OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Essendon Football Club

L'Essendon Football Club és un club professional de futbol australià australià de la ciutat de Melbourne que disputa l'Australian Football League.

## Palmarès

* Victorian Football Association: 1891, 1892, 1893, 1894
* Australian Football League: 1897, 1901, 1911, 1912, 1923, 1924, 1942, 1946, 1949, 1950, 1962, 1965, 1984, 1985, 1993, 2000
* Minor Premiers (fase regular): 1898, 1911, 1923, 1924, 1942, 1946, 1948, 1950, 1962, 1968, 1984, 1985, 1990, 1993, 1999, 2000, 2001
* Campionat d'Austràlia: 1893
* McClelland Trophy: 1951, 1953, 1957, 1968, 1990, 1993, 1999, 2000, 2001.

## Enllaços externs

* Web oficial
* "Around the Grounds" - Web Documental - Windy Hill
* BomberBlitz.com - Web no oficial
* BigFooty's fòrum
* The Animal Enclosure fòrum Arxivat 2009-09-08 a Wayback Machine.
# Estabilitat econòmica

En macroeconomia, l' estabilitat econòmica es refereix a tota situació caracteritzada per l'absència de grans variacions en el nivell de producció, renda i ocupació, juntament amb poca o nul·la inflació (variació de preus).

## Introducció

En general es considera que l'estabilitat econòmica és una situació desitjable perquè en un període d'estabilitat la incertesa a la qual s'enfronten els agents econòmics és molt menor. I atès que en general els agents econòmics tenen aversió al risc, l'existència d'incerteses dificulta l'activitat econòmica, comportant desajustos temporals i en general inseguretat social i una caiguda dels nivells de renda. L'estabilitat econòmica es reflecteix en la constància o escassa variació en el temps de tres aspectes conceptualment independents encara que econòmicament relacionats:
* Nivell d'ocupació
* Nivell general de preus
* Equilibri en la balança de pagaments
L'alta variabilitat del nivell d'ocupació es tradueix en crisi econòmica quan el nivell decau, els nivells de preus fortament decreixents comporten deflació que sol anar acompanyada de decaïment de l'activitat econòmica i en general atur creixent. Finalment el desequilibri en la balança de pagaments pot comportar atacs financers especulatius, devaluacions de la moneda i alteració dels nivells de preus.

## Bibliografia

* Charles Kindleberger: The World in Depression: 1929–1939 (University of California Press, 1973)
* Charles Kindleberger: Manias, Panics, and Crashes: A History of Financial Crises (Macmillan, 1978)

## Referències

* ↑ Comunicació, Secretaria de. «La normativa d'estabilitat pressupostària. Incidència sobre les polítiques pressupostàries de les administracions públiques espanyoles», 28-04-2016. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Introducció a l'economia». [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Apunts complets Macroeconomia introducció - Apuntes de Macroeconomía - Docsity» (en castellà). [Consulta: 13 juliol 2019].
# Estació Amundsen-Scott

L'Estació Amundsen-Scott és una estació de recerca científica i tecnològica dels Estats Units que es troba a l'altiplà de l'Antàrtida en el lloc més al sud del planeta terra, al pol sud geogràfic a 2.835 metres d'altitud sobre el nivell del mar.
L'estació original Amundsen-Scott va ser construïda durant novembre de 1956 com un dels objectius marcats per l'any geofísic internacional per tal d'estudiar, entre altres coses, la geofísica de les regions polars. Aquesta estació ha estat reedificada, demolida i expandida diverses vegades des de 1956.
L'estació, com que està al pol sud, experimenta durant l'any la nit polar amb foscor contínua durant 6 mesos i el dia polar amb llum contínua durant els altres sis mesos. El sol surt a l'equinocci de setembre i arriba al seu angle màxim cap al 20 de desembre i es pon a l'equinocci de març. Durant els sis mesos de "nit", hi fa un fred extrem i de vegades la temperatura pot baixar per sota de -73 °C. Aquest període continu de foscor fa que aquesta estació sigui ideal per a fer observacions astronòmiques.
El nombre de persones que hi viuen és variable, amb un màxim a l'estiu, en anys recents la població a l'hivern és d'unes 50 persones.

