OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# FC Universitatea Cluj

El Fotbal Club Universitatea Cluj és un club de futbol romanès de la ciutat de Cluj-Napoca.

## Història

El club va ser fundat el 1919 per estudiants universitaris. Evolució del nom:
* 1919: Universitatea Cluj-Napoca
* 1940: Universitatea Sibiu
* 1945: Universitatea Cluj-Napoca
* 1949: Știința Cluj-Napoca
* 1967: CSU Universitatea Cluj-Napoca
* 1993: FC Universitatea Cluj-Napoca
El seu èxit més destacat fou la copa romanesa assolida la temporada 1964-65.
El club manté forta rivalitat amb l'altre club local, el CFR Cluj.

## Estadis

El primer estadi de la ciutat fou l'estadi Ion Moina inaugurat el 1911 i que fou demolit l'any 2008. Durant la construcció del nou estadi, el club jugà a l'Estadi Clujana, a l'Estadi Cetate d'Alba Iulia, l'Estadi Gloria a Bistrița i l'Estadi Gaz Metan a Mediaș. El 2011 inaugurà el nou Cluj Arena.

## Palmarès

* Copa romanesa de futbol:
** 1964-65
* Copa de la Lliga romanesa de futbol:
** 1998
* Segona divisió romanesa de futbol:
** 1950, 1957-58, 1978-79, 1984-85, 1991-92, 2006-07
* Tercera divisió romanesa de futbol:
** 2000-01

## Referències

* ↑ Evolució dels noms d'equips al llarg dels anys, romaniansoccer.ro
* ↑ «Romania Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Vocea.biz. «U Cluj - CFR 1907, povestea celei mai lungi rivalităţi din fotbalul românesc - Ştiri de ultimă oră», 31-08-2014. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ «TOP 10 rivalități din fotbalul românesc». ProSport.
* ↑ «Universitatea Cluj - Muresul Deva 0-0», 22-11-2008. [Consulta: 13 febrer 2017].
* Antic estadi Ion Moina Stadium (1911-2008)
* Cluj Arena, actual estadi
* Seguidors
* Seguidors
# Teiuș

Teiuș (pronunciat en romanès: [teˈjuʃ], alemany: Dreikirchen, Dornstadt; hongarès: Tövis) és una ciutat del comtat d'Alba, Transsilvània, Romania, amb una població de 7.760 habitants. La ciutat, declarada com a tal el 1994, administra quatre pobles: Beldiu (Marosbéld), Căpud (Magyarkapud), Coșlariu Nou (Újkoslárd) i Pețelca (Pacalka).
La ciutat es troba prop de la confluència del riu Geoagiu amb el riu Mureș. Teiuș és un punt d'encreuament del ferrocarril Cluj-Napoca – Sighișoara. Té diverses esglésies antigues, entre les quals destaca l'església Uniada del segle XVII i l'església catòlica romana, construïda per a John Hunyadi el 1449 i reconstruïda (1701–1704) amb un estil gòtic senzill.

## Fills il·lustres

* Ioan Bălan, bisbe romanès de l'Església greco-catòlica
* Norica Câmpean, caminadora de carreres

## Clima

Teiuș té un clima continental humit (Cfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Galeria d'imatges

* L'emperador Carles I d'Àustria revisava les tropes a l'estació de ferrocarril de Teiuș l'octubre de 1916
* Casa a Teiuș a prop de l'estació de ferrocarril
* Església reformada a Teiuș
* Interior de l'església greco-catòlica de Teiuș

## Referències

* ↑ World gazetteer.
* ↑ «Teiuș climate: Average Temperature, weather by month, Teiuș weather averages - Climate-Data.org». [Consulta: 7 octubre 2021].
# La part dels àngels

La part dels àngels (títol original, The Angels' Share) és una pel·lícula de comèdia dramàtica del 2012 dirigida per Ken Loach i protagonitzada per Paul Brannigan, John Henshaw i William Ruane. Ambientada a Glasgow, explica la història d'un pare jove que evita per poc una pena de presó. Està decidit a passar pàgina i quan ell i els seus amics del servei comunitari visiten una destil·leria de whisky, un nou camí s'obre davant d'ells. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Paul Brannigan com a Robbie
* John Henshaw com a Harry
* Gary Maitland com a Albert
* Jasmin Riggins com a Mo
* William Ruane com a Rhino
* Roger Allam com a Thaddeus
* David Goodall com a Dobie
* Siobhan Reilly com a Leonie
* Roderick Cowie com Anthony
* Scott Kyle com a Clancy
* Neil Leiper com a franctirador
* Gilbert Martin com a Matt

