OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esquirol llistat de l'Himàlaia

L'esquirol llistat de l'Himàlaia (Tamiops macclellandii) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Bhutan, Cambodja, la Xina, l'Índia, Laos, Malàisia, Myanmar, el Nepal, Tailàndia i el Vietnam. El seu hàbitat natural són les zones amb arbres, incloent-hi els boscos secundaris, els boscos amb matolls i els jardins. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Fou anomenat en honor del botànic britànic John MacClelland.

## Referències

* ↑ «esquirol llistat de l'Himàlaia». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Duckworth, J. W.; Lunde, D.; Molur, S. Tamiops macclellandii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 setembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 253. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol llistat siberià

L'esquirol llistat siberià (Eutamias sibiricus) és una espècie d'esquirol llistat que viu al nord d'Àsia. A vegades se'l considera l'única espècie del gènere Tamias que viu a fora de les Amèriques, però més sovint se'l classifica dins del gènere Eutamias juntament amb diverses espècies extintes.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol persa

L'esquirol persa (Sciurus anomalus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Armènia, l'Azerbaidjan, Geòrgia, Grècia, l'Iran, l'Iraq, Israel, Jordània, el Líban, Síria i Turquia. El seu hàbitat natural són els boscos temperats, on viu predominantment en boscos mixtos i caducifolis, tot i que també se'l troba en boscos de coníferes i afloraments rocosos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Yigit, N.; Kryštufek, B.; Sozen, M.; Bukhnikaixvili, A.; Schönbrodt, G. Sciurus anomalus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 abril 2014.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol terrestre pàl·lid

L'esquirol terrestre pàl·lid (Xerus rutilus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Djibouti, Eritrea, Etiòpia, Kenya, Somàlia, el Sudan del Sud, el Sudan, Tanzània i Uganda. Es tracta d'un animal diürn. El seu hàbitat natural són les sabanes o els matollars amb una precipitació anual de 800 mm o menys. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Grubb, P.; Oguge, N. Xerus rutilus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Habitatge al carrer Sant Antoni, 19 (Sant Feliu de Codines)

L'Habitatge al carrer Sant Antoni, 19 és una obra de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita casa entre parets mitgeres, coberta a dues vessant carener paral·lel a la façana. Aquesta es de paredat arrebossat. Consta de planta baixa i pis. El portal d'accés és d'arc pla i amb llinda d'una sola peça amb inscripció: "PER LO ANY [una creu] 1796/ MAFESSII IO PERE PERMAÑÉ". Hi ha una finestra amb arc pla i ampit sense treballar. La part dreta de la casa es comunica amb l'anomenat Pont de Sant Antoni.

## Història

Casa corresponen a la xarxa de noves construccions bastides a partir del segle xviii com a resultat de la forta implantació de la pararia que visqué la vila en tot aquest segle.

## Referències

* 1 2
# Antic escorxador d'Alella

L'Antic escorxador d'Alella és una obra d'Alella (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil, està format per tres cossos amb cadascú d'ells cobert per una teulada a dues aigües. De dins, destaca més el central, ja que és més elevat que els altres dos per tal de situar-hi finestres per il·luminar i ventilar l'interior.
Cal destacar com a material de construcció l'ús del maó vist i la pedra vista.
El voladís està suportat per biguetes en fusta.

## Història

Aquest tipus d'arquitectura que conjuga l'ús del maó i la pedra, és freqüent a començaments del segle xx, especialment per a naus industrials.
L'any 1985 l'escorxador no s'emprava, a l'espera de que es decidís la seva reutilització com a local municipal d'activitats culturals, especialment tallers manuals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Antic escorxador d'Alella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Antic jutjat (les Borges Blanques)

L'Antic jutjat és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa és un habitatge de planta baixa, primer pis i golfes. Està coberta amb teules i la façana està arrebossada. Al primer pis hi ha dos balcons de ferro.
L'únic detall interessant d'aquesta casa és la porta d'entrada, tant per la llinda de pedra que té tot d'ornamentacions vegetals i la porta de fusta treballada amb ornamentacions florals.

## Història

L'any 1911 s'innaugura el jutjat de primera instància amb seu en aquest immoble, aleshores ja pertanyia als actuals propietaris, la família Claveria. El jutjat abandona l'edifici el 1942 degut a problemes d'espai. Passà un temps en desús, la façana es degradà una mica però a finals dels noranta es reformà i actualment és un habitatge.