## Història

L'estació rep el nom del noruec Roald Amundsen qui va arribar al pol sud el desembre de 1911 i del britànic Robert F. Scott que hi va arribar un mes més tard (el gener de 1912) Actualment aquesta estació està a 100 metres del pol sud geogràfic, perquè la glacera on es troba es desplaça uns 10 metres cada any. La neu s'hi acumula a una taxa de 60–80 mm cada any. La temperatura registrada ha variat entre un màxim de -12.6 °C i un mínim de -82.8 °C amb la mitjana anual de -49 °C La temperatura mitjana mensual varia entre -28 °C de desembre a -60 °C de juliol. La velocitat mitjana del vent és de 5.5m/s i la ràfega màxima enregistrada és de 25 m/s

### Transport

L'estació té una pista d'aeroport amb el codi NZSP|| de 3.658 m de llargada Entre octubre i febrer hi ha diversos vols per dia amb un avió Hercules LC-130 equipat amb esquís provinent de la Base McMurdo amb els subministraments.
Hi ha una carretera de neu provinent de la base McMurdo, coneguda, en anglès, com la McMurdo-South Pole highway.

### Comunicacions

Les dades d'accés a l'estació les proporcionen NASA TDRS-F1, Marisat, LES 9, GOES i Iridium satellite constellation.

## Referències

* ↑ «Amundsen-Scott South Pole Station» (en anglès). National Science Foundation. [Consulta: 24 agost 2021].
* ↑ Matthew A. Lazzara. «Preliminary Report: Record Temperatures at South Pole (and nearby AWS sites…)», 28-12-2011. [Consulta: 28 desembre 2011].
* ↑ «National Science Foundation South Pole Station». Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2012. [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ «South Pole-News». Southpolestation.com. [Consulta: 8 novembre 2009].
* ↑ «South Pole TDRSS Relay (SPTR)». Msp.gsfc.nasa.gov, 01-09-2000. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2012. [Consulta: 8 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Live webcam image from Usap
* Amundsen-Scott Station Noaa webcam
* Unofficial website on the Station: news, gallery, history
# Estació Biològica de l'Aiguabarreig

L'Estació Biològica de l'Aiguabarreig, creada l'any 1993, és un centre de recerca i gestió que, actualment, te la seva seu entre Mequinensa (Baix Cinca) i La Granja d'Escarp (Segrià). L'estació se n'encarrega de la més gran confluència fluvial de la península ibèrica que conté, a més, el més gran conjunt d'illes fluvials i boscos de ribera de les terres catalanes.
L'estació ha executat, fins ara, tots els projectes de gestió i conservació de la Generalitat de Catalunya als espais naturals de l'Aiguabarreig, destacant per inèdita la creació d'una illa artificial a l'Ebre, al terme municipal d'Almatret.
Coordina els projectes de bioturisme de la mà del Patronat de Turisme de la Diputació de Lleida i tingué una escola de natura, l'Escola de Natura de l'Aiguabarreig, a Mequinensa. També disposa del Centre d'Interpretació de l'Aiguabarreig, a la vila de Massalcoreig.
Fou creada pel naturalista Guillem Chacon, qui actualment la dirigeix, i forma part de la xarxa d'estacions biològiques, motiu pel qual cada any investigadors i estudiants de diferents continents arriben a l'Aiguabarreig per a fer pràctiques universitàries.
Des del 2004 és part de l'equip acadèmic de la Universitat Catalana d'Estiu de Ciències de la Natura, que te la seva seu central a Seròs. També a l'Aiguabarreig.

