OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Vilamalla

La bandera oficial de Vilamalla (Alt Empordà) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, vermella, amb una creu groga en aspa (o sautor), dita de Sant Vicenç, que s'acompanyarà de dues claus passades en sautor, amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la groga en banda sobre la d'argent en barra, a la part superior, i de dues rodes grogues, una a cada flanc. L'amplada de l'aspa és d'una sisena part de l'alt de la bandera, igual que el diàmetre de les rodes. La llargada de les claus és de dues novenes parts de l'alt.
La creu és la de San Vicenç, patró del poble. Les claus i les rodes són el senyal del monestir de Sant Pere de Rodes. Està relacionada amb les armes de Viladamat.
Va ser aprovada el 13 de juny de 1990 i publicada en el DOGC el 29 de juny del mateix any amb el número 1311.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Vilamalla (Alt Empordà).» (pdf). DOGC num. 1311, 29-06-1990. [Consulta: 20 juny 2010].
* ↑ Sebastià Herreros. «Vexil·la Catalana núm. 8» (pdf). Associació Catalana de Vexil·lologia (GFDL), 01-04-1999. Arxivat de l'original el 2008-11-20. [Consulta: 29 juny 2010].
# Akesina basalis

Akesina basalis és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae, l'única del gènere Akesina. És endèmica de l'Índia (Himachal Pradesh).

## Referències

* ↑ «BioLib - Akesina» (en anglès). [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ «Funet - Akesina» (en anglès). [Consulta: 1r març 2025].
# Ancherythroculter lini

Ancherythroculter lini és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Yih, P.-L. & C.-K. Wu 1964. Abramidinae. Pp. 63-120. A: Wu, H.-W. (ed.) Zhongguo like yulei zhi. [The cyprinid fishes of China] Volume 1. Science Press, Shanghai [ref. 4806]. Cyprinids China.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Luo, Y.-L. 1994. Some clarifications on the Cultrinae fishes of China. Acta Hydrobiol. Sinica v. 18 (núm. 1): 45-49.
* Luo, Y. i Y. Chen, 1998. Cultrinae. p. 112-207. A Chen, Y.-Y. i cols. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. [Beijing]. 1-531.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llac Siutghiol

Siutghiol (pronunciació en romanès: [ˈSjut.ɡjol]) és una llacuna a la vora del mar Negre, al comtat de Constanța, al nord de la Dobruja (Romania). Té una longitud de 7,5 km i una amplada de 2,5 km; s'estén més de 20 km² i té una profunditat màxima de 18 m.
L'illa Ovidiu és una petita illa situada al costat oest del llac, a 500 m (550 yd) de la ciutat d' Ovidiu. A la banda est del llac hi ha la ciutat turística de Mamaia, situada sobre una franja de terra 8 km (5.0 mi) de longitud i només 300 m (330 yd) d'amplada, entre el mar Negre i el llac Siutghiol.

## Etimologia

El nom del llac prové del turc Sütgöl, que significa "el llac de la llet".

## Referències

* ↑ «Insula Ovidiu, oază de liniște de pe litoralul românesc» (en romanès). Timiș Online, 05-06-2016. [Consulta: 1r desembre 2020].
# Cap de lleona romana de marbre

El cap de lleona romana de marbre és una obra que es conserva a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú amb el número de registre 3718. Es tracta d'un fragment de tragezòfor. Suport de moble, d'un peu de taula del segle iii. Trobat al sector 1 del poblat iberoromà de Darró, Vilanova i la Geltrú´, corresponent a la part urbana de la vil·la romana de Darró (Vilanova i la Geltrú)

## Descripció

Figura de marbre que deuria formar part d'un dels suports d'una taula de moble romà. És feta de marbre de gra fi amb pàtina grogosa. El treball estilístic és molt irregular amb aspectes barrocs i detalls desproporcionats. En visió frontal destaca la dissimetria dels ulls, els pòmuls amples i els ressalts dels dos incisius en actitud ferotge. Per sota, un coll cilíndric molt llarg, acaba amb un tall pla, a manera de mànec, per encaixar dins d'un altra peça. Per sobre, hi ha un escapçament pla que fa pensar que facilitava l'ajust d'un element superior horitzontal, segurament una tauleta. Aquesta utilitat és documentada, tant a la Tarraco com a Empòrion, des del segle i. A més, al llarg de tot l'Imperi romà, és coneguda la utilització de la imatge del lleó com a símbol de força, de poder i acompanyant a la deessa de la fertilitat Cíbele.

