OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escassetat

L'escassetat és un concepte fonamental en economia. L'escola neoclàssica involucra el concepte en la mateixa definició d'economia. Lionel Robbins la defineix com una "ciència que estudia el comportament humà com a relació entre els fins i els mitjans escassos que tenen usos alternatius.".
L'escassetat implica que no es poden satisfer totes les infinites necessitats humanes perquè no es poden aconseguir prou recursos atesa la seva limitació. Consegüentment, l'escassetat implica que no es poden assolir tots els objectius de la societat a la vegada, de forma que cal establir prioritats.
El concepte d'escassetat porta a la diferenciació entre bé lliure i bé econòmic: els primers són aquells dels quals en tenim la quantitat que volem en el moment desitjat. És a dir, són béns no escassos. La resta de béns, dels quals no disposem de qualsevol quantitat en qualsevol moment, s'anomenen béns econòmics o escassos. De béns lliures n'hi ha pocs exemples: l'aire que necessitem per respirar o per dur a terme la majoria de processos industrials en serien dos casos.

## Referències

* Milgate, Murray. «goods and commodities». A: Steven N. Durlauf and Lawrence E. Blume. The New Palgrave Dictionary of Economics. 2a. Palgrave Macmillan, març 2008, p. 546–48. DOI 10.1057/9780230226203.0657 [Consulta: 24 març 2010].
* Montani, Guido. «Scarcity». A: Eatwell, J. Millgate, M., Newman, P.. The New Palgrave. A Dictionary of Economics. 4. Palgrave, Houndsmill, 1987, p. 253–54.
Viccionari
# Escatologia cristiana

L'escatologia cristiana, una branca important de l'estudi de la teologia cristiana, tracta de les "últimes coses". Aquesta escatologia implica l'estudi de les "coses finals", ja sigui del final d'una vida individual, del final del temps, de la fi del món, o de la naturalesa del Regne de Déu. A grans trets, l'escatologia cristiana se centra en el destí últim de les ànimes individuals i de tot l'ordre creat, basat principalment en els textos bíblics de l'Antic i el Nou Testament.
L'escatologia cristiana busca estudiar i discutir qüestions com la mort i el més enllà, el Cel i l'Infern, la segona Vinguda de Jesús, la resurrecció dels morts, el Rapte, la Tribulació, el mil·lenarisme, la fi del món, el Judici Final i el Cel Nou i la Terra Nova al món vinent.
Passatges escatològics apareixen en molts llocs de la Bíblia, tant a l'Antic com al Nou Testament. També existeixen molts exemples extra-bíblics de profecies escatològiques, així com la Tradició apostòlica extra-bíblica relacionada amb el tema.
# Escelidoteri

L'escelidoteri (Scelidotherium) fou un xenartre prehistòric del grup dels peresosos gegants del Plistocè inferior.
Les primeres descripcions foren realitzades per Charles Darwin a la Bahía Blanca, Sud-amèrica en el viatge en el Beagle. Vessant-se en els cranis vèrtebres i costelles Richard Owen el classificà com a animal pesat de marxa lenta. Posseïa un cap relativament petit i amb grans urpes.
Descobriments posterior han aconseguit reconstruir per complet l'animal i determinar la seva enorme mida comparable amb Mylodon.
# Arrenga de Taiwan

L'arrenga de Taiwan (Myophonus insularis) és una espècie d'ocell paseriforme de la família dels muscicàpids. És endèmic dels boscos montans de Taiwan. Sol frequentar el sotabosc i als densos boscos fluvials. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «arrenga de Taiwan». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 706. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Taiwan Whistling-thrush. Myophonus insularis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 juny 2022].
# Arresø

L'Arresø és el llac més gran de Dinamarca per la seva superfície (39,87 km²). Està situat al nord de l'illa de Sjælland, a la Regió de Hovedstaden, al nord de la ciutat d'Ølsted i a l'est de la de Frederiksværk.
El llac té una sortida al fiord de Roskilde a través de l'Arresø Kanal per Frederiksværk, començat a construir el 1717. Els afluents són nombrosos i destaca el riu Pøleå. Al llarg de la costa oest hi ha diversos túmuls funeraris com el Maglehøj, des d'on hi ha bones vistes del llac. A l'est de Frederiksværk hi ha la península d'Arrenæs que s'endinsa dins el llac.
En temps prehistòrics, abans de l'edat de pedra, l'Arresø era originalment una zona poc profunda, un estret entre el fiord de Roskilde i el Kattegat. La retirada del glaç després de l'últim període glacial i els canvis del nivell del mar va fer que el que era un fiord, l'Arrefjord, quedés aïllat del mar farà una 4000 anys. En els últims 2500 anys ha estat un llac d'aigua dolça.
# Arribisme