## Referències

* ↑ Chacon, G.; Carceller, F. «L’Aiguabarreig». Mètode, 15-04-2013. [Consulta: 4 juny 2021].
* ↑ «Estació Biològica de l'Aiguabarreig» (en castellà). Biological Stations Network. [Consulta: 4 juny 2021].
# Estació Central de Nàpols

L'Estació Central de Nàpols (en italià: Stazione di Napoli Centrale) és la principal estació de ferrocarril de Nàpols i de tot el sud d'Itàlia.

## Referències

* ↑ «Napoli Centrale» (en italià). Grandistazione. Arxivat de l'original el 2017-08-08. [Consulta: 6 gener 2012].

## Enllaços externs

* http://www.uniurb.it/giornalismo/lavori2002/ranarossi/altre/cronologia.htm
* http://www.stazionidelmondo.it
* http://www.grandistazioni.it/cms/v/index.jsp?vgnextoid=96d160d1be09a110VgnVCM1000003f16f90aRCRD Arxivat 2017-08-08 a Wayback Machine.
* http://www.rfi.it/files/varie/Nodo_napoli.pdf Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Estació Hidroelèctrica del Dnièper

L'Estació Hidroelèctrica del Dnièper és l'estació hidroelèctrica més gran del territori d'Ucraïna i una de les més grans d'Europa. L'estació Dnièper està situada al riu Dnièper, a Zaporíjia, i és el quart riu més llarg d'Europa. El disseny original prové del pla d'electrificació de GOELRO per a la Unió Soviètica, el qual fou adoptat poc després de la Revolució d'octubre, l'any 1917.
Lev Trotski, llavors fora el poder, va impulsar la idea dins el Politburó governant en 1926. En un discurs al moviment del jovent de Komsomol, Trotski digué:
| « | Al sud el Dnièper travessa les terres de més valor industrial; està malgastant el pes prodigiós de la seva pressió jugant sobre els vells ràpids i esperant que aprofitem el seu corrent, el frenem amb preses i l'obligem a il·luminar les ciutats, impulsar fàbriques i enriquir els conreus. L'obligarem a fer-ho! | » |
| — Lev Trotski |||
La presa i els seus edificis fouen dissenyats pels arquitectes constructivistes Víktor Vesnin i Nikolai Kolli. La construcció va començar l'any 1927 i va acabar el 1932. Més de deu mil habitants de la contornada van ser obligats a abandonar les seves cases. Majoritàriament eren mennonites alemanys, que van ser convidats a treballar voluntàriament en l'obra. Els qui no ho van voler fer voluntàriament, ho fan fer forçats.
Va ser la primera planta hidroelèctrica a l'RSS d'Ucraïna. Els 500 MW que produeix la varen convertir en l'estació hidroelèctrica soviètica més gran al seu temps. Va impulsar el desenvolupament de les zones industrials com Zaporíjia, Kriví Rih o Dnipropetrovsk, que van créixer amb l'energia proporcionada per l'Estació Hidroelèctrica del Dnèpier i va permetre el desenvolupament d'indústries amb grans consums d'energia, com ara la producció d'alumini, que foren essencials per a la Força Aèria Soviètica.
Durant la Segona Guerra Mundial, la presa i l'estació hidroelèctrica, donada la seva importància estratègica, foren parcialment destruïdes per les tropes soviètiques que es retiraven l'any 1941;, també ho van fer les tropes alemanyes el 1943. Finalment la presa va ésser afectada greument, i els ginys de producció foren destruïts gairebé completament. Fou reedificada entre els anys 1944 i 1949, I la producció d'energia elèctrica fou restablerta el 1950. Entre el 1969 i el 1980 una segona estació fou construïda amb una capacitat planejada de 828 MW.

## Temps postsoviètic

Avui dia la presa ha estat privatitzada i continua sent utilitzada per a alimentar els complexos industrials adjacents. La pressió de l'aigua que surt de la presa està a 38,7 metres i l'embassament que hi ha darrere és de 33,3 quilòmetres cúbics. La presa també és utilitzada pel trànsit.

