OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Careproctus atrans

Careproctus atrans és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 7,5 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 47.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 1.300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de les illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1991. New species of liparidid fishes of the genus Careproctus (Scorpaeniformes, Liparididae) from Patagonia. Second Report. Voprosy Ikhtiologii v. 31 (núm. 5): 707-116.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Andriyashev, A. P., 1992. New species of Patagonian Liparidid fishes of the genus Careproctus (Scorpaeniformes, Liparididae). Report 2. J. Ichthyol. 32(1):38-49.
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bartolomeo Campagnoli

Bartolomeo Campagnoli (Cento, Emília-Romanya, 10 de setembre de 1751 - Neustrelitz, Mecklemburg-Pomerània Occidental, 6 de novembre de 1827) fou un violinista i compositor italià. Recorregué triomfalment quasi totes les ciutats d'Europa com a concertista; duran cert temps dirigí els concerts de la cort de Baviera i fou mestre de capella del duc de Curlàndia, Carles de Saxònia, a Dresden, des d'on a la mort del duc, passà a Leipzig a dirigir concerts. El 1801 restà a París despertant gran entusiasme en les audicions que donà i per acabar va obtenir el lloc de director d'orquestra a Neustrelitz. Fou un dels artistes més eminents de la gran escola italiana de violí del segle xviii; se li deuen nombroses composicions per a violí, fàcils i progressives, duets per a flauta i piano, duets concertants per a dos violins, fuges, preludis, la seva famosa col·lecció de set capricis, per a cada una de les set posicions, un mètode progressiu per a violí, el llibre «Art d'improvisar, fantasies i cadències», i algunes altres composicions. Les seves obres es publicaren a Florència, Milà, Viena, Berlín, Dresden i Leipzig.

## Enregistraments

L'any 2022 el violista italià Marco Misciagna va llançar l'estrena mundial de l'enregistrament de Campagnoli 41 Capricis op.22 en la versió de Karl Albert Tottman.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 1186 (ISBN 84-239-4506-5)

## Referències

* ↑ Campagnoli: 41 capricis per a viola Op.22, arranjat per a viola i piano per Carl Albert Tottmann- Brilliant Classics https://www.brilliantclassics.com/articles/c/campagnoli-41-caprices-for-viola-op22-arranged-for-viola-piano-by-carl-albert-tottmann
# Habitatge a la carretera de Santa Eugènia, 76 (Girona)

L'Habitatge a la carretera de Santa Eugènia, 76 és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular entre mitgeres i de planta baixa i tres pisos. Es troba teulat a dues aigües amb el carener paral·lel a façana principal. El teulats resta amagat pel coronament de barana d'obra vista. La composició de la façana principal és simètrica (excepte la planta baixa, de porta de veïns de llinda planera de pedra, de la mateixa manera que la botiga del costat). Les plantes superiors són de balcons amb llindes de pedra polida i d'arrebossats a la segona planta. Els balcons s'aguanten amb mènsules treballades, i les obertures són protegides per guardapols triangulars i treballats. La separació entre la planta baixa i el tercer pis es produeix per un cornisa de motllures. Aquest edifici patí una remunta amb l'afegiment d'un pis més (1987). Aquest, però, s'integra molt bé al conjunt. És d'obra vista vermellosa, els balcons es transformen en balconeres i els guardapols són un sobresortit triangular d'obra vista també. La façana posterior és de balcons terrasses enrasats al plànol de la façana. Arrebossada i composició simètrica.
# André-Noël Pagin

André-Noël Pagin (París, 1721 - 1785) fou un violinista i compositor francès del Classicisme.
En la seva joventut passà a Itàlia per a perfeccionar-se en el seu art, i allà va rebre lliçons de Tartini. De retorn a la seva pàtria adquirí gran fama, però no volent executar altres composicions que les del seu mestre, es formà en la seva contra l'animadversió dels seus col·legues francesos, els quals el feren tributar aplaudiments irònics en un concert, el que motivà que Pagin deixes des de llavors de presentar-se en públic. El duc de Clermont, compadit de Pagin, del que havia sigut protector, l'emprà a casa seva, com a músic de la seva cambra, assignant-li un pensió de 6.000 francs, i des de llavors el violinista va poder ser escoltat en diversos salons de la noblesa.
Tingué entre els seus alumnes al seus compatriotes Etienne Bernard Barrière o Pierre Lahoussaye i publicà sis sonates per a violí amb baix continu (París, 1748).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 1492 (ISBN 84-239-4540-5)
# Careproctus curilanus

