OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astyanax troya

Astyanax troya és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Azpelicueta, M., J. R. Casciotta & A. E. Almirón. 2002. Two new species of the genus Astyanax (Characiformes, Characidae) from the Paraná river basin in Argentina. Rev. Suisse Zool. v. 109 (núm. 2): 243-259.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Azpelicueta, M. de las M., A. Almirón i J.R. Casciotta 2002. Astyanax paris: a new species from the río Uruguay basin of Argentina (Characiformes, Characidae). Copeia (4):1052-1056.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica Núm. 5, 87p.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apollo Theater (Chicago)

L'Apollo Theater Chicago (Teatre Apol·lo de Chicago) és un teatre de Chicago construït en el Lincoln Park (Parc Lincoln) el 1978. Ubicat en el núm. 2.540 de l'Avinguda Lincoln té una capacitat de 440 localitats i un hall d'entrada amb exposicions d'art i un bar complet. En l'actualitat és la seu de La Casa del Teatre, de l'èxit de la producció "The Sparrow" i la seu de la companyia de teatre "Ciutat Esmeralda".
Entre les produccions notables cal incloure "La pervesitat sexual a Chicago" de David Mamet protagonitzada per Jim Belushi, i "Bàlsam a Galaad" amb John Malkovich i Gary Sinise.
L'Apollo Theater Chicago no és el primer teatre de Chicago a portar el nom d'Apol·lo. El 1921 es va inaugurar un teatre Apol·lo, a la cantonada dels carrers Randolph i Dearborn. L'Apollo Theater de Chicago no té cap relació amb l'Apollo Theater de Nova York.

## Enllaços externs

* Pàgiona web del teatre Arxivat 2009-01-26 a Wayback Machine.
# Orquestra Filharmònica de Moscou

L'Orquestra Filharmònica de Moscou és una orquestra simfònica russa fundada el 1951 per Samuïl Samossud, un director del teatre d'òpera Bolxoi. El nom actual va ser determinat el 1953 i el seu director més representatiu ha estat Kirill Kondraixin, que va estrenar la Quarta simfonia i la Tretzena simfonia de Dmitri Xostakóvitx i d'altres obres de compositors soviètics contemporanis.
El 1976, es va nomenar Dmitri Kitaienko com a director titular, que realitzar l'estrena a la Unió Soviètica de la Missa de Glòria de Puccini, i la simfonia Turangalila d'Olivier Messiaen.
Actualment el seu director titular és Iuri Símonov i Dmitri Iablonski n'és el principal director convidat.

## Directors titulars

* Iuri Símonov (1998–)
* Mark Ermler (1996-1998)
* Vassili Sinaiski (1991-1996)
* Dmitri Kitaienko (1976-1990)
* Kirill Kondraixin (1960-1975)
* Samuïl Samossud (1951-1957)

## Enllaços externs

* Filharmònica de Moscou
* Informació de l'orquestra i discografia Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Xohana Torres Fernández

Xohana Torres Fernández (Santiago de Compostel·la, 22 de novembre de 1931 - Vigo, 12 de setembre de 2017) va ser una poeta, narradora i dramaturga gallega.
Com a poeta (Do sulco, 1957; Estación ao mar, 1980; Tempo de Ría, 1992; Elexía a Lola, 2016) és una veu central de la poesia gallega de la segona meitat del segle XX i està integrada en la denominada xeración das Festas Minervais; com a autora dramàtica (A outra banda do Iberr, 1965; Un hotel de primeira sobre o rio, 1969), en el grupo de Enlace i, com a narradora, els crítics discuteixen si la seva novel·la Adiós, María (1970) forma part o no de la nova narrativa.Mostres de la seva literatura infantil són Polo mar van as sardiñas (1968) i Pericles ea balea (1984).
L'any 1980 va rebre el Premi de la Crítica de poesia gallega per Estación ao mar (1979).
L'any 2001 va ingressar a la Real Academia Galega com a acadèmica de número.
El 2004 va publicar la seva Poesía reunida (1957-2001).

## Premi Xohana Torres

L'any 1993 la Regidoria de la Dona de l'Ajuntament de Santiago de Compostel·la va instituir un premi amb el seu nom amb l'objectiu de contribuir al coneixement sobre les dones que hagin destacat en algun camp. Més endavant el premi es va obrir a l'assaig i a la creació audiovisual.