L'arribisme és una característica negativa que apareix en el ser humà a causa de les diferències socials que existeixen dins de la societat.
Aquest tret de personalitat causa el rebuig dels seus iguals, a causa de la negació de les seves arrels o al mateix temps tampoc s'és acceptat pel cercle social al qual es vol pertànyer, cosa que origina una gran frustració i enveja per part de qui posseeix aquesta característica.
No té res a veure amb el natural i sa desig de progressar en la vida, perquè l'arribista busca accedir a una classe superior sense que li importin els mitjans que calguin per a assolir la seva felicitat, que es basa en estatus i béns materials.
La persona arribista exhaureix totes les instàncies per a assolir els seus objectius predeterminats i utilitza mitjans poc ètics per tal d'obtenir el que vol a la vida, i és insaciable en la seva set de poder.

## Etimologia

La paraula arribisme prové del comportament habitual de l'arribista, deriva del francès “arriviste”, que es refereix una persona que progressa en la vida per mitjans ràpids i sense escrúpols. La paraula "arriviste" està formada a partir del verb “arriver” (arribar).
# Arroyo Catalán Chico

L'Arroyo Catalán Chico és un rierol del nord de l'Uruguai, ubicat al departament d'Artigas. Forma part de l'Arroyo Catalán.
El Catalán Chico s'estén al llarg de la Cuchilla de Belén, a l'oest del Cerro Vichaderos. A partir d'aquí flueix inicialment cap al nord-oest. Més endavant, en la seva major part, gairebé paral·lel a l'Arroyo del Medio, en direcció nord. Finalment, passa per sota de la ruta 30, tres quilòmetres abans de desembocar en l'afluent del costat esquerre de l'Arroyo Catalán Grande.

## Referències

* ↑ Mapa i llista de rius i rierols de l'Uruguai a la pàgina web de l'INE Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine. (castellà)
# Arsenal del Kremlin

L'Arsenal del Kremlin (en rus Арсенал), és al nord-oest del Kremlin de Moscou, entre les torres de la Trinitat i de Sant Nicolau i disposa d'un ampli pati interior. Actualment és un edifici administratiu on estan ubicats les casernes del Regiment del Kremlin i els serveis de la comandància del Kremlin.
L'arquitectura de l'Arsenal es distingeix pel seu caràcter monumental i la seva senzillesa. Es va començar a construir el 1702 per ordre de Pere I per fabricar i dipositar-hi tota mena d'armes i instal·lar un museu d'objectes militars capturats als invasors estrangers. Les obres, iniciades el 1702, van ser interrompudes el 1706, a causa de la Gran Guerra del Nord contra Suècia. Només es van reprendre en 1722. En l'incendi de 1737 va cremar part de l'Arsenal. Els treballs de restauració van durar molts anys, concloent aquests entre la dècada del 1783-1787. En 1812 les tropes napoleòniques van volar una part de l'Arsenal. En 1816-1828 l'arquitecte Osip Bové ho va reconstruir, donant-li l'aspecte que es conserva fins als nostres dies.
L'edifici de l'Arsenal consta de dues plantes, a les quals serveix de rematada una sòlida cornisa amb un fris de pedra blanca picada. La façana de la primera planta està encoixinada. En ella, amb bastant separació, hi ha finestres aparellades que penetren profundament en el mur de dos metres de gruix, subratllant la robustesa d'aquest. L'edifici té 20 metres d'altura. En l'estil de l'Arsenal es combinen els trets de l'arquitectura de l'època de Pere I amb les ornamentades formes del barroc de la dècada del 1830.
Des de 1960, al llarg de les parets de l'Arsenal s'alineen diversos canons fets per fonedors russos, així com els canons capturats per les tropes russes a l'exèrcit de Napoleó el 1812. D'aquests, 365 són francesos, 189 són austríacs, 123 són prussians, 70 són italians, 40 són napolitans, 34 són bavaresos, i 22 són holandesos, 12 saxons, 8 espanyols, 5 polonesos, i un de Westfalia, Hanover, i Würtemberg.