Careproctus curilanus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 6,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 419 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: illa de Simushir (illes Kurils).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. New cyclogasterid fishes from Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 42 (núm. 1907): 351-380, Pls. 41-48.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kido, K., 1985. New and rare species of the genus Careproctus (Liparididae) from the Bering Sea. Jap. J. Ichthyol. 32(1):6-17.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Habitatge a la carretera de Santa Pau, 6-8 (Olot)

L'Habitatge a la carretera de Santa Pau, 6-8 és un edifici d'Olot (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'unes cases entre mitgeres de planta rectangular i teulat a dues aigües. Foren concebudes com dos habitatges independents amb idèntica organització arquitectònica: portes d'accés descentrades, finestres de ventilació i dos grans entrades per a carruatges. Aquestes obertures són d'arc de mig punt rebaixat. El primer pis disposa de grans balconades, sostingudes per mènsules decorades amb motius florals estilitzats i dues portes d'accés emmarcades per un guardapols d'estuc, ornat amb fulles. Les obertures del segon pis estan igualment decorades amb guardapols d'estuc, ornats amb flors.

## Història

La segona meitat del segle xix fou un moment molt conflictiu a la Garrotxa. Les lluites polítiques obligaren la fortificació dels turons més propers a Olot, mentre que l'Hospici i l'església parroquial servien de caserna. Malgrat tot, un fort nucli industrial s'havia generat vora el Fluvià i progressivament es va augmentant la població i es consolida una forta classe benestant. Aquesta darrera serà la protectora del fort impuls constructiu.

## Referències

* 1 2
# Acentrogobius pellidebilis

Acentrogobius pellidebilis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1874. Esquisse d′un système naturel des Gobioïdes. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9: 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lee, Y. J. & I. S. Kim. 1992. Acentrogobius pellidebilis a new species of gobiid fish from Korea. Korean J. Ichthyol. v. 4 (núm. 1): 14-19.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.: 1-629.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# André Hekking

André Hekking (Bordeus, 30 de desembre de 1866 - París, 14 de desembre de 1925) fou un violoncel·lista francès, cosí del també violoncel·lista Gérard.
Fou deixeble del seu oncle Charles, també músic notable, i als quinze anys emprengué una excursió per Espanya, i davant els aplaudiments recollits es decidí a visitar les principals ciutats de la resta d'Europa.
El 1919 fou nomenat professor del Conservatori de París, on entre d'altres alumnes tingué al finès Yrjö Selin. Per la puresa i robustesa del so i depurat estil Hekking fou un dels més notables artistes de la seva època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 1367 (ISBN 84-239-4575-8)
# Mur cortina

Un mur cortina (en anglès curtain wall) es un sistema de façana lleugera, i feta de vidre, alumini i altres materials lleugers, que és independent de l'estructura portant de l'edifici, tanca l'edifici i amaga l'estructura. Un mur cortina està dissenyat per resistir a la força del vent, així com el seu propi pes, i transmetre-la als forjats.
Generalment els murs cortina es construeixen mitjançant la repetició d'un element prefabricat modular que inclou els necessaris elements de protecció, obertura i accessibilitat segons les necessitats. Es posen els tancament des de l'exterior, com una mena de pell. Té un bon acabat estètic, però és més car que altres maneres de construir. Són fàcils de manteniment.

