OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diminutiu

Un diminutiu és un mot derivat que dona un significat de més petit, generalment fet amb un sufix afegit al mot primitiu. Per exemple «gosset» és un «gos petit» i, per tant, un diminutiu. En principi no hi ha límit quant a les paraules que poden adoptar aquest matís, per exemple: noms «gosset», adjectius «grassonet», adverbis «a propet», etc.
El diminutiu també es pot usar per a demostrar afecte o proximitat, per això és més freqüent en la parla entre pares i fills o les parelles. Segons el context pot tenir un valor apreciatiu o despectiu. De vegades la paraula amb sufix per bifurcació semàntica obté una significació diferent de l'arrel. El seu corol·lari és l'augmentatiu. A cops un mot que a l'inici o en llatí era un diminitiu perd aquesta valor i passa al català com a mot primitiu: fesol, perola, flabiol. De vegades el mot amb sufix obté una significació diferent del mot arrel, i esdevé un lexema sui generis, com per exemple «cotxet» en el sentit de «vehicle destinat a portar-hi un infant o dos», o la ironia fa que un sufix diminutiu «-et» pren una valor augmentativa: «Quin cotxet t'has comprat, de set places!» En altres casos, el diminitiu obté un significat propi, quasi dissociat del mot primitiu: targeta (tarja).
El diminutius catalans es poden formar amb diferents sufixos. Els més comuns en la llengua actual són:
* -et, -eta
* -ó, -ona
Històricament altres sufixos també han format diminutius, tots vigents en algunes de les múltiples varietats geogràfiques del català:
* -ell, -ella (porcell)
* -el·lo, -el·la
* -eu, -eua
* -í, -ina (rajolí)
* -ic, -ica
* -ill, -illa (foradill, esquerdill. potser fossilitzat)
* -iu, -iua, (petit, petitiua)
* -oi, -oia, (petit, petitoi)
* -ol, -ola (estany, estanyol)
* -utxo, -utxa

## Diminutius en altres llengües i els seus dialectes

Moltes llengües o dialectes tenen els seus propis sufixos:
* en alemany -chen, i més rarament -lein;
* en castellà -(ec)ito/a per norma general, si el mot de base és monosil·làbic i acaba en consonant (sol, solecito; mar, marecita), però la forma -ito/a amb radicals de la mateixa forma si el mot de base és bisil·làbic i acaba en -o, -a flexives (solo/a, solito/a; cara, carita). -ico és el sufix del castellà d'Aragó i -ino el del castellà de Salamanca;
* en neerlandès -tje, -je o -pje.

## Bibliografia

* Corbera-Pou, Jaume «Sufixos particulars mallorquins». Miscel·lània Joaquim Molas [Barcelona], 3, 2009, pàg. 293-311.

## Referències

* ↑ Martí i Mestre, Joaquim; Jiménez, Jesús. Gramàtica històrica catalana. Volum 31 de Biblioteca Lingüística Catalana. València: Universitat de València, 2006, p. 259. ISBN 9788437064123.
* ↑ «2. Cotxet». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lloret, 2015.
* ↑ «targeta». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Hipocorístic

## Enllaços externs

* «Sobre els diminutius», Albert Jané (membre de l'IEC), Llengua Nacional - núm. 87 - II TRIMESTRE DEL 2014, p. 26-27.
* «Sufixos. Diminutius, augmentatius, pejoratius i afectuosos», Itineraris d'aprenentatge. Suficiència. GenCat.
# Índex d'indument

L'índex d'indument serveix per a valorar l'aïllament tèrmic que l'indument (la roba o vestimenta més altres accessoris, com sabates o barrets) que les persones es posen enfront de les inclemències del temps.
La seva unitat de mesura és el clo i es determina entre zero (0) clo que és la falta total d'aïllament, és a dir, la nuesa i un (1) clo que és l'indument normal d'un home (quan es va definir), és a dir, vestit amb jaqueta de cotó, camisa de cotó, roba interior normal, també de cotó, mitjons i sabates. Una indumentària molt abrigada per a un home occidental (amb roba de llana, barret, abric, bufanda, etc.) té un valor entre 3 i 4 clo.
Aquest índex serveix per a valorar la influència de la indumentària sobre les necessitats tèrmiques del cos humà davant les temperatures ambientals. Òbviament, com més abrigada sigui la indumentària, cal menor temperatura per a la comoditat.