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Sixteen Films, Why Not Productions i Wild Bunch. Va comptar amb el suport econòmic del BFI, Les Films du Fleuve, Urania i France 2 Cinéma. El rodatge a Glasgow i Edimburg va començar el 25 d'abril de 2011.

## Estrena

La pel·lícula va competir per la Palma d'Or al Festival de Canes 2012, i Loach va guanyar el Premi del Jurat. És l'onzena pel·lícula de Loach en trenta-un anys que competeix al festival francès. Entertainment One va adquirir els drets de distribució per al Regne Unit i Irlanda, on la pel·lícula es va estrenar l'1 de juny.

## Referències

* 1 2 3 Lodderhose, Diana. «eOne nabs Loach's 'Angel's Share'». Variety, 21-04-2011. [Consulta: 15 febrer 2012].
* ↑ «La part dels àngels». ésAdir. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «La part dels àngels». Goita què fan, ara!. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ La part dels àngels a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «The Angels' Share». Screenbase. Screen International. Arxivat de l'original el 28 September 2020. [Consulta: 15 febrer 2012].
* ↑ «2012 Official Selection». Cannes. [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ «Cannes Film Festival 2012 line-up announced». timeout. Arxivat de l'original el 20 December 2012. [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ «Awards 2012». Cannes. [Consulta: 27 maig 2012].
* ↑ Gritten, David. «Why the Cannes Film Festival 2012 competition looks certain to intrigue». The Daily Telegraph, 19-04-2012. [Consulta: 19 abril 2012].

## Enllaços externs

* La part dels àngels - Lloc web oficial (anglès)
# Església de Sant Climenç

L'església de Sant Climenç o de Sant Climent és l'església parroquial del nucli de Sant Climenç, al municipi de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una nau amb absis rodó. La nau està coberta amb volta de canó i té dos arcs torals i un arc presbiteral, tots de mig punt. El mur sud ha estat buidat amb grans arcs per donar pas a una nau que es va construir l'any 1932 s'obre l'antic cementiri. Al segle xviii, es va obrir el mur entre l'arc toral i el presbiteral per donar accés a la nova sagristia.
A la façana principal es troba la porta d'entrada, que imita el romànic, i una finestra en forma de creu. El parament és de carreus en fileres. L'absis està decorat amb una gran cornisa. Finestra a l'absis de doble esqueixada i d'arc de mig punt format per dues dovelles: clau i contra clau i dues grans pedres acabant de formar l'arc.

## Història

Les primeres notícies documentals del lloc de Sant Climenç són del 1199 quan Ponç de Pinell donà a Guillem, espòs de la seva filla, els castells de Pinell, Miraver i "Sancto Clemente". L'any 1375 apareix com a domini del comtat de Cardona i en el segle xviii dins del batlliu de Solsona.
Fins a l'any 1896 va ser església sufragània de Miravé, llavors va passar a ser sufragània de Pinell fins a l'any 1909 que aconseguí la categoria de parroquial.

## Bibliografia

VIDAL SANVICENS, Mateo; LÓPEZ i VILASECA, Montserrat. El romànic del Solsonès, 1979. ISBN 84 300 1596 5.

## Referències

* 1 2 3 4
# Ajuntament de Meranges

L'Ajuntament de Meranges és una obra de Meranges (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta i dos pisos amb teulats a dues vessants. La portalada és d'arc de mig punt, amb lloses de muntanya disposades radialment. Les obertures són rectangulars.

## Història

Originàriament aquest edifici era la Vicaria. Ha sofert moltes modificacions i reconstruccions al llarg del temps fins a arribar a la rehabilitació actual per a situar-hi l'Ajuntament de la Vila.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Meranges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Eruguera de Sumba

L'eruguera de Sumba (Edolisoma dohertyi) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes de Flores i Sumba a l'oest de les Illes Petites de la Sonda.