## Referències

* ↑ (rus) Непорожний П. С. Гидроэнергетика и комплексное использование водных ресурсов СССР. — Энергоиздат, 1982. — С. 17. — 559 с.
* ↑ Graham, Loren R. El fantasma del ingeniero ejecutado. Por qué fracasó la industrialización soviética (en castellà). Traducció: Antonio Desmonts. Barcelona: Crítica, 2001, p. 89. ISBN 8484322882.
# Estació Internacional de Canfranc

L'Estació Internacional de Canfranc és una estació de ferrocarril al municipi espanyol de Canfranc-Estació, a la província d'Osca, molt a prop de la frontera amb França. Va ser inaugurada el 18 de juliol de 1928. Declarada Bé d'Interès Cultural, està catalogada com a monument des del 6 de març del 2002.

## Història

Inaugurada el 18 de juliol de 1928 per Alfons XIII va viure moments d'esplendor i també foscos i novel·lescs com els del famós or alemany en temps de la II Guerra Mundial. Va caldre una gran obra d'enginyeria forestal per a construir-la, ja que les allaus de neu i els despreniments dels vessants eren constants donada la geografia tan abrupta i sobretot per la intensa desforestació a la qual es va veure sotmesa en els segles anteriors. Per corregir aquest problema es va fer el que es considera un dels millors exemples de restauració hidrològic-forestal que es coneixen. D'aquesta manera es va reeixir a fixar el terreny i restaurar la massa arbòria, la qual cosa va possibilitar la construcció del ferrocarril que comunicaria banda i banda del Pirineu.
El 27 de març de 1970 un tren de mercaderies francès va descarrilar a Bedós a l'entrada del pont de l'Estanguet a França i va caura a la vall abrupta de la Gave d'Aspa un petit riu de montanya. Des de llavors el trànsit internacional ferroviari va quedar interromput.
Des de fa anys es reclama la reobertura del trànsit internacional i la rehabilitació de l'estació i el seu entorn. La reobertura de la línia segueix en mans del Govern francès i la rehabilitació de l'Estació s'ha vist embolicada en polèmica.
El setembre 2024, la companyia ferroviària francesa SNCF va llançar un projecte de rehabilitació de la línia.

## Vegeu també

* Túnel ferroviari de Somport
* Canfranero
* Línia ferroviària Pau-Canfranc

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Canfranc-Estación». Arxivat de l'original el 2016-05-28. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ Lafon, Cathy «Pau-Canfranc : en 1970, le déraillement spectaculaire d’un train de marchandises en vallée d’Aspe». Sud-Ouest, 27-03-2023.
* ↑ «Lancement de la concertation préalable sous l’égide de la CNDP : Projet de réouverture de la ligne ferroviaire Pau-Canfranc» (en francès). SNCF Réseau, 23-09-2024. [Consulta: 10 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Batllia de Canfranc - Lloc web oficial (castellà)
* Informació sobre l'Estació Arxivat 2013-10-24 a Wayback Machine.
# Estació Nacional d'Autobusos

L'Estació Nacional d'Autobusos, situada a Andorra la Vella, és una estació d'autobusos que centralitza totes les línies internacionals que uneixen el Principat amb Espanya, França i Portugal, així com algunes línies nacionals. La terminal està gestionada, mitjançant una concessió del Govern d'Andorra, per una empresa formada per set de les empreses de transport públic més importants del país. La construcció de l'estació va tenir un cost d'1,3 milions d'euros i es va inaugurar el 4 de maig del 2017.
L'estació té una superfície de 2.069 metres quadrats, amb un edifici de serveis que n'ocupa 255. Aquest edifici fa de pont sobre el riu Valira i té una sala d'espera amb capacitat per a unes 50 persones, taquilles, labavos i oficines. Les andanes, cobertes per una marquesina, poden rebre deu autocars simultàniament.
El 2019, dos anys després de l'entrada en funcionament de l'estació, rebia una mitjana de 700 passatgers diaris, amb pics que superaven els mil durant la temporada d'hivern. El mateix any, la petició més repetida dels usuaris era un servei de cafeteria.