## Referències

* ↑ Burgoa, Juan J. «Xohana Torres Fernández» (en castellà). Diario de Ferrol, 02-12-2017. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Xohana Torres (1931-2017) na rede – in memoriam | A profa» (en gallec). Aprofa, 13-09-2017. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Xohana Torres Fernández». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «A Real Academia lamenta o pasamento da académica Xohana Torres» (en gallec). Real Academia Galega, 12-09-2017. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Bases Premio Xohana Torres». Concello de Santiago. Igualdad. [Consulta: 13 setembre 2023].
# Casa Grijalbo i Martí

La Casa Grijalbo i Martí a Vilafamés, a la comarca de la Plana Alta, és una antiga casa catalogada com a Monument d'interès local segons consta en l'ANNEX III Béns de rellevància local compresos en el conjunt històric, del Decret 80/2005, de 22 d'abril, pel qual es declara Bé d'interès cultural el Conjunt històric de Vilafamés; amb codi 12.05.128-0026 de la Generalitat Valenciana.
Aquest edifici al igual que ocorre amb la coneguda com a Casa Almenar Andreu, està sent estudiat per experts arqueòlegs per la seva possible catalogació com Bé d'Interès Cultural, en el cas que pugui demostrar-se el seu ús defensiu.

## Referències

* ↑ Decret 80/2005 «BOE» núm. 202, de 24 d'agost de 2005, pàgines 29459 a 29464 (6 pàgs.) Consulta 5 de desembre del 2016
* 1 2 Fitxa BRL Generalitat Valenciana. Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport Consulta 5 de desembre del 2016
# Orquestra Simfònica Nacional d'Ucraïna

L'Orquestra Simfònica Nacional d'Ucraïna (en ucraïnès: Національний Симфонічний Оркестр України) és una de les principals orquestres d'Ucraïna.
Va ser fundada el 1918 com a Orquestra Simfònica Estatal d'Ucraïna. Nathan Rachlin va dirigir l'orquestra des de 1937 fins a 1962. Entre els altres directoris ha tingut a Stephan Turchak, Volodymyr Kozhukhar, Fyodor Glushchenko, Igor Blazhkov, el director nord-americà Theodore Kuchar actualment és el director artístic, mentre que el director titular és Volodymyr Sirenko des de 1999.
L'orquestra va estar de gira per ciutats dels Estats Units el 2017.

## Referències

* ↑ «Pàgina amb la història en anglès». Arxivat de l'original el 2022-04-05. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «National Symphony Orchestra embarks on 44-concert tour of North America». The Ukrainian Weekly, 13-01-2017. Arxivat 6 April 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Concertfix: National Symphony Orchestra of Ukraine Tour Dates 2017
# Benthophiloides

Benthophiloides és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Benthophiloides brauneri (Beling & Iljin, 1927)
* Benthophiloides turcomanus (Iljin, 1941)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Beling, D. E. & B. S. Iljin, 1927. Benthophiloides brauneri n. g., n. sp. Ein für das Schwarzmeerbassin neuer Vertreter der Familie der Gobiidae. Trav. Sta. Biol. Dniepre, Acad. Sci. Ukraine v. 3, livr. 7, núm. 2: 309-325, 2 pls.
* ↑ Iljin, B. S., 1941. Asra turcomanus, a new genus and species of goby (Gobiidae) from the Caspian Sea. Izv. Akad. Nauk SSSR. Otd. Biol. v. 1941 (núm. 3): 385-390.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Orquestra Simfònica de la BBC