## Referències

* ↑ Rowlett, Russ. «Units: C» (en anglès). How Many? A Dictionary of Units of Measurement. University of North Carolina at Chapel Hill, 24-04-2018. Arxivat de l'original el 2013-08-16. [Consulta: 9 juny 2018].

## Bibliografia

* Gálvez Huerta, M. A.; et alii. Instalaciones y Servicios Técnicos (en castellà). Madrid: Escuela Técnica Superior de Arquitectura, U.P.M., 2013. ISBN 97-884-9264-1253.
# Conferència sectorial

Una conferència sectorial és un instrument recollit en la Llei 30/1992 de 26 de novembre de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú pel qual l'estat espanyol i una comunitat autònoma poden crear òrgans per a la cooperació, tant de composició bilateral o multilateral i d'àmbit general o sectorial, en les matèries en què hi hagi interrelació competencial.

## Funcionament

Tal com preveu l'article 5è de la Llei 30/1992 de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, aquests òrgans de coordinació i/o cooperació han de presentar les següents característiques:
* No es consideren òrgans de cooperació els òrgans col·legiats creats per l'estat en l'exercici de les seves competències en els quals es prevegi que hi participin representants de les administracions autonòmiques amb la finalitat de consulta.
* Quan els òrgans són bilaterals i d'àmbit general que reuneixen membres dels governs d'ambdues administracions, aquest òrgan rep el nom de comissió bilateral de cooperació. Aquestes comissions es creen mitjançant acords que determinen la naturalesa del seu règim
* Quan els òrgans són multilaterals i d'àmbit general que reuneixen membres dels governs de les diferents administracions, es denomina conferència sectorial. El règim de cada conferència sectorial és la que estableix el corresponent acord d'institucionalització i el reglament intern.
** La convocatòria de la conferència sectorial, la fa el ministre competent en aquell sector.
** Els acords que se'n derivin els ha de signar el ministre i el titular de les comunitats autònomes. Si s'escau, aquests acords es poden formalitzar sota la denominació de conveni de conferència sectorial.
** Les conferències sectorials poden acordar la creació de comissions i grups de treball per a la preparació, l'estudi i el desenvolupament de qüestions concretes pròpies de l'àmbit material de cada una d'aquestes.
* Seguint aquest mateix model l'estat i una o més comunitats autònomes poden constituir altres òrgans de cooperació que reuneixin responsables de la matèria.
* Quan el sector a tractar sigui d'especial rellevància per a les administracions locals, el Ple de l'òrgan pot acordar que l'associació d'aquestes d'àmbit estatal (Federació Espanyola de Municipis i Províncies) amb una major implantació sigui convidada a assistir a les seves reunions, amb caràcter permanent o segons l'ordre del dia.

## Referències

* ↑ «Llei 30/1992 de 26 de novembre de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú». Arxivat de l'original el 2009-12-29. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ BOE núm. 12, de 14 de gener de 1999, i suplement en català núm. 4, de 13 de febrer de 1999
# Obac d'Erinyà

L'Obac d'Erinyà, és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situada al sud-oest d'Erinyà, a la dreta del riu de Serradell, al nord de lo Tossalet. És a migdia de la partida del Riu d'Aparici. A l'extrem oriental hi ha l'ermita de Santa Maria de l'Obac, i creua aquest obac el Camí de l'Obac.
# Carrer Major (la Bisbal de Montsant)