## Vegeu també

* Arsenal (armament)
* Arsenal naval

## Referències

* ↑ Edwards, Henry Sutherland. The Russians at home: unpolitical sketches, showing what newspapers they read; what theatres they frequent; and how they eat, drink, and enjoy themselves; with other matter relating chiefly to literature and music, and to places of historical and religious interest in and about Moscow (en anglès). W.H. Allen and co., 1861, p.220.
* ↑ Davy, John. The collected works of Sir Humphry Davy (en castellà). Smith, Elder and co., 1875, p.882.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del Kremlin de Moscou (rus) (anglès)
# Arsenat de cobalt(II)

L'arsenat de cobalt(II) és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions arsenat ${\ce {AsO4^{3-}}}$ i cations cobalt (2+) ${\ce {Co^{2+}}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Co3(AsO4)2}}$. S'ha emprat com a pigment (violat cobalt).

## Propietats

L'arsenat de cobalt(II) es presenta en forma de fines agulles de color de rosa a vermell. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Forma l'hidrat ${\ce {Co3(AsO4)2*8H2O}}$ i perd tota l'aigua de cristal·lització en escalfar-lo a 400 °C. Descompon a 1000 °C formant el compost ${\ce {Co4As2O11}}$. Té una densitat de 2,9–3,1 g/cm³ i és soluble en aigua, en dissolucions diluïdes d'àcids i d'amoníac. Hom pot trobar-lo de manera natural al mineral eritrita.

## Aplicacions

L'arsenat de cobalt(II) s'empra com a pigment i se'l coneix per violat cobalt 14 o CI 77350. Actualment rarament s'utilitza per la seva toxicitat. Ha estat substituït per l'ús de fosfat de cobalt(II) i fosfat d'amoni i cobalt(II). L'arsenat de cobalt(II) fou utilitzat com a colorant en pintures, vidres i esmalts.

## Referències

* ↑ Handbook of inorganic compounds. Boca Raton: CRC Press, 1995. ISBN 0849386713.
* 1 2 Eastaugh, N. [et al.].. Pigment Compendium. Routledge, 2008. ISBN 9781136373923.
* ↑ «Cobaltous arsenate - CAMEO». [Consulta: 25 octubre 2019].
# Ermita de Sant Miquel Arcàngel (Albaida)

L'ermita de Sant Miquel Arcàngel és un temple catòlic situat al carrer San Miquel, 19, en el municipi d'Albaida. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.24.006-013.

## Història

Es va construir al segle xix, almenys en la seua estructura actual. Semiabandonada durant part del xx, va ser posteriorment restaurada. Als inicis del segle xxi, es desenvolupa en ella culte de forma ocasional.

## Descripció

És un edifici molt senzill, alineat amb la resta d'habitatges del carrer, dels quals no es diferencia molt. La seua porta està amb llindar, recaient a una placeta. Sobre la porta hi ha un retaule ceràmic del sant titular, il·luminat per un fanal de forja. Entre el retaule i la porta hi ha un sòcol menut amb el nom de l'ermita. La teulada és a dues aigües, i sota el seu ràfec s'obre un buit de mig punt amb motllura que alberga la campana. Hi ha una porta lateral també amb llindar, amb obertura semicircular coberta per tela metàl·lica, a la qual s'accedeix per una escala de quatre graons.
L'interior està cobert amb una volta bufada i posseeix cossos que sobresurten a dreta i esquerra. Hi ha un altar barroc per a la imatge de San Miquel Arcàngel. El temple alberga un llenç del segle xviii que representa a la Divina Aurora.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vvbalb1.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.archivalencia.org/contenido.php?a=87&pad=87&modulo=64&id=188&v=63 Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Ermita de Sant Moí

L'Ermita de Sant Moí és una obra romànica de Santa Maria de Besora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, d'una nau, amb absis a la part de llevant i la porta situada a la façana de ponent.
La coberta es forma amb cabirons de fusta i teula àrab. Els murs són de fàbrica molt rudimentària. Actualment l'edifici es troba quasi ruïnós.

## Història

La capella de Sant Moí, annexa al mas del mateix nom, es troba documentada al segle xiii, si bé va ser construïda a la fi del segle x. El mas i la capella formant part del castell de Montesquiu. Per les seves característiques, hom diria que és molt més anterior i que pertany a l'època preromànica.