## Referències

* ↑ «Eruguera de Sumba». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Energia a Cap Verd

L'energia a Cap Verd és una indústria d'electricitat sense gaire capacitat de creixement que no sigui la indústria elèctrica termal causa de la petita àrea del país.

## Electricitat

Al 2001, les illes van produir i consumir 0,04 bilions de kWh d'electricitat, totalment de fonts tèrmiques. La potència instal·lada va ser al voltant 7 MW l'1 de gener de 2001. Electra, l'empresa d'electricitat pública, manté les centrals tèrmiques de Praia, Mindelo, i Sal; els consells locals operen 12 centrals d'energia rurals. Deu generadors de vent de 30 kW cadascun estaven en funcionament a Mindelo el 1991.

## Petroli i gas

Com que Cap Verd no té reserves de cru o de capacitat de refinació de petroli, l'1 de gener de 2003, el país ha d'importar tots els seus productes de petroli. Al 2002, les importacions i el consum de petroli van totalitzar 8.870 barrils per dia. El país no té una producció coneguda o consum de gas natural, a partir de 2001, i l'1 de gener de 2003, no es coneixen reserves de gas natural.

## Referències

* ↑ «Summary of Cape Verde Renewable Energy Plan» (en anglès). ECREEE Secretariat. [Consulta: 25 juliol 2016].
# Energia d'enllaç

L'energia d'enllaç és el valor mitjà de les energies de dissociació de l'enllaç en fase gasosa (normalment a una temperatura de 298 K) per a tots els enllaços del mateix tipus dins de la mateixa espècie química. L'energia d'enllaç mitjana per al metà ${\ce {CH4}}$, per exemple, és una quarta part de l'entalpia de reacció del procés:
${\ce {CH4->C\cdot +\,4H\cdot }}$
Les energies d'enllaç tabulades són generalment valors d'energies d'enllaç fetes una mitjana sobre una sèrie d'espècies químiques típiques seleccionades que contenen aquest tipus d'enllaç. Així, en el metà ${\ce {CH4}}$ existeixen quatre energies de dissociació dels enllaços ${\ce {C-H}}$, corresponents a les quatre reaccions següents:${\ce {CH3-H->CH3\cdot +\,H\cdot \quad \quad D(CH3-H)=104\,kcal/mol}}$${\ce {CH2-H->CH2\cdot +\,H\cdot \quad \quad D(CH2-H)=106\,kcal/mol}}$${\ce {CH-H->CH\cdot +\,H\cdot \quad \quad D(CH-H)=106\,kcal/mol}}$${\ce {C-H->C\cdot +\,H\cdot \quad \quad D(C-H)=81\,kcal/mol}}$L'energia d'enllaç en el metà és la mitjana d'aquests quatre valors:${\ce {CH4->C\cdot +\,4H\cdot \quad \quad \Delta H=397\,kcal/mol\quad \quad E(C-H)=397/4=99kcal/mol}}$
A la taula següent hi ha les energies d'enllaç dels enllaços més importants. Destaca la tendència a augmentar l'energia amb el nombre d'enllaços π. Així l'enllaç simple ${\ce {C-C}}$ té una energia de 348 kJ/mol, el doble, format per un enllaç σ i un π, ${\ce {C=C}}$, té més energia, 612 kJ/mol i el triple ${\ce {C\equiv C}}$, amb un enllaç σ i dos π, és el que en té més, 837 kJ/mol. Una altra tendència s'observa en els enllaços entre el carboni i els halògens que disminueix l'energia d'enllaç en augmentar el nombre atòmic de l'halogen degut a l'increment de la grandària de l'àtom d'halogen que fa que els seus orbitals atòmics se superposin menys amb els orbitals atòmic del petit àtom de carboni.
Energies mitjanes de dissociació homolítiques d'alguns enllaços :
| Enllaç | $E_{298}^{o}$, kJ/mol | Enllaç | $E_{298}^{o}$, kJ/mol | Enllaç | $E_{298}^{o}$, kJ/mol |
| C-H C-C C$\doteq$C (benzè) C=C C${\ce {\equiv }}$C | 412 348 518 612 837 | C-O C=O C-N C-F C-Cl C-Br C-I | 360 743 305 484 338 276 238 | N-H N-N N=N N-O N=O N-F N-Cl O-H O-O | 388 163 409 210 630 195 381 463 157 |