El Carrer Major és un carrer catalogat com a monument del municipi de la Bisbal de Montsant (Priorat) i protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Carrer un xic tortuós, tancat pel costat de ponent i al centre del qual s'obre una plaça i els "perxes". Comprèn el sector més antic de la població, la qual quedava tancada pel cantó de llevant per un portal. Hi ha una gran varietat de cases i edificis de qualitat. La més antiga sembla correspondre a períodes medievals, amb arcades incorporades a la paret, fetes de pedra i amb obres de maó, com la casa núm. 22. Igualment antic és el "perxe" i l'arcada de pedra, que s'obre a un pati interior. Són igualment valuoses les cases núm. 19 del 1800, la núm. 12 del 1832, la núm.1 sense data, la núm. 3 del 1824 i l'abadia (núm. 4) i l'església (núm.6). Bàsicament són edificis de planta baixa, pis i golfes, amb portalades de pedra, obra de pedra i panell i arrebossades per fora.

## Història

Sembla que aquest carrer és el més antic de la població, a jutjar per la seva forma, fàcilment defensable. El carrer s'obria a una petita esplanada, avui plaça, a un costat de la qual hi havia el fossar. La seva morfologia recorda la de les antigues poblacions medievals, amb un sol carrer i una sola entrada.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Carrer Major». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Bollmannia litura

Bollmannia litura és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la República Dominicana.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Bollman 1890. Descriptions of new species of fishes collected at the Galapagos Islands and along the coast of the United States of Colombia, 1887-'88. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 12 (núm. 770): 149-183.
* ↑ «Bollmannia litura». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bedenbaugh, R. L., 1988. A review of the Pacific members of the gobiid fish genus Bollmannia Jordan., Old Dominion University:1-56.
* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1939. Twenty-one new American gobies., J. Wash. Acad.Sci., 29(2):51-63.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Índex de desenvolupament humà relatiu al gènere

L'Índex de desenvolupament humà relatiu al gènere (IDG) és un indicador social similar a l'Índex de desenvolupament humà (IDH) que mesura les desigualtats socials i econòmiques entre dones i homes. L'IDG es defineix com a "una mesura amb perspectiva de gènere que té en consideració l'impacte del desenvolupament humà en la bretxa de gènere existent en els tres components de l'IDH" (Klassen 243). L'IDG es concentra en la distribució de la riquesa i el benestar d'un país en concret segons el sexe.
Es basa en els tres components i indicadors següents:
* Vida llarga i saludable: es mesura a partir de l'esperança de vida al néixer de cada sexe (l'IDG assumeix que les dones viuen una mitjana de cinc anys més que els homes).
* Educació: es mesura per la taxa d'alfabetització dels adults i la taxa bruta combinada de matriculació en educació primària, secundària i terciària per sexe.
* Nivell de vida digne: es mesura per la estimació d'ingressos percebuts per sexe (l'IDG considera la bretxa salarial en termes dels ingressos nets percebuts).

## Història

L'IDG va ser elaborat juntament amb la Mesura d'apoderament de gènere (MAG) l'any 1995 pel Programa de les Nacions Unides per al Desenvolupament. L'objectiu d'aquestes mesures era afegir una dimensió amb perspectiva de gènere a l'IDH.
L'IDG, la MAG i l'IDH es van crear per contraposició a les mesures de desenvolupament més tradicionals basades en els ingressos com el Producte interior brut (PIB) i Producte nacional brut (PNB).

## Vegeu també

* Índex de desenvolupament humà (IDH)
* Mesura d'apoderament de gènere (MAG)

## Referències

* 1 2 Klasen S. UNDP's Gender-Related Measures: Some Conceptual Problems and Possible Solutions. Journal of Human Development [serial online]. July 2006;7(2):243-274. Available from: EconLit with Full Text, Ipswich, MA. Accessed September 26, 2011.
# Zygaena carniolica

Zygaena carniolica és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels zigènids (Zigaenidae). Es troba a Europa estenent-se des de Portugal fins a Bulgària per l'est i fins a les costes del Mar Bàltic pel nord, a la Transcaucàsia, a l'Àsia Menor, nord de l'Iran i sud de Sibèria.