## Referències

* 1 2 3
# Ermita de Sant Roc (Sot de Xera)

L'ermita de Sant Roc és una ermita existent en la localitat de Sot de Xera (Els Serrans, País Valencià), situada al costat de la carretera comarcal sobre un promontori a uns 500 metres de la localitat.
Es tracta d'un edifici d'una sola nau, d'estil renaixentista edificada en 1592, i dedicada al patró del poble. En la capella havia una flama encesa permanentment des que va acabar la Guerra Civil espanyola, constituïda per un atuell ple d'oli amb una metxa. Perquè aquesta flama no s'apagara, havia de tindre sempre oli aquest recipient, i tots els dies anava una veïna del poble a revisar el llum i a dipositar oli. Actualment s'ha substituït aquest llum d'oli per veles que romanen enceses contínuament. Una de les claus de l'ermita la passen tots els dies de casa a casa, estant a disposició de tots els veïns de Sot de Xera.
Constituïx una excel·lent àrea recreativa amb singulars panoràmiques de la vall de Sot de Xera.
Té un camí d'accés des del poble, a manera de calvari amb pendents pronunciats. Al voltant de l'ermita hi ha una petita esplanada lliure que permet la visita i celebració de romiatges i festes populars, entenent-se aquest espai lliure com a part del conjunt. A més s'envolta de frondosa jardineria, enllumenat, arbrat de diferents varietats i una font de recent construcció.

## Referències

* Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Ermita de Sant Roc i Sant Sebastià (Albalat de la Ribera)

L'ermita de Sant Roc i Sant Sebastià és un temple situat a la plaça de Sant Roc, en el municipi d'Albalat de la Ribera. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.21.008-002.
Està dedicada als sants protectors contra la pesta.

## Història

L'actual ermita es va construir a mitjan segle xvii sobre les restes d'una anterior del segle xiv, la qual al seu torn ocupava el lloc d'una mesquita. El temple va servir a l'Hospital de Sant Pere, actualment desaparegut. A mitjan segle xix va patir una restauració en la qual es va eliminar el retaule dels sants titulars, obra de Bartolomé Matarana. En els 1980 va ser restaurada una vegada més, intentant recuperar l'aspecte original de l'edifici, en particular el color ocre.

## Descripció

L'ermita es troba en el nucli urbà d'Albalat, mirant a la plaça de Sant Roc, formada per la confluència dels carrers de Cavallers i del Castell. Durant bona part del període cristià va estar annexa a l'Hospital de Sant Pere, fins a la seva desaparició. Un retaule de taulells rememora els fets més significatius de la història de la institució hospitalària.
En el conjunt es combinen elements barrocs -com el frontó curvilini- amb altres moriscs, més freqüents a l'interior. El campanar, situat en la cantonada del carrer Cavallers, és un prisma triangular i està cobert de teules. En la façana s'obre la porta amb llinda. Sobre ella hi ha un retaule de taulells, de 1943, amb la imatge de Sant Roc i, més amunt, un òcul ovalat. A la dreta de la porta hi ha un retaule ceràmic d'un pas del Viacrucis, a l'esquerra hi ha una placa ceràmica amb el nom de la via pública, placeta de Sant Roc. Hi ha dos fanals en la façana.
L'interior és de planta rectangular amb pis de rajoles negres i blanques. Està constituït per una sola nau dividida en tres trams i sagristia. Presenta capelles entre els contraforts. El cor té un enteixinat d'estil morisc en la seua part superior. La pila baptismal està tallada en pedra. L'altar és exempt, venerant-se una imatge de Sant Roc de 1939, una talla de la Immaculada i una altra de Sant Sebastià.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 5 6 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vrbalb.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.albalatdelaribera.es/content/ermita-de-sant-roc-i-sant-sebastia
# Ermita de Sant Vicent de Catí

L'Ermita de Sant Vicent de Catí (Alt Maestrat, País Valencià) és un edifici religiós que es va començar a construir en 1610, en el més alt de la Serra de Sant Vicent. L'obra es va acabar en 1618 i la primera missa es va celebrar en 1620. Des d'ella s'observa una magnífica panoràmica que abasta des del poble de Xert fins a l'ermita de Santa Bàrbara de Tírig.
Presenta un aspecte sòlid i auster per la construcció en maçoneria i sòlids contraforts. L'edifici té 20 m de llarg i 7 d'ample. Té l'escut del picapedrer Pedro del Sol, tres petites finestres laterals a l'est i un afronti a l'altar major, prop de la porta per a poder veure bé la imatge del sant. El sostre està construït a doble vessant. Hi ha una casa per a l'ermità adossada a la paret dreta de la qual només queda la façana. L'interior és d'una sola nau, de planta rectangular. L'espai queda dividit en tres trams per dos arcs de traçat lleugerament apuntats que arrenquen del mateix mur. En la capçalera se situa la capella major.