L'Orquestra Simfònica de la BBC és la principal orquestra simfònica de la British Broadcasting Corporation i una de les orquestres més importants del Regne Unit.
L'orquestra va ser fundada com una organització a temps complet el 1930 per Adrian Boult. Aquest va romandre com a director d'orquestra titular fins a 1950, quan Malcolm Sargent el va succeir (mantenint el lloc fins a 1957). Entre els seus altres directors titulars destaquen Antal Doráti (1962-66), Colin Davis (1967-71), Pierre Boulez (1971-75), Guennadi Rojdéstvenski (1978-81) i Andrew Davis, el qual va mantenir el càrrec des de 1989 fins que va ser succeït per Leonard Slatkin el 2000. També en el 2000, l'orquestra va nomenar al seu primer compositor associat, Mark-Anthony Turnage. John Adams es va convertir en artista associat de l'Orquestra Simfònica de la BBC el juny de 2003. El concert final de Leonard Slatkin com a director titular va ser a l'última nit de The Proms del 2004. A inicis de 2005 es va anunciar que el director txec, Jiří Bělohlávek seria el nou director des de la primera nit de The Proms de 2006.
A més d'aquests directors principals, l'orquestra ha tingut diversos directors convidats cèlebres, com per exemple Arturo Toscanini. L'actual director convidat principal és David Robertson que va accedir al lloc l'octubre de 2005 succeint a Jukka-Pekka Saraste, que el va deixar a finals d'agost de 2005.
L'orquestra freqüentment comissiona obres de compositors contemporanis, sobretot d'obres britàniques noves. Earth Dances de Harrison Birtwistle, Rituel in memoriam Bruno Maderna de Pierre Boulez i The Protecting Veil de John Tavener van ser comissions de la BBC estrenades per l'Orquestra Simfònica de la BBC.
L'orquestra té un paper important a The Proms, la temporada anual de concerts que s'ofereixen al Royal Albert Hall. Toca tant en la primera com en l'última nit.
Les altres orquestres de la BBC són l'Orquestra Filharmònica de la BBC, l'Orquestra Nacional de Gal·les de la BBC, l'Orquestra Simfònica Escocesa de la BBC i l'Orquestra de Concerts de la BBC.

## Directors titulars

* Jiří Bělohlávek (des del 14 de juliol de 2006)
* Leonard Slatkin (2000– 2004)
* Andrew Davis (1989-2000)
* John Pritchard (1982-1989)
* Guennadi Rojdéstvenski (1978-1981)
* Rudolf Kempe (1976)
* Pierre Boulez (1971-1975)
* Colin Davis (1967-1971)
* Antal Doráti (1962-1966)
* Rudolf Schwarz (1957-1963)
* Malcolm Sargent (1950-1957)
* Adrian Boult (1930-1950)

## Enllaços externs

* Orquestra Simfònica de la BBC - Lloc web oficial
# Atacames

Atacames és una ciutat de la costa de la República de l'Equador, al sud-oest d'Esmeraldas. L'any 2005 constava d'11.251 habitants.
El 1525 desembarcaren en el lloc del seu emplaçament els espanyols que per primera vegada exploraven el Pacífic. Hi ha una petita badia, entre la ciutat d'Esmeralda i la desembocadura del riu del mateix nom. És un ancoratge cada dia més freqüentat.

## El riu

El de la mateixa república neix en el vessant occidental dels Andes, i després d'un curs molt tortuós que el fa tenir una llarga extensió, quan en realitat les seves fonts es troben a poca distància de la costa, desaigua en el mar Pacífic, al sud del poble d'Esmeralda.

## Combat naval d'Atacames

Aquest combat es lliurà en la badia d'Atacames, els dies 1 i 2 de juliol de 1594, entre espanyols i anglesos. El vaixell anglès The Dainty, comanat per sir Richard Hawkins, es presentà davant de Chincha el 4 de juny, retirant-se en notar que els espanyols es preparaven per al combat.
Aquests vigilaren el corsari i destacaren tres naus amb 74 canons i 300 tripulants, que del Callao sortiren en la seva persecució, comanades per Beltrán de Castro. L'u de juliol, en doblar una punta junt a Atacames, els espanyols trobaren el The Dainty, amb la que entaularen combat, que tingueren de suspendre per arribar la nit, continuant-lo el matí següent. El vaixell anglès fou capturat i la tripulació es rendí amb la condició que es respectés les seves vides.
Els anglesos eren 120, segons historiadors espanyols, o 75 segons el capità del The Daínty; tingueren 27 morts i 17 ferits. Els primers foren portats a Lima, on en assentar-se de la notícia del triomf, el 14 de setembre, se celebraren grans festes i es parlà de cremar-los com a heretges, però no es va fer i Hawkins fou enviat a Espanya on sofrí molt llarga presó. Aquest combat fou cantat per Lope de Vega en el seu Dragontea; per Luis Antonio de Oviedo en el poema Santa Rosa de Lima, i per Pedro de Peralta Barrionuevo en la seva Lima fundada.

## Bibliografia

* Volum núm. 6, pàg. 838. de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4506-5)
# Apteronotus cuchillejo

Apteronotus cuchillejo és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 18,9 cm de llargària màxima.
* 137-155 radis tous a l'aleta anal.