## Història natural

A la península Ibèrica vola de juliol fins a principis d'agost entre els 1000 i 1800 metres. Tenen el costum durant la nit de congregar-se a sobre de tiges seques d'herbes, comportament sobre el que no se saben raons. La còpula té lloc ràpidament, fins i tot poc després de l'avivament de les femelles de la pupa i quan encara no tenen les ales esteses i dures. Les erugues s'alimenten d'Anthyllis, Dorycnium, Lotus o Onobrychis, mostrant preferència per Lotus corniculatus (que li dona el nom) i per Onobrychis viciifolia.

## Referències

* ↑ «Funet - Zygaena». [Consulta: 2 març 2025].

## Bibliografia

* F. Fernández Rubio, 1990. Guía de Mariposas diurnas de la Península Ibérica: Zygaenas. Pirámide. ISBN 9788436805475

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (anglès)
# Obac del Sastre

L'Obac del Sastre és una obaga del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà. Es troba en territori de l'antic poble de Vilamolat de Mur.
Està situat a prop del límit nord del terme municipal, en un coster a la riba dreta del barranc de la Font de Borrell, al nord de la capella de Sant Gregori i del Carant del Duc.
# Cafè-teatre Calíope

El Cafè-teatre Calíope, ubicat en el núm. 245 del carrer Balmes de Barcelona, va ser una sala de festes on es van fer espectacles pròxims al gènere del cafè-teatre. Els passis dels espectacles acostumaven a programar-se a les 11.30h i a la 1.30h. A partir del mes de gener de 1973, la sala es divideix en dos espais diferents: en un s'hi pot veure cafè-teatre i en l'altre xous. Ambdós són sales de balls. A partir del febrer de 1977, la sala canvia de nom i passa a dir-se Cafè-teatre Friends.

## Espectacles

* 1972, març. Grans sessions de música sacra i jazz.
* 1972, maig. "Peloteo" ¡¡Letras de cambio!!.
* 1972, octubre. Horóscopo, amb Lídia Moreno, Montserrat García Sagués, Margarida Minguillón i Fernando Bronchud.
* 1972, octubre. La sexy cateta.
* 1973, novembre. La padrino.
* 1976, maig. Mandarina mecánica. Direcció: Josep Torrents, amb Marta Angelat. Víctor Petit, Carles Velat i Antonio Lara
* 1977, febrer. Cap i cuixa i Buenos Aires, mon amour (dirigit per Óscar Núñez i interpretat pel grup "Latitud 34").

## Referències

* ↑ «Ultima copa en Caliope». Blanco y Negro, 27-12-1978, pàg. 59.
# Bolus Herbarium

El Bolus Herbarium és un herbari de la Universitat de ciutat del Cap, que consta de 350.000 espècies de plantes.

## Història

El Dr. Harry Bolus (1834-1911), un ric empresari de Ciutat del Cap, va començar la seva col·lecció a Graaff-Reinet el 1865 i ara és el herbari més antic del país. Després de la seva mort, el Suid-Afrikaanse Kollege (des del 2 d'abril de 1918, la Universitat de Ciutat del Cap) ha completat el seu herbari, una biblioteca de llibres cars, únics i primers sobre la botànica i una considerable quantitat de diners per al manteniment i l'expansió de la col·lecció heretada. El 1924 es va construir un edifici especial a Kirstenbosch per a l'herbari, però no semblava adequat en aquella època. Per tant, l'herbari va ser traslladat al campus el 1938. El Dr. Lulu Bolus, cosí de Harry, es va relacionar amb l'herbari fins a la seva mort el 1970.

