# Casa Bonaventura Sanç

La casa Bonaventura Sanç era una finca situada al carrer del Cardenal Casañas i la Rambla de Barcelona, actualment desapareguda.

## Història

El 1779 i en una subhasta pública feta pel Tribunal de l'Auditoria de Guerra, Bonaventura Sanç i de Barutell (Arenys de Munt, 1748-Barcelona, 1806) va adquirir a Maria Francesc González, vídua de Miguel de Ripa, comptador principal de l'Exèrcit i Principat de Catalunya, una casa amb jardí al carrer de la Riera del Pi (actualment Cardenal Casañas) per 27.500 lliures. El 1790, i després d'haver-ho sol·licitat, va adquirir en emfiteusi a l'Intendent General del Principat una parcel·la procedent de l'enderrocament de la muralla de la Rambla.
El 1794, va demanar permís per a reedificar-hi una botiga, i novament el 1801 per a construir dos pisos sobre les botigues i l'entresol de la Rambla, i novament el 1805 per a construir-hi un altre cos de tres pisos. Casat amb Maria Teresa de Gregorio i Paternó, néta de Leopoldo de Gregorio, marquès d'Esquilache, morí el 1806 d'una estranya malaltia i el seu patrimoni passà a mans del seu fill Bonaventura Sanç i de Gregorio, que fou tinent del regiment d'hússars espanyols i alcalde de Barcelona. La seva germana gran Maria Lluïsa es va casar amb Pere Nolasco de Sentmenat d'Agulló-Pinós-Fenollet i de Vega, setè marquès de Gironella, i la seva altra germana Francesca es va casar amb Joaquim de March i de Bassols.
El 1875 s'hi va instal·lar la fàbrica de miralls de Francesc Crexells i Valls amb el nom comercial d'El Espejo Catalán. El 1883 va ampliar les instal·lacions amb la botiga de la Rambla, que posteriorment quedà reservada per a la venda a l'engròs i detall dels miralls, marcs i motllures elaborats a la nova fàbrica del carrer de Tamarit, 121-125.
Bonaventura va morir solter el 1868, però va tenir un fill natural amb Juliana de Morán, l'advocat Josep Garcia i Morán, reconegut posteriorment com a Josep Sanç i Morán. Aquest es va casar dues vegades, primer amb una cosina, Joana Mercè de Gregorio, i més tard amb Maria Dolors de Venero i Sisteré, filla d'Antonio Venero de Valera, administrador de les rendes estancades del Principat, com ara salines, argent viu, pólvora, paper timbrat, plom, tabac i sofre. Va morir sense descendència el dia de Sant Martí del 1884 a Can Sala de Dalt (Arenys de Munt), i amb ell s'extinguí la nissaga. La seva vídua va gaudir de l'usdefruit de l'extens patrimoni dels Sanç, impedint heretar a tots els descendents de Maria Lluïsa. El 20 de juny del 1910, Dolors de Venero va sol·licitar el títol pontifici de comtessa de Llívia i va anar comprant als hereus legítims l'extens patrimoni que havia estat del seu marit.
El 1989, la finca va ser enderrocada per a la construcció del Palau Nou de la Rambla, un edifici comercial obra de MBM arquitectes (Mackay, Bohigas i Martorell) amb Carles Buxadé i Joan Margarit, que van ressituar una part de l'antiga façana a manera de decorat del nou passatge d'Amadeu Bagués. El nou edifici, propietat d'una promotora japonesa, es va acabar el 1993, i compta amb 800 places d'aparcament robotitzat en 9 plantes soterrades.

## Descripció

Edifici amb baixos, planta noble, entresol i un pis, coronat amb ràfec i teulada. Tots els balcons tenen emmarcament de pedra amb motllures i els del principal tenen també de pedra motllurada la llosana. Els esgrafiats, restaurats, no tenen massa interès i estan sobre les llindes, al voltant de les finestres i sota la petita llosana de pedra dels balcons alts.