## Línies i destinacions
### Internacionals

| Ciutat | Destinació | Companyies |
| Espanya |||
| Tui | | Lazara |
| Catalunya |||
| Barcelona |
| Barcelona | Estació de Sants | Directbus Andbus Alsa |
| Barcelona | Estació del Nord | Directbus Andbus Alsa |
| Barcelona | Aeroport | Directbus Andbus Alsa |
| Lleida | Estació de Lleida Pirineus | Montmantell Alsa |
| L'Hospitalet de l'Infant | | Montmantell |
| Reus | | Hispano Igualadina |
| França |||
| Tolosa de Llenguadoc |
| Tolosa de Llenguadoc | Estació de Tolosa-Matabuòu | Andbus |
| Tolosa de Llenguadoc | Aeroport | Andbus |
| Portugal |||
| Porto | | Lazara |
| Vila Praia de Âncora | | Cooperativa Interurbana Andorrana |
| Font: ENA |||

### Nacionals

* L2 Andorra la Vella–Encamp
* L4 Andorra la Vella–El Pas de la Casa
* L5 Andorra la Vella–Arinsal
* L6 Andorra la Vella–Ordino
* Exprés Sant Julià de Lòria-Escaldes-Engordany

## Referències

* ↑ «Única terminal internacional». Diari d'Andorra, 08-05-2017, pàg. 20-21.
* ↑ Moreno, D. «Més de mil passatgers en dies ‘punta’». Diari d'Andorra, 13-05-2019, pàg. 3.
# Estació d'Albuixec

Esquema :
L'Estació d'Albuixec, és una estació de ferrocarril situada a l'est del municipi d'Albuixec. Situada entre l'estació de Massalfassar i l'estació de Roca-Cúiper, s'hi aturen tots els combois de la línia C-6 de la xarxa de Rodalies Renfe de València direcció Sagunt i direcció València-Nord excepte els Civis. L'estació es troba a la línia del Corredor Mediterrani, per la qual cosa passen molts trens de llarg recorregut sense parar.
L'estació ha estat reformada disposant d'un ampli aparcament, sala d'espera, una petita cafeteria i venda de bitllets.
Rodalies València de Renfe :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| València-Nord | Roca-Cúiper | C-6 | Massalfassar | Castelló de la Plana |

## Vegeu també

* Línia 6 (Rodalies València)
* Rodalies València (xarxa ferroviària)
* Renfe Operadora
# Estació d'Alginet

L'estació d'Alginet és una estació de ferrocarril propietat dels Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i operada per Metrovalència al municipi d'Alginet, a la Ribera Alta, País Valencià. L'estació pertany a la línia 1 i a la zona tarifària C. L'adreça oficial de l'estació és el carrer de Sant Antoni, 109.

## Història

L'estació original amb el mateix edifici, que avui dia és patrimoni local, va ser inaugurada el 27 de març de 1894 per la Societat Valenciana de Tramvies (SVT), creadora del mític trenet de València i que més tard seria la Companyia de Tramvies i Ferrocarrils de València (CTFV) i Ferrocarrils Espanyols de Via Estreta, qui el 1986 entregà tota la xarxa viària de via estreta del trenet a la recentment creada Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.
Amb l'actual gestió de FGV, l'estació va començar a funcionar a la nova línia 1 el 8 d'octubre de 1988. La línia 1 creada per FGV suposa la unió de les antigues línies del trenet al nord (Pont de Fusta a Bétera i Llíria) i la sud (València-Jesús a Castelló), secció a la qual pertany l'estació d'Alberic.