## Alimentació

Menja principalment macroinvertebrats.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical, el qual viu als rierols.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el riu Catatumbo (Colòmbia i Veneçuela) i la conca del llac Maracaibo (Veneçuela).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1800. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-lxiv + 1-632. Pls. 1-20.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1949. A further contribution to the ichthyology of Venezuela. Proceedings of the United States National Museum v. 99 (núm. 3235): 1-211, Pls. 1-3.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Albert, J.S., 2003. Apteronotidae (Ghost knifefishes). P. 497-502. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo, 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.
* ↑ Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo, 1997.
* ↑ De Santana, C.D. i J.A. Maldonado-Ocampo, 2005. Apteronotus milesi, new species of ghost knifefish (Gymnotiformes: Apteronotidae) from the Cauca River, with a key to apteronotids from the Magdalena-Cauca basin, Colombia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(3):223-230.
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI). Biblioteca de la Academia de Ciencias Físicas. Matemáticas y Naturales, Caracas, Veneçuela. Vol. 29 . 206 p.

## Bibliografia

* Albert, J.S. i R. Campos-da-Paz, 1998. Phylogenetic systematics of Gymnotiformes with diagnoses of 58 clades: a review of available data. P. 419-446. A: L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* De Santana, C.D., 2003. Apteronotus caudimaculosus n. sp. (Gymnotiformes: Apteronotidae), a sexually dimorphic black ghost knifefish from the Pantanal, Western Brazil, with a note on the monophyly of Apteronotus albifrons species complex. Zootaxa 252:1-11.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Os alveolar

L'os alveolar és l'os dels maxil·lars que conté o revesteix les conques o alvèols, en què es mantenen les arrels de les dents. És un os fi i compacte amb múltiples i petites perforacions, a través de les quals passen els vasos sanguinis, els nervis i els vasos limfàtics. És, per tant, os alveolar aquell os (ja sigui del maxil·lar superior o de la mandíbula) que conté les arrels de les dents. Si fos possible mirar un crani que ha perdut les dents, es veuria que els ossos maxil·lars no són només plans ossis horitzontals. Dins de l'os hi ha petits cràters que marquen el lloc on les dents han d'inserir-se. Aquests espais són els alvèols i les seves parets s'anomenen processos alveolars. Conforme la dent va sortint a través de la geniva, el procés alveolar es desenvolupa al voltant de les dents per ajudar a sostenir-les dins dels maxil·lars.

## Vegeu també

* Periodonci

## Referències

* ↑ Ten Cate's Oral Histology, Nanci, Elsevier, 2013, page 219
* ↑ Illustrated Dental Embryology, Histology, and Anatomy, Bath-Balogh and Fehrenbach, Elsevier, 2011, page 176

## Enllaços externs

* Photo of model at Waynesburg College skeleton/alveolarprocess Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* «Anatomy diagram: 34256.000-1». Roche Lexicon - illustrated navigator. Elsevier. Arxivat de l'original el 2014-01-01. [Consulta: 6 abril 2017].
* Diagram at case.edu Arxivat 2007-01-13 a Wayback Machine.
# Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena

L'Orquestra Simfònica de Ràdio de Viena (Radio-Symphonieorchester Wien) és l'única orquestra de ràdio a Àustria. Fundada el 1969, inicialment amb la denominació d'Orquestra Simfònica d'ORF (ORF-Symphonieorchester) fins al 1996 que canvià el nom. Des de l'any 2019 el seu director titular és Marin Alsop. Amb relació a altres orquestres austríaques, té com un dels principals objectius la interpretació de la música contemporània.

## Directors

* Marin Alsop (2019–present)
* Cornelius Meister (2010–2018)
* Bertrand de Billy (2002–2010)
* Dennis Russell Davies (1996-2002)
* Pinchas Steinberg (1989-1996)
* Lothar Zagrosek (1982-1986)
* Leif Segerstam (1975-1982)
* Milan Horvat (1969-1975)

## Enllaços externs

* Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena - Lloc web oficial
# Ataconador

Un ataconador és un menestral que tenia l'ofici d'ataconar o adobar sabates velles.
N'hi havia, per exemple, quatre a la ciutat de Lleida, al segle xv.
També foren anomenats sabaters de vell.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 37.
# Casa Josep Ribes i Solà

La casa Josep Ribes i Solà era un edifici situat als carrers de Jaume Giralt i dels Metges de Barcelona, actualment desaparegut.