## Referències

* ↑ Chemistry (IUPAC), The International Union of Pure and Applied. «IUPAC - bond energy (B00701)». [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ Morrison, Robert Thornton. Química orgânica. México: Addison Wesley Longman, 1998. ISBN 968-444-340-4.
* 1 2 Atkins, Peter William. Principios de química : los caminos del descubrimiento. 3a. ed. Buenos Aires: Médica Panamericana, 2006. ISBN 950-06-0080-3.
# Energia de Planck

L'energia de Planck, simbolitzat com PE$_P$, és la unitat d'energia al sistema d'unitats naturals conegut com a unitats de Planck.
L'energia de Planck s'expressa com:
    $E_{p}={\sqrt {\frac {\hbar c^{5}}{G}}}\approx$ 1.956 × 10⁹ J $\approx$ 1.22 × 10$^{19}$ GeV $\approx$ 0,5433 MWh
on:
* $c$ és la velocitat de la llum al buit
* $\hbar$ és la constant de Planck reduïda
* $G$ és la constant de la gravitació
Una definició equivalent seria:
    $E_{p}={\frac {\hbar }{t_{P}}},$
on:
Els raigs còsmics d'ultra alta energia que es van observar el 1991 tenen una energia d'uns 50 joules, el que equival a uns 2,5×10$^{-8}$ E$_p$. Moltes de les unitats de Planck són extremadament petites per a poder ser observades als fenòmens macroscòpics, però en canvi, E$_p$ té una escala macroscòpica, seria aproximadament igual a la descàrrega d'un llamp o al consum d'electricitat per persona durant una setmana als Estats Units el 2001.
E$_p$ és una magnitud significativa en física de partícules quan s'ha de tenir en consideració la gravetat. L'energia de Planck no és tan sols l'energia necessària per demostrar la longitud de Planck, sinó que probablement és la màxima energia possible que es pot contenir dins d'una regió a aquesta escala. Una esfera d'una longitud de Planck de diàmetre, contenint una unitat d'energia de Planck esdevindria un petit, i molt calent, forat negre.
Les unitats de Planck han estat concebudes per normalitzar les constants físiques G, i c a 1. D'aquí que si utilitzem les unitats de Planck, l'equivalència entre massa i energia que expressa l'equació E=mc² se simplifica a E=m, és a dir l'energia i la massa de Planck són numèricament idèntiques. A les equacions de la Relativitat general, s'acostuma a multiplicar G per 8π. Per tant, a la notació en física de partícules i cosmologia s'acostuma a normalitzar 8πG a 1. Aquesta normalització és l'energia de Planck reduïda, que es defineix com:
    ${\sqrt {\frac {\hbarc^{5}}{8\pi G}}}$ $\approx$ 0,390 × 10⁹ J $\approx$ 2,43 × 10$^{18}$ GeV.

## Referències

* ↑ Ultra-Energetic Cosmic Rays and Gamma Ray Bursts

## Vegeu també

* Constant de Planck
* Unitats naturals
* Gravetat quàntica
* Època de Planck
* Partícula de Planck
# Energia fantasma

L'energia fantasma és una forma hipotètica d'energia fosca que superaria, fins i tot, la constant cosmològica a l'hora d'impulsar l'expansió de l'univers (és a dir, compliria l'equació d'estat amb $w<-1$). Si existís, faria que aquesta expansió s'accelerés tant que s'acabaria produint el fenomen conegut com a Big rip. En aquest cas, l'expansió de l'univers es tornaria infinita en un període finit, cosa que faria que l'expansió s'accelerés sense límits. L'acceleració sobrepassaria la velocitat de la llum (car es tractaria del creixement de l'univers en si, no de les partícules que es desplacen al seu interior), fent que l'univers observable s'empetitís perquè la llum i la informació emeses per estrelles remotes ja no serien capaces d'igualar el ritme de l'expansió. A mesura que l'univers observable es contragués, els objectes deixarien de poder interaccionar entre si mitjançant les forces fonamentals, fins que l'expansió impedís qualsevol mena d'interacció entre partícules, fins i tot a l'interior dels àtoms, i l'univers s'estripés. Així doncs, el big rip és un dels possibles destins finals de l'univers.