## Distribució

L'estació consisteix en un edifici de dues plantes on es troben les màquines i les finestretes d'atenció al públic i per a comprar els bitllets. Travessant per dins de l'edifici es troba l'accés a les andanes, que es troben a l'aire lliure. A les andanes hi han unes marquesines metàl·liques i uns bancs per als passatgers.
L'estació disposa de tres vies, dues d'elles destinades al trànsit de trens per al servici de passatgers de la línia i la via restant com a via morta o apartada. L'andana est s'utilitza per als trens que circulen en direcció nord i l'andana oest per als trens que circulen cap al sud de la línia. Per tal de travessar les andanes est a l'oest cal travessar un pas a nivell.

## Ruta

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Bétera | Massalavés | | Castelló | Castelló |

## Galeria

* L'estació el 1955
* Vista lateral de l'estació
* Andana de l'estació

## Referències

* ↑ «Alginet». Moure’s amb Metrovalencia - Fitxa d'estació. Metrovalència. [Consulta: 14 març 2018].
* 1 2 «Spanish Railway». Arxivat de l'original el 2018-01-28. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ http://www.ub.edu/geocrit/sn-69-13.htm
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-10-19. [Consulta: 31 gener 2021].
# Estació d'Enllaç

L'Enllaç (amb anterioritat l'Empalme) és una estació de tren de Serveis Ferroviaris de Mallorca.
Aquesta estació desenvolupa tasques més aviat tècniques que no pas de servei de passatgers perquè es troba en un tram de via única, convertint la zona en un coll d'ampolla que obliga els trens a esperar l'arribada dels que venen en sentit contrari.
Consta d'una única andana central de dimensions reduïdes i per on passen dues vies i una altra via d'apartador, tot i que hi ha un projecte per establir-hi unes cotxeres i tallers. El 24 de febrer de 2012 es van concloure les obres electrificació entre Palma i l'estació d'Enllaç, donant pas a unitats elèctriques de la sèrie 81 de SFM per cobrir aquest trajecte, realitzant-se a Enllaç els transbords a unitats dièsel fins a l'estació de sa Pobla i l'Estació de Manacor, fins que es va completar la total electrificació de la xarxa el 8 de gener de 2019.
Mapa Línies SFM :
Línies que passen per aquesta estació :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Serveis Ferroviaris de Mallorca |||||
| Estació Intermodal-Plaça d'Espanya | Inca | Palma-sa Pobla | Llubí | sa Pobla |

## Referències

* ↑ «Història». Serveis Ferroviaris de Mallorca (SFM), 23-11-2012. [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ «Viaje inaugural de la red eléctrica ferroviaria Palma-Manacor» (en castellà). Ultima Hora, 08-01-2019. [Consulta: 15 maig 2023].
# Estació d'À Punt

L'Estació d'À Punt és una de les estacions del metro de València. És l'estació que dona servei al Centre de Producció de Programes, seu de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació i Istec, situat al municipi de Burjassot. Fa servei a dos ramals de la línia T-4 (tramvia): el de Lloma-Llarga/Terramelar i el de Mas del Rosari. Es va inaugurar el 1999 amb el nom d'estació de TVV, i en 2005 es va allargar el tram de la línia amb la prolongació de la Línia 4 del metro de València des de la llavors estació de TVV fins a Mas del Rosari, i en 2022 va canviar el nom de l'estació a Estació d'À Punt.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mas del Rosari/Fira de València | Mas del Rosari | | Vicent Andrés Estellés | Doctor Lluch |
| Lloma-Llarga/Terramelar | Lloma-Llarga/Terramelar | ... | Vicent Andrés Estellés | Doctor Lluch |

## Accessos

* Carrer de la Universitat
* Radiotelevisió Valenciana

## Referències

* ↑ «El metro València complix 30 anys en servei amb prop de 1.400 milions de viatgers transportats». Metrovalencia. [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ «2022». Evolució històrica Metrovalencia. [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ «Metrovalència canvia el nom de 23 estacions i parades». À Punt media, 10-05-2022. [Consulta: 16 gener 2024].