## Finalitat

La recerca i l'ensenyament en botànica i l'ecologia a l'herbari cobreix un ampli camp. Se centra en els aspectes de la flora del Cap, com la taxonomia, les plantes indígenes, la biogeografia i la sistemàtica i l'evolució. Científics de tot el món utilitzen aquest herbari per a la seva recerca.

## Col·leccions especials

Entre les diverses plantes especials col·leccions a l'herbari és de les famoses orquídies i erikas del Dr. Harry Bolus, les mesembryanthemae del Dr. H.M.L. (Lulu) Bolus, els fongs de la Dra. Ave Duthie i les plantes amb flor de Henri Georges Fourcade de la regió de Humansdorp a George.

## Llegats

Diversos botànics portaven les seves col·leccions de flora i llibres al Bolus Herbarium. Entre ells es troba el del Dr. C. Louis Leipoldt del 1946, H.G. Fourcade del 1948 i del general J. C. Smuts del 1950.

## Publicacions

Entre 1915 i 1928 es van publicar 4 parts dels Annals of the Bolus Herbarium. Posteriorment van aparèixer les contribucions del Bolus Herbarium..

## Bibliografia

* Floyd, K. B.: El Bolus Herbari. Universitat de Ciutat del Cap. Llanterna, la revista per al coneixement i la cultura. Any 23, núm. 1, setembre de 1973.
* Estàndard Enciclopèdia de Sud-àfrica, diverses parts. Ciutat Del Cap: Nasou. 1970-1976.

## Enllaços externs

* Lloc oficial de l'Herbari Bolus
# Índex de misèria

En economia, l'índex de misèria és un indicador creat per Arthur Okun i que es calcula com la suma dels índexs d'atur i la d'inflació.
A vegades se li atribueix incorrectament l'economista Robert Barro.

## Importància econòmica

Quan la taxa d'atur és baixa però la inflació és elevada, els bancs centrals poden augmentar els tipus d'interès. Aquesta política té un efecte negatiu sobre l'ocupació però contribueix a reduir la inflació. Al revés, si la taxa d'atur és elevada però la inflació és reduïda, una baixada de tipus pot ajudar a reduir la desocupació encara que, com a contrapartida, s'incrementi la taxa d'inflació.
No obstant això, quan ambdues taxes són elevades (i, per tant, també ho és l'índex de misèria) el banc central queda sense instruments per a la direcció de la política econòmica.

## Vegeu també

* Estagflació
# Ànec beccrestat africà

L'ànec beccrestat africà (Sarkidiornis melanotos) és un ocell aquàtic de la família dels anàtids (Anàtids) que habita llacs, rius i pantans de l'Àfrica Subsahariana, Madagascar i la zona indomalaia continental. Molts autors inclouen també el tàxon sylvicola dins aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Kevin P. Johnson i Michael D Sorenson (1999), The Auk 116 (3): 792–805. doi:10.2307/4089339 Rev. 09/07/2013 (anglès)
# Confrérie des Chevaliers du Tastevin

La Confrérie des Chevaliers du Tastevin és una confraria bàquica fundada el 1934 pels vinicultors de la Borgonya i és dedicada a la promoció de llurs vins.
Els confrares es reuneixen (i molt sovint hi mengen) al castell del Clos de Vougeot.
Els vins que han estat seleccionats pel Comitè de Tast de la susdita confraria poden exhibir una etiqueta acreditativa de la distinció.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, plana 80.