## Enllaços externs

* Robert R. Caldwell et al.: Phantom Energy and Cosmic Doomsday (anglès).
* Lauris Baum i Paul Frampton «Turnaround In Cyclic Cosmology» (en anglès). Phys. Rev. Lett., 98, 7, 2007, pàg. 071301. arXiv: hep-th/0610213. Bibcode: 2007PhRvL..98g1301B. DOI: 10.1103/PhysRevLett.98.071301. PMID: 17359014.
# Enfonsament de l'MV Sewol

L'enfonsament de l'MV Sewol va ser una tragèdia que va tenir lloc el 16 al 18 d'abril de 2014, quan va naufragar un transbordador sud-coreà amb 476 persones a bord, la majoria d'elles estudiants de secundària. L'accident va deixar un total de 304 morts i 172 supervivents.
El MV Sewol, que anava des de l'illa de Jeju cap a la península de Corea, es va enfonsar en aigües profundes al sud-oest de l'illa de Jindo, al sud-oest de Corea del Sud. La majoria de les víctimes eren estudiants de l'escola Danwon, que feien un viatge de classe a l'illa de Jeju. L'accident va ser una de les pitjors tragèdies marítimes en la història de Corea del Sud i va causar un gran dolor i tristesa a tot el país.
Les investigacions posteriors van revelar que hi havia hagut una sèrie de errors de gestió i negligències per part de l'equip de la nau, que van contribuir a la tragèdia. També es va descobrir que el transbordador estava massa carregat i que no complia amb les normatives de seguretat adequades. Com a resultat, diverses persones van ser jutjades i sentenciades pel seu paper en l'accident.
L'enfonsament de l'MV Sewol va ser un recordatori trist i dolorós de la importància de la seguretat en els transports marítims i de la necessitat de seguir les normatives adequades per evitar tragedies similars en el futur.

## Referències

* ↑ Press, Europa. «Aparece muerto el subdirector del instituto de los pasajeros de Sewol», 18-04-2014. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Cientos de desaparecidos al hundirse un ferry en Corea del Sur» (en castellà), 16-04-2014. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «[Ferry Disaster Major disasters in Korea]», 12-06-2014. Arxivat de l'original el 2014-06-12. [Consulta: 18 desembre 2022].
# Enganyapastors argus

L'enganyapastors argus (Eurostopodus argus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos àrids i matolls d'Austràlia a excepció d'una zona que va des del centre de Queensland cap al sud fins al sud-est d'Austràlia Meridional.
# Enganyapastors daurat

L'enganyapastors daurat (Caprimulgus eximius) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita zones de matoll del Sahel, des del sud de Mauritània i nord del Senegal, cap a l'est, a través de Mali, sud de Níger i de Txad fins al Sudan.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'enganyapastors daurat a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 21/12/2012 (anglès)
# Enganyapastors de Brewster

L'enganyapastors de Brewster (Siphonorhis brewsteri) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) i possiblement l'única espècie viva del gènere Siphonorhis.

## Hàbitat i distribució

Viu sobre terres baixes semiàrides i boscos rabassuts de les illes Hispaniola i Gonâve.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* S. b. brewsteri (Chapman, 1917). La Hispaniola.
* S. b. gonavensis Garrido, 2003. Gonâve.
# Enganyapastors de Nova Caledònia

L'enganyaspastors de Nova Caledònia (Eurostopodus exul) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae).

## Descripció

Té els colors críptics típics dels enganyapastors, amb cella grisa i una línia blanca des de cada costat de la base del bec fins al coll i altra a l'ala.

## Hàbitat i distribució

Ocell endèmic dels boscos de Nova Caledònia.