## Excavació

Es va trobar l'any 1986 en el decurs de les excavacions de la pars urbana de la vil·la romana de Darró de Vilanova i la Geltrú, en un estrat del 220 al 240. Aquesta residència va ser bastida cap al començament del segle II de la nostra era i es va mantenir en ús fins més enllà del segle v.

## Referències

* ↑ Sureda, María José. Fragment de trapezòfor de la vil·la romana de Darró, a Cossetans i Romans. els antics pobladors de Solicrup i Darró. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom de Patrimoni Víctor Balaguer, 2005, p. 97, a 100. ISBN 84-931438-7-1.
* ↑ Trullén, Josep Mª. Guía de les col·leccions del Museu. Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V. Balguer, 2001, p. 38. ISBN 84-931438-3-9.
* ↑ López Mullor, Albert. La primera Vilanova, a Institut d'Estudis Penedesencs, núm. 67. San Sadurní de Noia: Diputació de Barcelona, abril 1992, p. 93, fig. 56. ISBN 84-86933-21-8.
# Bandera de l'Ametlla del Vallès

La bandera oficial de l'Ametlla del Vallès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb l'ametlla groga de l'escut a l'altura 6/8 de la del drap, situada sobre el centre de la divisòria entre el 1r i el 2n dels terços verticals.

## Història

Va ser aprovada el 14 de març de 1994 i publicada al DOGC el 15 d'abril del mateix any amb el número 1884. L'ametlló és un símbol parlant.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 14 de març de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de l'Ametlla del Vallès.» (pdf). DOGC núm. 1884. Generalitat de Catalunya, 15-04-1994. [Consulta: 10 octubre 2012].
# Mesquita de Mangalia

La Mesquita de Mangalia ("Sultà Esmahan") és la mesquita més antiga de Romania, fou construïda en 1525 per Esmahan, la filla del sultà otomà Selim II. Emplaçada en Mangalia, Constanţa, serveix a una comunitat de 800 famílies musulmanes, la majoria d'elles d'ètnia turca i tàrtara.
La Mesquita de Mangalia va ser construïda en 1575 per Esmehan, la filla del sultà otomà Selim II i l'esposa del gran visir Sokollu Mehmet Paşa. La mesquita fou renovada en la dècada de 1990 i inclou un cementiri amb làpides de 300 anys d'antiguitat.

## Referències

* Moscheea ridicată de prinţaquesta Esmahan, Jurnalul Naţional
# HLA-B27

L'antigen leucocitari humà B*27 o HLA-B27 (subtipus B*2701-2724) és un antigen de superfície classe I codificat pel locus B en el complex d'histocompatibilitat principal en el cromosoma 6 i es presenta a les cèl·lules T.
L'HLA-B27 està fortament associat amb un cert conjunt de malalties autoimmunitàries, es poden recordar amb el PAIR mnemònic i inclouen psoriasi, espondilitis anquilosant, malaltia inflamatòria intestinal i artritis reactiva.
A la població general, aproximadament tenen l'antigen HLA-B27 un 8% de caucàsics, un 4% d'africans, un 2-9% de xinesos i un 0,1-0,5% de japonesos. Al nord d'Escandinàvia (Lapònia), el 24% de les persones són HLA-B27 positives.

## Referències

* 1 2 M. A. Khan. «HLA and spondyloarthropathies». A: Narinder K. Mehra. The HLA Complex in Biology and Medicine. New Delhi, India: Jayppee Brothers Medical Publishers, 2010, p. 259–275. ISBN 978-81-8448-870-8.
# Ancistrus brevifilis

Ancistrus brevifilis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tuy.