## Història

El 1762, el mestre de cases Josep Ribes i Margarit va adquirir al paraire Jaume Batlle i Tàpies tres finques contigües als carrers de Jaume Giralt i dels Metges pel preu de 5.160 lliures, que foren reedificades per ell mateix entre 1765 i 1766. El 1792, va establir-ne una part en emfiteusi al carrer dels Metges al blanquer Josep Creus.
La propietat fou heretada pel seu net Josep Ribes i Solà,que el 1855 va demanar permís per a enderrocar i reconstruir els vells edificis segons el projecte del seu germà arquitecte Fèlix.
Finalment, l'edifici fou enderrocat a principis del segle xxi, afectat pel PERI del Sector Oriental del Centre Històric de Barcelona (barris de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera).

## Descripció

Edifici d'habitatges de planta baixa i quatre pisos. La façana principal presentava un ritme vertical simètric, amb tres fileres de balcons flanquejades per sengles de finestres als dos extrems, que corresponen a les escales. Sobre la planta baixa i el coronament hi havia una cornisa motllurada, i el quart pis era separat de la resta per una imposta.

## Referències

* ↑ AHPB, notari Carles Carbonell, manual 1.068/3, f. 278-286, 04-10-1762.
* ↑ «Carrer Metges 21». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ AHPB, notari Jaume Morelló, manual 1.117/14, f. 9v-12, 04-01-1792.
* ↑ Arranz, 1991, p. 407.
* 1 2 «Carrer Jaume Giralt 42». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Arranz, 1991, p. 408.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 812 C.
* 1 2 3 Alexandre, Octavi. Catàleg de la Destrucció del Patrimoni Arquitèctònic Històrico-Artístic del Centre Històric de Barcelona. Veïns en Defensa de la Barcelona Vella i Estudiants pel Patrimoni, 2000, p. 56.
* ↑ «Cadena humana contra el derribo de edificios en el Forat de la Vergonya». La Vanguardia, 11-04-2005.
* ↑ Foment de Ciutat Vella, S.A. «Desconstrucció de vuit edificis situats als carrers de Sant Pere més Baix 70-72-74, Metges 25-27 i Jaume Giralt 38-42-44, de Barcelona». BOPB. Diputació de Barcelona, 14-03-2006, pàg. 119.

## Vegeu també

* Casa Josep Ribes i Margarit
* Casa-fàbrica Ribes i Margarit
* Casa-fàbrica Ribes-Xifré

## Bibliografia

* Arranz, Manuel. Mestres d'obres i fusters. La construcció a Barcelona en el segle XVIII. Barcelona: Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Barcelona, 1991. ISBN 9788487104077.
# Concha Segura

María Concepción Bienvenida Segura Roselló (Iecla, Múrcia, 11 de novembre de 1875 - [...?]), fou una figura destacada de la sarsuela.
Es dedicà al gènere còmic-líric i, després de triomfar a províncies debutà a Madrid als 19 anys el novembre de 1894 amb l'obra La Diva de Jacques Offenbach, tenint un gran èxit.
Concha Segura abandonà definitivament els escenaris abans complir els 26 anys (1901) degut a una afecció de gola i, posteriorment, al contraure matrimoni amb el catedràtic de numismàtica Antoni Vives i Escudero.
Tenia tres germanes més (Josepa, Elisa i Francisca) que també foren cantants, sent la més famosa després de Concha, Segura.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1509 (ISBN 84-239-4554-5)
# Os articular

L'os articular és un os del maxil·lar inferior de la majoria de tetràpodes, incloent-hi els amfibis, sauròpsids, ocells i sinàpsids primitius. En aquests animals, l'os articular està connectat amb dos altres ossos del maxil·lar inferior, el suprangular i l'angular; també s'articula amb l'os quadrat per formar l'articulació mandibular.
En els mamífers, el quadrat i l'articular han migrat a l'orella mitjana i se'ls coneix com a martell i enclusa. De fet, els paleontòlegs consideren aquesta modificació com a característica definitòria dels mamífers.

## Vegeu també

* Evolució dels mamífers

## Referències

* ↑ «University of the Cumberlands, QUADRATE AND ARTICULAR EXPRESSION». Arxivat de l'original el 2017-05-17. [Consulta: 5 juny 2018].
* ↑ «Mammaliaformes: Overview - Palaeos». Arxivat de l'original el 2007-04-29. [Consulta: 23 març 2008].