## Referències

* ↑ «Bonaventura De Sans De Barutell». geneanet. Genealogia cerdana.
* ↑ Escrivania del Tribunal de l'Auditoria de Guerra, notari Daniel Troch, 27-06-1779.
* 1 2 AHPB, notari Ignasi Ferran i Sobregués. manual 1.325/15, f. 275-280v, 20-04-1864.
* ↑ «Fons documental del marquesat de Saudín». Biblioteca de Catalunya.
* ↑ «Autos sobre establecimiento solicitado por Buenaventura Sans y de Barutell, vecino de Barcelona, de un terreno y de hacer obras en su casa de la calle de la Claveguera del Pi, junto al muro viejo de la Rambla, en Barcelona». REAL PATRIMONIO, BGRP, Procesos 1779, nº 7,Ak. ACA.
* ↑ AHPB, notari Francesc Comelles, 25-10-1790.
* ↑ «Buenaventura Sans i Barutell. Claveguera del Pi (Cardenal Casañas). Casa. Obrir una porta i finestres». C.XIV Obreria C-36/1784-170. AHCB, 08-12-1794.
* ↑ «Bonaventura Sans i de Barutell. Rambla, la. Construir una casa amb 2 pisos, balcons i finestres sobre els entresòls i botigues». C.XIV Obreria C-86/1801-063. AHCB, 10-05-1801.
* ↑ «Bonaventura Sans i de Barutell. Rambla (al costat de la Casa de Balmes). Casa i botiga. Edificar 3 pisos des de l'entresòl, eixamplar la porta principal per fer-ne una altra per als llogaters». C.XIV Obreria C-97/1805-085. AHCB, 18-06-1805.
* ↑ Colomer Bartrolí, 2011, p. 79.
* ↑ Colomer Bartrolí, 2011, p. 79-80.
* 1 2 3 4 Colomer Bartrolí, 2011, p. 82.
* ↑ Almanaque del Diario de Barcelona para el año 1870, 1869, p. 126.
* ↑ «Luisa Sans de Barutell-Sala-Montrodón y Gregorio-Paternó». geneanet. Maria Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ «Pedro-Nolasco de Sentmenat de Agulló-Pinós-Fenouillet y Vega». Maria Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ «Francesca de SANS de GREGORIO». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1886, p. 789.
* ↑ «F-11-53 MODERNISMO CATALAN Factura de EL ESPEJO CATALAN Fabrica de Espejos de FRANCISCO CREXELLS». todocolleccion.net, 25-11-1887.
* ↑ Anuario industrial de Cataluña, 1916-1917, p. 312.
* ↑ La Veu de Catalunya (edició del vespre), 01-03-1927.
* ↑ Guía general de Cataluña (Bailly-Baillière-Riera), 1945, p. 381, 559, 1058.
* ↑ Alexandre, Octavi. Catàleg de la Destrucció del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic del Centre Històric de Barcelona. Veïns en Defensa de la Barcelona Vella i Estudiants pel Patrimoni, 2000, p. 50.
* ↑ Arjalaguer, Xavier «El edificio “inteligente” de la Rambla estará acabado en la Navidad de 1991». La Vanguardia, 20-04-1990.
* ↑ «El Palau Nou de la Rambla arranca tras la inversión de 7.000 millones». La Vanguardia, 24-02-1993.
* ↑ Hernàndez-Cros, Josep Emili (director). Catàleg del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic de la Ciutat de Barcelona. Servei de Protecció del Patrimoni Monumental. Ajuntament de Barcelona, 1987, p. 100.

## Bibliografia

* Colomer Bartrolí, Mercè «El redreçament dels Sans de Monrodon a Arenys de Munt després de la pau de Viena (1725)». Trobada d’Entitats de Recerca Local i Comarcal del Maresme, 5, 2011, pàg. 65-83.