## Referències

* ↑ Kner, R. 1854. Die Hypostomiden. Zweite Hauptgruppe der Familie der Panzerfische. (Loricata vel Goniodontes). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 7: 251-286 [separate 1-36], Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. 1920. The fishes of Lake Valencia, Caracas, and of the Rio Tuy at El Concejo, Venezuela. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 170). Ind. Univ. Studies v. 7 (núm. 44): 1-13.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Johann Martin Schleyer

Johann Martin Schleyer (18 de juliol de 1831 – 16 d'agost de 1912) fou un sacerdot catòlic alemany que va crear el volapük, una llengua artificial.
Després de ser ordenat sacerdot el 1856, Schleyer va dur a terme la seva tasca pastoral en diverses parròquies. Durant la Kulturkampf (conflicte entre l'Estat i l'Església), fou arrestat i va passar quatre mesos a la presó (el 1875) per predicar contra el socialisme sent parroquià de Krumbach. Posteriorment, entre 1875 i 1885 treballà a la parròquia de Sant Pere i Sant Pau a Litzelstetten (a la vora del llac Constança), on el 1879 tingué la idea de crear una llengua que facilités les relacions entre pobles, a la que després anomenaria volapük. Més tard, Schleyer diria que va ser Déu qui el va guiar en aquesta tasca.
Schleyer també era editor de la revista de poesia catòlica Sionsharfe. El 1885, es retirà a causa de problemes de salut i el 1894 el papa Lleó XIII el va fer prelat. Va morir a Constança el 1912.
El 2001 es va fundar el Comitè Internacional per la beatificació del prelat Johann Martin Schleyer (1831-1912).

## Enllaços externs

* Pàgina sobre Schleyer Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (en alemany, anglès i esperanto)
# Bandera de les Borges Blanques

La bandera oficial de les Borges Blanques té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg (2x3), groga, amb quatre pals vermells del mateix gruix en els dos primers terços verticals, amb el bou blanc de l'escut, passant cap a l'asta, d'alçària 9/23 de la del drap i llargària 6/17 de la del mateix drap, sobreposat al centre d'aquesta primera part; i verd clar, en el tercer terç vertical, amb tres flors de lis blanques, cadascuna d'alçària 3/17 de la del drap i amplària 1/9 de la llargària del mateix drap, juxtaposades pels extrems laterals inferiors i amb la flor de lis més elevada apuntant al centre de la vora superior d'aquest terç, tot el conjunt al centre del mateix terç.
Va ser aprovada el 26 de març de 2019 i publicada al DOGC el 29 de març del mateix any amb el número 7843.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/776/2019, de 26 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de les Borges Blanques.» (pdf). DOGC núm. 7843. Generalitat de Catalunya, 29-03-2019. [Consulta: 1r juny 2019].
# HMS King George V (1911)

L'HMS King George V va ser un cuirassat britànic de la classe King George V tipus dreadnought construït per a la Royal Navy al 1911.

## Construcció i disseny

La seva construcció començà el 16 de gener de 1911 a les drassanes HMNB de Portsmouth, on va ser avarat el 9 d'octubre de 1911, acabant de ser enllestit durant el 1912.
Tenia un desplaçament de 23.400 tones i l'armament principal compost per deu canons de 343 mm (13,5”) muntats sobre cinc torres dobles situades sobre la línia de cruixia i una bateria secundària de setze canons de 10 mm (4”) amb una tripulació de 870 homes, que va ser incrementada substancialment en 1916 fins als 1.110.