## Referències

* Web d'informació sobre Catí
# Ermita de Sant Vicent de l'Alcora

L'Ermita de Sant Vicent és un ermitori ubicat al terme municipal de l'Alcora (Alcalatén, País Valencià). Va ser construït en 1598.
Es tracta d'una construcció de planta rectangular d'una nau i creuer, coberta per volta de canó i cúpula sobre petxines, tambor i llanterna. Disposa de cor alt als peus. En el presbiteri s'observen rajoles de la Fàbrica del Comte Aranda. La decoració és a força de guixeries setcentistes, esgrafiats i amorets d'escaiola, pintures tipus acadèmic valencià.
Pel costat de l'epístola està adossada una espaiosa hostatgeria. Compta amb una curiosa sagristia petxinada, i porxos ferials.

## Referències

* Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Ermita de Santa Bàrbara (Anglès)

L'Ermita de Santa Bàrbara és un edifici del municipi d'Anglès inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'aplec de l'ermita de Santa Bàrbara -santa Bàrbara de Nicomèdia, verge i màrtir- se celebra el segon diumenge de maig, encara que la seva festa en el santoral és el 4 de desembre. L'ermita té uns goigs dedicats a la santa.

## Descripció

L'actual ermita de Santa Bàrbara es troba estructurada en dues parts.
Per una banda tenim el que seria el refugi de dues plantes i cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. En la planta baixa trobem tres obertures, com són dues petites finestres emmarcades per muntants de pedra i cobertes per un enrreixat de ferro forjat. Però sobretot destacar el portal adovellat d'arc de mig punt amb unes dovelles de mida mitjana. En el primer pis trobem dues obertures de similar tipologia, és a dir, rectangulars, amb llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra i ampit treballat.
D'altra banda tenim l'ermita pròpiament, coberta amb una teulada mixta, és a dir la meitat a dues aigües de vessants a façana i l'altra meitat d'un sol vessant a façana. En la planta baixa destaca el gran portal adovellat d'arc de mig punt amb unes dovelles de grans dimensions i molt ben escairades.
Pel que fa al primer pis, trobem una obertura rectangular amb llinda monolítica i muntants de pedra amb un vitrall de colors que reprodueix un arbre. Però d'aquest sector destaca especialment l'impressionant campanar d'espadanya d'un sol ull d'arc rebaixat. La seva campana conté una llarga inscripció. A un costat hi diu: "Parròquia de sant Martí Sapresa: Ermita de santa Bàrbara 1952 Laus Deu". I a l'altre "Amics de santa Bàrbara 2002: els amics de santa Bàrbara al poble d'Anglès i a tots els que veneren aquest indret".
L'interior de l'ermita és una petita capella d'una sola nau, amb dos trams i capçalera i sostentada bàsicament per dues arcades apuntades amb una sageta molt més accentuada que no pas la llum. El tram de la capçalera, on hi trobem l'absis de mitja volta, correspondria a la coberta a una vessant; el tram intermedi correspondria al campanar i el tram dels peus és on trobem la coberta a dues aigües. En aquest sector també trobem dos elements importants, com són una gran obertura quadrangular, amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat i amb un vitrall acolorit que aludeix a la crucifixió. L'altra seria un portal de pedra que comunica amb el refugi.
En el tram de la capçalera trobem una petita taula d'altar, així com una petita fornícula emmarcada en pedra que alberga una imatge de Santa Bàrbara elaborada a Osor seguint el procediment o tècnica de la resina.

## Història

Tant l'ermita com la casa s'han datat del segle xiii.
La primera referència documental que es té és de l'any 1310. Posteriorment hi ha constància que es bastí la capella de Santa Bàrbara l'any 1419.

## Referències

* ↑ «Goigs a santa Bàrbara de Sant Amanç (Anglès)». [Consulta: 2014].
* 1 2 3 4 5 6 7 8

## Enllaços externs

* Ermita de Santa Bàrbara