## Referències

* ↑ «mur cortina | TERMCAT». Diccionari de les arts: arquitectura, escultura i pintura. TERMCAT. [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «mur cortina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «mur cortina». Bases per a la Tècnica. Universitat Politècnica de Catalunya, 2015-2016. [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ Casanova, Miquel Casals; Ramon, Xavier Roca. Construcció industrial. Introducció i conceptes bàsics. Barcelona: Univ. Politèc. de Catalunya, 2004, p. 160-161. ISBN 978-84-9880-055-5.
* ↑ Pons, Agustí Portales. Començant a construir. Universitat Politècnica de Catalunya. Iniciativa Digital Politècnica, 2016, p. 315. ISBN 978-84-9880-566-6.
# Careproctus derjugini

Careproctus derjugini és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* La femella fa 21,7 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 344 i 363 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àrtic fins a l'Atlàntic nord-oriental, incloent-hi el nord-est de Spitsbergen.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2005. New species of Careproctus Liparidae from the Barents Sea and adjacent waters. Voprosy Ikhtiol. v. 45 (núm. 6): 725-736.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Habitatge a la plaça Domingo, 1 (l'Argilaga)

L'Habitatge a la plaça Domingo, 1 és una obra modernista de la Secuita (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Casal que tanca la plaça Domingo pel costat Nord Est. Es tracta d'un edifici de planta baixa, pis i golfes que fa cantonada. A la planta baixa hi ha la porta d'arc rebaixat i una finestra, allindada, a banda i banda. Al primer pis hi ha tres obertures rectangulars, la central és un balcó, emmarcades per una motllura ondulant de tipus modernista, igual que el coronament de la façana amb una cornisa ondulada a tres nivells, el del centre més alt que els laterals. A la part superior de la façana, al centre, hi ha una petita obertura circular amb un guardapols a de forma també ondulant. Podria ser que es tractés d'una casa anterior al modernisme, que posteriorment, a finals del segle xix o inicis del XX hagués estat reformada.

## Referències

* 1 2 3

## Enllaços externs

* «Habitatge a la plaça Domingo, 1». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Acentrogobius viganensis

Acentrogobius viganensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu, Taiwan i les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1874. Esquisse d′un système naturel des Gobioïdes. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9: 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1893. Ichthyologische Beiträge (XVI). Anz. Akad. Wiss. Wien v. 30 (núm. 14): 150-152.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kuo, S.-R. i K.-T. Shao, 1999. Species composition of fish in the coastal zones of the Tsengwen estuary, with descriptions of five new records from Taiwan. Zool. Stud. 38(4):391-404.
* ↑ Kuo, S.-R., H.-J. Lin i K.-T. Shao, 1999. Fish assemblages in the mangrove creeks of northern and southern Taiwan. Estuaries 22(4):1004-1015.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Shao, K.-T., J.-P. Chen, P.-H. Kao i C.-Y. Wu, 1993. Fish fauna and their geographical distribution along the western coast of Taiwan. Acata Zoologica Taiwanica 4(2): 113-140.
* ↑ Werner, T.B. i G.R. Allen, 2000. A rapid marine biodiversity assessment of the Calamianes Islands, Palawan province, Philippines. RAP Bulletin of Biological Assessment 17. Washington DC, Estats Units:Conservation International.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Careproctus falklandicus

Careproctus falklandicus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 16 i 150 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental (Xile) i l'Atlàntic sud-occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lönnberg, E., 1905. The fishes of the Swedish South Polar Expedition. Wissenschaftliche Ergebnisse der Schwedischen Südpolar-Expedition, 1901-1903 v. 5 (núm. 6): 1-72, Pls. 1-5.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Erquinoald

Erquinoald - Erchinoaldus - (? - 658) fou majordom de palau de Nèustria del 641 al 658. Fredegari que l'esmenta diu que era parent (consanguineus) de la mare de Dagobert I. Va succeir com a majordom a Ega (Aega). Erquinoal va oferir al rei Clodoveu II a una esclava anglosaxona de nom Bathilda, comprada a York, i el rei la va acceptar, reforçant la posició del majordom. Aquest pel seu costat es va casar amb Leutsinda de la que va tenir dos fills Leudesi - Leudesius - (majordom de palau vers 674-675); i una filla, que es va casar amb un rei de Kent (amb el que va tenir un fill de nom Erquinoald). A la seva mort els grans del regne van elegir com a successor a Ebroí vers 659.