## Història

A l'inici de la contesa, el King George V formava part de la segona esquadra de combat de la Gran Flota britànica. El 27 d'octubre de 1914, la segona esquadra de combat, composta pels «super-dreadnoughts» HMS King George V, HMS Ajax, HMS Centurion, HMS Audacious, HMS Monarch, HMS Thunderer i HMS Orion, van abandonar Lough Swilly per realitzar uns exercicis de tir, en el transcurs dels quals, va resultar enfonsat el Audacious en xocar amb una mina al nord de la costa de Donegal.
Va prendre part en la batalla naval de Jutlàndia, on va liderar la primera divisió de la segona esquadra de combat. Els seus bessons foren els vaixells HMS Centurion, HMS Audacious i HMS Ajax; tres d'ells van sobreviure a la Primera Guerra Mundial en perdre's el HMS Audacious després de xocar amb una mina al nord de la costa d'Irlanda
El King George V va ser donat de baixa en 1919, i usat com a vaixell d'entrenament per a cadets entre 1923 i 1926. Va ser venut per a desballestament al desembre de 1926.

## Referències

* 1 2 Burt, 1986, p. 176.
* ↑ Gardiner i Gray, 1984, p. 30.
* ↑ Goldrick, 2015, p. 156.
* ↑ Burt, 1986, p. 187.

## Bibliografia

* Burt, R. A.. British Battleships of World War One (en anglès). Annapolis: Naval Institute Press, 1986. ISBN 0-87021-863-8.
* Gardiner, Robert; Gray, Randal. Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1922 (en anglès). Annapolis: Naval Institute Press, 1984. ISBN 0-85177-245-5.
* Goldrick, James. Before Jutland: The Naval War in Northern European Waters, August 1914–February 1915 (en anglès). Annapolis: Naval Institute Press, 2015. ISBN 978-1-59114-349-9.
* Dittmar, F. J; Colledge, J. J. British Warships 1914–1919 (en anglès). Londres: Ian Allen, 1972. ISBN 0-7110-0380-7.

## Enllaços externs

* Maritimequest HMS King George V Photo Gallery
* Worlwar1.co.uk
# Ancistrus parecis

Ancistrus parecis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 «Ancistrus parecis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S., A. R. Cardosa, J. F. P. da Silva & V. A. Bertaco. 2005. Two new Amazon species of armored catfishes (Siluriformes: Loricariidae): Ancistrus verecundus and Ancistrus parecis. Neotropical Ichthyol. v. 3 (núm. 4): 525-532.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Portada/efemèride març 17

Elis Regina
« 16 de març · 17 de març · 18 de març »
# Capella Margenat

La Capella de la Família Margenat és un monument funerari protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Reus (Baix Camp) dissenyat per l'arquitecte Lluís Domènech i Montaner i situat al Cementiri de Reus, capella núm. 33, Est.

## Descripció

És una capella funerària de planta sensiblement quadrada de reduïdes dimensions, coberta amb una volta de creueria que reposa en quatre columnes situades als angles, que reposen sobre permòdols decorats amb representacions zoomòrfiques. La part baixa dels murs té un arrimador de marbre de peces quadrangulars de diferents mides, i a la part superior, separada per un fris, mosaics amb petites creus gregues de color grisós sobre fons crema, i franges de motius vegetals. El paviment combina lloses de marbre blanc amb plafons de mosaic romà amb motius florals i un cartell amb el nom de la família. La capella té decoració escultòrica amb motius naturalístics, diferents varietats vegetals i animals, i religiosos, com la representació d'àngels que sostenen les cartel·les dels murs i del tetramorf situat al capitell de la columneta de suport de la taula d'altar. En el mur de la capçalera, damunt de la taula d'altar, s'obre una fornícula emmarcada per un arc de pedra que segueix les línies característiques de l'obra de Domènech, amb un crucifix de marbre sobre un plafó de mosaic romà amb la representació de dos àngels. El paviment combina lloses de marbre blanc amb plafons de mosaic romà que tenen motius florals, i un cartell amb el nom de la família. Les façanes exteriors són sòbries, d'estil semblant a d'altres que hi ha a l'entorn, sense cap indicació de la bellesa del seu interior. Si es compara la Capella Margenat amb altres projectes de Domènech i Montaner, veurem que té similitud amb la cripta funerària del castell de Santa Florentina de Canet de Mar. En les dues obres s'identifica la utilització de pilars o columnes mig embotides a les parets i que no descansen sobre el paviment sinó sobre permòdols.

