preference following brain injury. Arxivat 2013-08-01 at Archive.is Journal of Neurology, Neurosurgery, and Psychiatry, 49, 867-873.
* ↑ National Institute of Neurological Disorders and Stroke. NINDS Klüver-Bucy Syndrome Information Page Arxivat 2016-12-02 a Wayback Machine..
* ↑ I. Arnulf, J. M. Zeitzer, J. File, N. Farber, E. Mignot. Kleine-Levin syndrome: a systematic review of 186 cases in the literatur Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. e.
# Zăbala

Zăbala (en hongarès: Zabola, pronunciació en romanès [ˈZɒbolɒ]) és una comuna al comtat de Covasna (Romania). Es troba a la terra de Székely, una regió etno-cultural a l'est de Transsilvània.

## Pobles components

La comuna comprèn 4 pobles:
| En romanès | En hongarès |
| Peteni | Székelypetőfalva |
| Surcea | Szörcse |
| Tamașfalău | Székelytamásfalva |
| Zăbala | Zabola |

## Demografia

La comuna té una majoria hongaresa Székely. Segons el cens del 2002, té una població de 4.814 habitants, dels quals el 76,55% o 3.685 són hongaresos. També hi ha una important comunitat romanesa.
El nom de "Zabola" significa "brida", és a dir, les corretges de cuir que es col·loquen al voltant del cap d'un cavall per permetre al genet controlar-lo.
En el transcurs de diverses batalles amb els tàtars, els pobles del nord i del sud de Zabola van ser destruïts pels tàtars. No obstant això, els habitants de Zabola eren capaços de controlar els tàtars i van sobreviure, com si haguessin posat brides al voltant dels cavalls tàtars per controlar-los i els seus genets. Fora del poble es troba el "Tatárhalom"; alguns historiadors pensen que els tàtars que van morir en acció van ser enterrats allà.

## Història

Va formar part de la regió de la Terra Székely de la històrica província de Transsilvània. Des del 1876 fins al 1918, el poble va pertànyer al comtat de Háromszék del Regne d'Hongria. Després del tractat de Trianon de 1920, va passar a formar part de Romania.

## Gent notable

* El comte Imre Mikó, ministre i reformador.
* Kelemen Mikes, nascut a Zagon i crescut a Zabola, el 1690 es va convertir en lluitador per la llibertat contra els Habsburg, va escapar a Polònia, França i finalment a Turquia. Se'l coneix com el "Goethe hongarès" que es va fer famós després d'escriure "Cartes de Turquia" a Rodostó on va viure exiliat amb el príncep transilvani Rákóczi fins al 1761. Amb les seves cartes de Rodostó, Kelemen Mikes va establir les bases de la literatura prosaica hongaresa, i és considerat el primer autor prosaic hongarès.
* El comte Kelemen Mikes (1820–1849), lluitador per la llibertat el 1848/1849, es va convertir en coronel d'hússars, va morir als 29 anys d'edat, atropellat per la primera bala de canó disparada per l'exèrcit rus el 1849. Es va convertir en un màrtir del moviment de resistència de Székely.
* El comte Armin Mikes (1867-1944).

## Coses per veure

* El castell i el parc de Mikes, que es remunta cap al 1500. Antigament va ser un edifici fortificat amb una torre al davant. Al primer pis tots els sostres estan recoberts de frescos. El castell en la seva forma actual data del 1867. Disposa d'un parc anglès de 34 ha.
* Museu Csángó

## Referències

* ↑ Romanian 2002 Census

## Enllaços externs

* Zabola Arxivat 2017-08-27 a Wayback Machine.
* Mikes Castle
# Astroscopus zephyreus

Astroscopus zephyreus és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 37,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de Califòrnia (els Estats Units) fins a la badia de Sechura (el Perú).

## Observacions

És verinós.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1860. Notes on the nomenclature of North American fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 12. 19-21.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1897. Descriptions of twenty-two new species of fishes collected by the steamer Albatross, of the United States Fish Commission. Proceedings of the United States National Museum v. 19 (núm. 1115): 437-457, Pls. 49-55.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Uranoscopidae. Miracielos, miraestrellas. P. 1649-1650. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Robertson, D.R. i Allen, G.R., 2006. Shore fishes of the tropical eastern Pacific: an information system. Smithsonian Tropical Research Institute, Balboa, Panamà.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Møller, P. R., 1995. Electric fishes: history and behavior. Chapman & Hall, Londres. 584 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Astyanacinus multidens

Astyanacinus multidens és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Madeira.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1907. Fowler's "Heterognathus Fishes" with a note on the Stethaprioninae. Am. Nat. v. 41 (núm. 492): 767-772.
* ↑ Pearson, N. E. 1924. The fishes of the eastern slope of the Andes. I. The fishes of the Rio Beni basin, Bolivia, collected by the Mulford expedition. Ind. Univ. Studies v. 11 (núm. 64): 1-83, Pls. 1-12.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parc Natural Cefa