## Enllaços externs

* Web oficial d'aquesta confraria. (francès) i (anglès)
# Obaga de Castilló

L'Obaga de Castilló és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme de Claverol, al Pallars Jussà. Es troba en territori de l'antic enclavament dels Masos de Baiarri.
Està situada a la part nord-est de l'enclavament, a l'esquerra de la Llau Fonda, al nord-est de la Roqueta i del Pas de Castilló, al nord-est de l'antic nucli dels Masos de Baiarri i a la dreta del barranc de les Llaus.
# Caixa (instrument musical)

La caixa, també anomenada redoblant, caixa clara, tarola o redobelt, és un instrument musical membranòfon derivat del tambor militar.
Ambdues cares del tambor estan tancades amb membranes i la inferior és travessada per una faixa de cordes metàl·liques tibades, anomenades bordons. En copejar sobre la part superior, la vibració d'aquestes cordes produeix un so metàl·lic i estrident, molt diferent del d'un tambor comú. També es pot tocar sense utilitzar els bordons.
Es diferencia del tambor militar en el fet de ser més prima (de 10 a 20 centímetres); el diàmetre sol ser de 14 polzades angleses. El timbre varia segons quin sigui el material de construcció, i el to segons l'amplada i tensió (com més ampla i destensada, més greu sona). Es toca amb baquetes de fusta o amb escombretes metàl·liques.
La caixa s'utilitza com a instrument sol o bé com a part de la bateria.

## La caixa com a instrument d'orquestra

La caixa és un dels instruments de percussió que més apareixen en les obres orquestrals; especialment a mesura que ens apropem a l'època contemporània. Aquestes són algunes de les obres on la caixa té un paper destacat:
* Concert per a Orquestra, de Bela Bartók
* Simfonia número 5, de Carl Nielsen
* Lieutenant Kijé, Suite, de Serguei Prokófiev
* Bolero, de Maurice Ravel
* Schéhérazade, de Nicolas Rimski-Kórsakov
* Obertura de l'òpera La gazza ladra, de Gioacchino Rossini
* Simfonia número 10, de Dmitri Xostakóvitx

## Referències

* ↑ «Snare drum | Musical Instrument, Drumming Technique & History | Britannica» (en anglès). [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «Redoblante - Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «rullante - Treccani» (en italià). [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ Cervantes, Biblioteca Virtual Miguel de. «ANOTACIONES HISTORICAS SOBRE LA CAJA» (en castellà). [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ admin. «Caja o Redoblante» (en castellà), 16-09-2019. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ Carroll, Raynor. Orchestral repertoire for the snare drum. Pasadena: Batterie Music, 1997. ISBN 0-9650322-4-8.

## Vegeu també

* Bateria (professió)
* Caixa de ritmes
* Idiòfon
* Timbal (música llatina)
* Vibració d'una membrana circular
Viccionari
# Maha Oya

El Maha Oya és un riu important de la província de Sabaragamuwa a Sri Lanka. Mesura aproximadament 134 km (83 mi) km de longitud. Corre a través de quatre províncies i cinc districtes. Maha Oya té 14 xarxes de subministrament d'aigua per servir les necessitats d'aigua de més d'un milió de persones.
La seva àrea de captació rep aproximadament 3644 milions de metres cúbics de pluja per any, i aproximadament 34 per cent de l'aigua assoleix el mar. Té una àrea de captació d'1,510 quilòmetres quadrats.
El riu desaigua un km al nord de Negombo, i a la part final del seu trajecte se'l anomena tradicionalment riu Kaymel

## Referències

* ↑ Yassin Mohammed, Essam. Economic Incentives for Marine and Coastal Conservation: Prospects, Challenges and Policy Implications. Routledge, 2013, p. 296. ISBN 978-1-135-00663-1.
* ↑ «Maha Oya Sand Mining To Affect Millions». Arxivat de l'original el 20 de juliol 2016. [Consulta: 17 octubre 2016]. «Maha Oya Sand Mining To Affect Millions». Arxivat de l'original el 20 de juliol 2016. [Consulta: 17 octubre 2016]. «Maha Oya Sand Mining To Affect Millions». Arxivat de l'original el 20 de juliol 2016. [Consulta: 17 octubre 2016].
* ↑ «Sri Lanka: Rivers». FAO. [Consulta: 12 octubre 2016].