## Història

No sabem amb certesa la data de construcció, però se situa en 1905, data de la mort prematura de Josep Margenat Fernández, primogènit de Josep Margenat Fàbregas, que l'encarregà per sepultar-hi el fill, data que coincideix amb l'assenyalada a la reixa de tancament. Va ser un encàrrec decoratiu de Josep Margenat pel panteó familiar ja existent.

## Referències

* ↑ «Capella de la família Margenat al cementiri de Reus». [Consulta: 13-X-2014].
* 1 2 March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 144. ISBN 8493315125
* 1 2 Sàiz i Xiqués, Carles. "L'empremta de Lluís Domènech i Montaner a la ciutat de Reus". A: Jornades d'arquitectura modernista: el Modernisme, Domènech i Montaner i el seu temps. Reus: Centre de Lectura, 2016. Pàg. 75. ISBN 9788494533532

## Enllaços externs

* Capella Família Margenat. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# Assemblea Cultural Caldea

L'Assemblea Cultural Caldea (Chaldean Cultural Assembly) és una organització política caldea del Kurdistan Iraquià dirigida per Ghazwan Alyas.
Té la seva força principal a la comarca d'al-Qush (40 quilòmetres al nord de Mossul) que inclou llocs importants en la història dels assiris com Deer Al Raban Hirmuzad, Deer Sida i altres. Es decanta per una autonomia cristiana dins del Kurdistan. Es tractaria de la mateixa entitat que la Societat Cultural Caldea, organització que generalment dona suport a les llistes kurdes. A les eleccions del gener del 2005 un membre del grup, Jamal Shamon Yalya, va ser designat diputat (en el lloc de Salim Petros Elias que es va retirar) dins de la llista de l'Aliança Democràtica i Patriòtica del Kurdistan. El 2009 a les eleccions a governacions va participar en la llista Patriòtica Ishtar, que va obtenir un escó però fou per un altre partit de la coalició (el Moviment de la Reunió Siríaca Independent).
Durant la Guerra Civil siriana molts cristians assiris van trobar refugi a la regió de Tur Abdin, al sud de Turquia, quan els combats van arribar al nord-est de Síria a la primavera de 2013, i en juliol de 2014 els cristans de Mosul van abandonar la ciutat.

## Referències

* ↑ «ISIS and the Iraqi Christian Community» (en anglès), 29-07-2014. [Consulta: 23 juny 2019].
* ↑ «Iraq's Christians Leaving the Country» (en anglès). AINA, 27-07-2007. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Iraqi Christians consider political bloc» (en anglès). United Press International, 24-07-2008. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ Güsten, Susanne. «Christians Squeezed Out by Violent Struggle in North Syria». The New York Times, 13-02-2013. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2013. [Consulta: 6 abril 2013].
* ↑ Rubin, Alissa J. «ISIS Forces Last Iraqi Christians to Flee Mosul» (en anglès). New York Times, 18-07-2014. [Consulta: 24 octubre 2022].
# HNL

HNL té els següents significats:
* Lliga croata de futbol (del seu nom en croat Hrvatska Nogometna Liga), màxima competició de futbol de Croàcia
* HNL, codi IATA de l'Aeroport Internacional de Honolulu, a Hawaii (Estats Units)
* HNL, codi ISO 4217 de la Lempira (moneda), moneda oficial d'Hondures
# Abundio Antonelli

Abundio Antonelli (Viterbo?, 1575 - Roma?, 1613) fou un compositor italià.
Desenvolupà el càrrec de mestre de capella episcopal de Benevento i de Sant Joan del Laterà (1 de juny de 1611 fins 20 de juliol de 1613). Pertanyia a l'escola romana, i de les seves obres, misses, salms, motets, etc., se'n publicà una volum (1623).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 5, pàg. 827 (ISBN 84-239-4505-7)