## Referències

* 1 2 3 «Antic jutjat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Antic molí de la Verneda

L'antic molí de la Verneda (també conegut com a molí d'Altafulla i com a molí d'en Rat) va ser una construcció medieval de l'antic municipi de Sant Martí de Provençals (avui ciutat de Barcelona) que va desaparèixer als anys 1960s amb les noves edificacions del barri de la Verneda que van urbanitzar allò que fins aquell moment havia estat un paisatge rural.

## Situació

El molí situat al marge dret del riu Besòs funcionava amb l'aigua que li arribava per la Séquia Madriguera o rec de la Verneda des d'aigües amunt a l'alçada de Santa Coloma de Gramenet.
Es trobava just en el límit amb el municipi de Sant Adrià de Besòs, al final de l'antic Camí de la Verneda que hi arribava des de l'estació del Clot, passada l'antiga Casa Llarga. Avui el situaríem al final de l'actual carrer del Camí de la Verneda a tocar de la Rambla de Guipúscoa (allà on als anys 60 es va edificar la planta de Cobega, productora de la popular Coca-Cola). També tingué accés des de l'antiga Carretera de Mataró (avui carrer de Pere IV)

## Història

Un pergamí escrit en llatí i datat el 21 de desembre del 965 fa referència, per primera vegada, als dos molins més importants que hi havia al riu Besòs (Bisaucii) es tracta dels molins d'Estadella (Stadolo) i el d'Altafulla (Altofòlia). Un altre document posterior recull la destrucció dels molins després del saqueig d'Almansur (985) però al 996 està documentat que ja tornaven a estar en funcionament.
Gràcies a ser propietats valuoses eren venuts o empenyorats quan els senyors necessitaven diners (cosa que ens ha proporcionat una valuosa documentació)

## El general Manso

Un relat més lligat a la tradició que a la història situa el molí de la Verneda com el lloc on el que seria general Josep Manso i Solà (1785-1863) començà treballant com a mosso en el moment que les tropes napoleòniques assetjaven la ciutat. Anteriorment havia fet de moliner al molí de Santa Creu (Borredà) i Can Villaura (parròquia de Ripoll)
Segons la llegenda seria a partir d'un assalt al molí quan el moliner decidiria allistar-se com a voluntari esdevenint un actiu guerriller a la Guerra del Francès aconseguint el grau de general i la propietat de l'actual masia de Ca l'Arnó a tocar de l'església de Sant Martí de Provençals.
La llegenda del moliner de la Verneda figura com a Patrimoni Immaterial de tradició oral al registre dels “Mapes del Patrimoni Cultural" de la diputació de Barcelona.

## Referències

* ↑ de la Vega, Josep. Els primers batecs històrics de Sant Martí de Provençals. Aproximació als origens., 23 d'abril de 1993, p.81.
* ↑ Morera i Soler, Joan «Notes per a la història de Sant Martí de Provençals». Butlletí Auro Invento nº5 (Juny de 2022), 1918, pàg. 5-39.
# Anticosti

L'illa Anticosti (en francès: Île d'Anticosti) es troba al Golf de Sant Llorenç, al Quebec, a l'est del Canadà, fa 7.892 km².
Encara que l'illa és molt grossa només té 240 habitants (2011), la majoria viuen a la vila de Port-Menier situada a l'oest i principalment són treballadors dels nombrosos fars. Tota l'illa és un sol municipi anomenat L'Île-d'Anticosti. Per haver tingut més de 400 naufragis a les seves costes aquesta illa porta el sobrenom de "Cementiri del Golf".
L'explorador francès Jacques Cartier la va descriure per primera vegada el 1534 i li va donar el nom de Isle de l'Assomption, l'historiador André Thevet cap a 1612 va donar la notícia que els indígenes americans li deien Naticousti", i d'aquí va venir el nom oficial.