El Parc Natural Cefa (en romanès: Parcul Natural Cefa) és una zona protegida (parc natural categoria V UICN) situada a Romania, al límit oest del territori administratiu del comtat de Bihor amb Hongria, al corredor migratori panònic-búlgar, un dels principals corredors migratoris d'aus d'Europa.
El Parc Natural Cefa té una superfície de 5.005 ha i va ser declarat espai natural protegit per la Decisió del Govern número 1217 del 2 de desembre de 2010 (publicada al document oficial romanès número 840 del 15 de desembre del 2010). Està comprès de pantans, canals, planes inundables, boscos (bosc de Rădvani) i pastures. És un aiguamoll d’importància internacional, especialment com a hàbitat d’aus aquàtiques i espècies terrestres.
Entre les espècies d'ocells que podem trobar-hi, hi ha bernat pescaire (Ardea cinerea), martinet blanc comú (Egretta garzetta), àguila imperial oriental (Aquila heliaca), martinet ros comú (Ardeolla raloides), petx comú (Aythya ferina), bitó comú (Botaurus stellaris), cigonya blanca (Ciconia ciconia), cigonya negra (Ciconia nigra), arpella pàl·lida russa (Circus macrourus), cigne mut (Cygnus olor), territ de tres dits (Calidris alba), calàbria agulla (Gavia artica), gavina cendrosa (Larus canus), xibec cap-roig (Netta rufina), cuereta groga (Motacilla flava), gavià fosc (Larus fuscus), gavina de cap negre (Larus ridibundus), botxí septentrional (Lanius excubitor) o oriol daurat (Oriolus oriolus).
S'hi accedeix a través de la carretera nacional DN79 Timișoara - Arad - Inand - carretera comarcal DJ797 - Cefa

## Galeria

Espècies de fauna
* Cigne mut
* Bernat pescaire
* Xibec cap-roig

## Referències

* ↑ apmbh.anpm.ro - Agenţia pentru Protecţia Mediului Bihor; consultat al Juny 10, 2012
* ↑ monitoruljuridic.ro - Hotărârea de Guvern Nr.1217 din 2 decembrie 2010, privind instituirea regimului de arie naturală protejată pentru Parcul Natural Cefa; consultat al Juny 10, 2012
* ↑ natura2000.mmediu.ro - Biodiversitatea în România - Parcul Natural Cefa Arxivat 2012-04-25 a Wayback Machine.; consultat al Juny 10, 2012
* ↑ primariacefa.bihor.ro - Turism în Parcul Natural Cefa Arxivat 2013-04-16 at Archive.is; consultat al Juny 10, 2012
# Astyanax anterior

Astyanax anterior és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae Sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Taphorn, D., R. Royero, A. Machado-Allison i F. Mago Leccia 1997. Lista actualizada de los peces de agua dulce de Venezuela. p.55-100. A E. La Marca (ed.) Catálogo zoológico de Venezuela. vol. 1. Vertebrados actuales y fósiles de Venezuela. Museo de Ciencia y Tecnología de Mérida, Venezuela.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Astyanax biotae

Astyanax biotae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Castro, R. M. C. & R. P. Vari. 2004. Astyanax biotae, a new species of stream fish from the Rio Paranapanema basin, upper Rio Paraná system, southeastern Brazil (Ostariophysi: Characiformes: Characidae). Proc. Biol. Soc. Wash. v. 117 (núm. 3): 330-338.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Kavalco, K.F., R. Pazza i L. Foresti de Almeida-Toledo 2009. Astyanax bockmanni Vari and Castro, 2007: an ambiguous karyotype in the Astyanax genus. Genetica (2009) 136:135-139.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Astyanax cremnobates

Astyanax cremnobates és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,9 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 34-36.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Jacui i Maquiné.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bertaco, V. A. & L. R. Malabarba 2001. Description of two new species of Astyanax (Teleostei: Characidae) from headwater streams of Southern Brazil, with comments on the Astyanax scabripinnis species complex". Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 3): 221-234.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.

## Bibliografia

* Azpelicueta, M. de las M., A. Almirón i J.R. Casciotta 2002. Astyanax paris: a new species from the río Uruguay basin of Argentina (Characiformes, Characidae). Copeia (4):1052-1056.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Kavalco, K.F., R. Pazza i L. Foresti de Almeida-Toledo 2009. Astyanax bockmanni Vari and Castro, 2007: an ambiguous karyotype in the Astyanax genus. Genetica (2009) 136:135-139.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.