## Bibliografia

* Nathalie Stalmans, La Conjuration des Fainéants, Edicions Terre de brume, 2008, ISBN 9782843623899.
# Habitatge a la plaça Joan Fuster, 2 (el Papiol)

L'Habitatge a la plaça Joan Fuster, 2 és una obra noucentista del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge ubicat en una de les cantonades de la plaça, estructurat en planta baixa i pis. És un dels edificis poster més notables de la localitat. A la planta baixa hi ha dues obertures, una finestra força gran i la porta d'entrada, ambdues arcs de mig punt. Al pis també trobem dues obertures, aquest cop allindades; donen a un balcó amb barana de ferro forjat amb motius ondulants. L'edifici és rematat per una cornissa motllurada sobre de la que trobem un petit frontó mixtilini amb testos amb flors als extrems i al centre, una esfera de pedra.
# Andrés Rosquellas

Andrés Rosquellas (Madrid, 1781 - 1827) fou un violinista i compositor espanyol del Classicisme. D'una precocitat extraordinària, començà donar concerts als deu anys, causant admiració. El 1815 guanyà la plaça de viola de la Capella Reial, i poc temps després el rei el nomenà primer violí de la Cambra Reial. Va compondre diverses peces per a violí i d'altres instruments. El seu germà Pau també es distingí amb el mateix instrument i també va pertànyer així mateix a la Capella Reial; es traslladà al Brasil, i es creu que morí a Rio de Janeiro. De Pau es diu que, a més de gran violinista, era un dels jugadors de billar més famosos del seu temps.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 426 ISBN 84 239-4552-9
# Dècim Drus

Dècim Drus, fou un magistrat romà, cònsol en data desconeguda probablement cònsol sufecte el 137 aC. És l'única menció d'aquestos cònsols i s'han llençat diverses teories entre elles que es tracti del consolat de Drus Major el 9 aC (conjuntament amb Crisp); la teoria més plausible és que fou cònsol sufecte el 137 aC amb Lèpid Porcina després de la renúncia forçada d'Hostili Marcí.
Un text d'Ulpià diu:
| « | Ex quaestoribus quidam solebant provincias sortiri ex Senatus-consulto, quod factum est Decimo Druso et Porcina Consulibus | » |
# Mansega

La mansega o mansega vera, també coneguda com a segamà o sisca (Cladium mariscus) és una planta graminoide de la família de les ciperàcies.
La seva distribució original inclou els cinc continents, si bé és absent al nord d'Amèrica del Nord i al nord d'Àsia. Ha sigut introduïda a la la majoria de països de la part sud de l'Àfrica i a diverses illes com les Canàries, Cap Verd, Cook, Hawaii o Nova Guinea, entre d'altres. Als Països Catalans, és present a totes les seves províncies a excepció d'Alacant.
Aquesta planta viu a les albuferes, estanys, herbassars humits i marjals. Pot arribar a ocupar grans extensions, formant comunitats mono-específiques. És una herba alta, que amida entre 1 i 2,5 metres d'alçada. Les fulles, que es troben per tota la tija, són linears, de 1,5 metres de llargada i entre 1 i 1,5 centímetres d'amplada, planes, rígides i dentades. Les tiges són de secció triangular i en la seva part apical hi tenen les inflorescències, poc vistoses, formades per multitud d'espigues petites, ovalades i pedunculars de color verd quan son immadures i marrons quan han madurat (entre maig i agost). La planta manté el rizoma al sediment i les fulles i tiges fora de l'aigua.
Aquesta planta s'ha utilitzat tradicionalment per a l'alimentació del bestiar, com a combustible per als forns de calç i com a bioindicadora de la presència de cranc de riu autòcton.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cladium mariscus (L.) Pohl». Herbari virtual del mediterrani occidental.
* ↑ «Ullals de Baltasar». Parc Natural del Delta de l'Ebre.
* ↑ «Cladium mariscus (L.) Pohl» (en anglès). Kew Gardens.
* 1 2 «Plantes del nostre entorn XII: Plantes de les marjals». La Marina Plaça - ElDiario.es, 03-01-2016.
* ↑ «Cladium mariscus» (en castellà). Conect-e.