## Taxonomia

Ha estat considerat una subespècie d'Eurostopodus mystacalis. El Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.5, 2013) el considera una espècie de ple dret, arran les publicacions de Cleere 2010 i Dutson 2011

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Dibuix d'Eurostomus exul a la pàgina Birds of New Caledonia Rev. 24/11/2013
* ↑ N. Cleere. (2010), Nightjars, Potoos, Frogmouths, Oilbird and Owlet-nightjars of the World, WILDGuides, Old Basing, Hampshire
* ↑ G. Dutson (2011),Birds of Melanesia: Bismarcks, Solomons, Vanuatu, and New Caledonia, Princeton University Press
# Enganyapastors de Prigogine

L'enganyapastors de Prigogine (Caprimulgus prigoginei) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita els boscos de la República Democràtica del Congo al nord-oest del Llac Tanganyika.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de Prigogine». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Enganyapastors de Puerto Rico

L'enganyapastors de Puerto Rico (Antrostomus noctitherus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos àrids del sud-oest de Puerto Rico.
# Enganyapastors de jungla

L'enganyapastors de jungla (Caprimulgus indicus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos, matolls i conreus de l'Índia i Sri Lanka.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de jungla». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Enganyapastors ventre-rogenc

L'enganyapastors ventre-rogenc (Lurocalis rufiventris) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae). No s'han descrit subespècies.

## Hàbitat i distribució

Boscos i clars de les muntanyes des de l'est Colòmbia i oest de Veneçuela, cap al sud, a través dels Andes de l'Equador i el Perú fins al centre de Bolívia.
# Enginyeria naval

L'enginyeria naval inclou el disseny, construcció, instal·lació, operació i suport dels sistemes i equips de propulsió i control de vehicles marins, i de sistemes que fan un vehicle o estructura siguin habitables per la tripulació, passatgers i càrrega.
L'enginyeria naval és aliada de l'enginyeria mecànica, tot i que l'enginyer naval modern necessita coneixements (i pràctica) d'energia elèctrica, electrònica, pneumàtica, hidràulica, química, enginyeria de control, arquitectura naval, enginyeria de processos, generació de vapor, turbina de gas i fins i tot tecnologia nuclear, en determinats vaixells militars.
L'enginyeria naval a bord d'un vaixell es refereix a l'operació i manteniment dels sistemes de propulsió i altres sistemes com: el generador dièsel, la il·luminació, l'aire condicionat, la refrigeració i l'aigua. Aquesta tasca és portada a terme pels oficials enginyers navals, que generalment són cadets navals entrenats per diverses organitzacions marítimes. Hi ha també centres de formació en institucions d'ensenyament superior que ofereixen programes d'enginyeria naval, com el vehicle submarí autònom d'investigació de l'escola de Geòrgia, la investigació d'energies renovables navals, i les carreres relacionades amb l'extracció de petroli i gas i les indústries de cable de comunicacions submarí.

## Història

Una de les figures més destacades de l'enginyeria naval de l'antiguitat va ser Arquimedes, que va experimentar amb la flotabilitat, va desenvolupar el cargol d'aigua, i sistemes d'armes navals preindustrials. William Froude i Isambard Kingdom Brunel van ser pioners britànics en l'enginyeria naval, els quals van il·lustrar l'eficàcia de l'hèlix del vaixells, entre altres destacats èxits. El motor naval supervivent més antic va ser dissenyat per William Symington el 1788. El vaixell Turbinia va demostrar per primer cop la superioritat del motor de turbina de vapor, el qual encara es fa servir avui en dia en la propulsió de vaixells.
A Amèrica, el departament d'arquitectura naval i enginyeria naval de la Universitat de Michigan, està registrat en una acta del Congrés de 1879, en la qual s'autoritza a la Marina dels Estats Units d'Amèrica a assignar alguns oficials a la formació d'enginyers arreu del país. Mortimer E. Cooley va ser el primer professor del departament.

## Motors navals

L'enginyeria naval van sorgir com a disciplina amb l'arribada dels motors de propulsió, sobretot durant la segona meitat del segle xix. Els primers enginyers navals van ser coneguts com a "fogoners", donat que 'llençaven carbó' a les calderes dels vaixells de motor de vapor, més o menys des de mitjans del segle xix fins a mitjans del segle xx. La paraula encara és utilitzat afectuosament pels enginyers navals moderns per descriure el seu paper.

## Referències

* ↑ (anglès) http://www.strath.ac.uk/na-me/undergraduatestudies/navalarchitecturemarineengineeringundergraduate/ Arxivat 2010-03-15 a Wayback Machine.
* ↑ «MDOT - Mortimer E. Cooley (1855-1944)».(anglès)

## Vegeu també

* Sala de màquines