## Referències

* ↑ «Census Profile», 06-05-2015. [Consulta: 12 desembre 2015].
* ↑ Parc national d'Anticosti - Park Journal 2008-2009 Edition, Parcs Québec
* ↑ Baynes, T.S., ed. (1878), "Anticosti", Encyclopædia Britannica, 2 (9th ed.), New York: Charles Scribner's Sons, p. 127

## Bibliografia

* E. Billings, Geological Survey of Canada: Catalogue of the Silurian Fossils of Anticosti (Montreal, 1866)
* Logan, Geological Survey of Canada, Report of Progress from its Commencement to 1863 (Montreal, 1863–1865)
* Gretchen Eshbaugh Engel, Though Memory Plays Me False. A Story of Anticosti. The St. Lawrence River Isle of Enchantment, the life of William Hardy Eshbaugh and the role he played in its early development. (Southbury, CT, 1971)
* Charlie McCormick. Anticosti. (1996) Éditions JCL ISBN 2-89431-152-4
* Donald MacKay. Anticosti, The Untamed Island. (1979) McGraw-Hill Ryerson ISBN 0-07-082933-0
* Henri Menier. Anticosti, 1905. (Paris? 1905?). 30 original photographs by Henri Menier. Autographed presentation copy to Lord Grey. Collection of University of Saskatchewan Library, Saskatoon, Canada.
* Alberta C. Pew, Joseph N. Pew, Jr., Margaret R. Leisenring, Edward B. Leisenring, Jay Cooke, A.E.F.: Anticosti Expeditionary Force (Philadelphia?: Privately Printed, 1935). Account of a private fishing expedition to the island.
* J. Schmitt, Anticosti (Paris, 1904).

## Enllaços externs

* Sépaq Anticosti official website
* Parc national d'Anticosti official website
* A virtual tour of Anticosti island Arxivat 2017-07-08 a Wayback Machine.
# Antiga Casa Estrabau

L'Antiga Casa Estrabau és una obra neoclàssica de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Restes d'una casa senyorial neoclàssica, ara destinada a habitatges, oficines i comerços, situada a la cantonada entre el carrer de cavallers, el carrer Major i el carrer Consell. És de tres plantes i en resten dues crugies.
A la façana principal, carrer Cavallers, les pilastres que divideixen les crugies estan decorades amb capitells corintis, Una de les obertures dels balcons té un frontó. Al primer pis, les mènsules dels balcons figuren atlants. A l'interior hi resten pintures murals de l'època, que han estat restaurades.
La casa era molt més gran. Una part del sector de llevant va ser enderrocada i substituïda per edificis de categoria ínfima. A la part derruïda hi destaca una torreta d'angle i un gran espai o sala amb l'escala central, a l'interior.
Es degué construir aprofitant alguns murs de la casa anterior, que encara veiem parcialment al carrer del Consell, amb una finestra i una porta amb marc de pedra i l'any a la llinda de la porta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antiga Casa Estrabau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Antiga Casa del Comú

L'Antiga Casa del Comú és una obra de Sant Martí d'Albars (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrada sense dependències annexes; està estructurat en planta baixa i dos pisos cobert a dues aigües amb teula àrab. L'exterior està arrebossat de blanc amb els marcs de les finestres, cantoneres i altres espais destacats de maó pintat de gris. A la llinda de la porta de l'entrada hi figura la data de 1736.
La importància de l'habitatge resideix en els seus orígens, cap el 1730, quan es formà el barri de la Blava.

## Referències

* 1 2 «Antiga Casa del Comú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Antiga Casa del Consolat Tarragoní

L'Antiga Casa del Consolat Tarragoní és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb aspecte de castell feudal, de quatre plantes d'alçada. Construït en gran part amb carreus romans visibles des de la Plaça de Santiago Rusiñol, possibles restes de l'edifici que ocupava la segona terrassa de la ciutat a l'època romana. Porta d'arc de mig punt al carrer Escrivanies Velles i escut de pedra de la ciutat de Tarragona a la Plaça Rusiñol.

## Història

L'historiador Adolf Alegret situà aquest edifici al segle xiii, i diu que la casa tenia els pisos i l'escalinata de fusta, circumstància que persistí fins a mitjan segle xix.

## Referències

* 1 2 «Antiga Casa del Consolat Tarragoní». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Peter Pellegrini

Peter Pellegrini (Eslovàquia, 6 d'octubre de 1975) és un polític eslovac, nomenat president electe d'Eslovàquia. Fou nomenat president del Consell Nacional des del setembre de 2023 i va ser Primer ministre d'Eslovàquia del 2018 al 2020.

## Biografia

Membre del partit Direcció – Socialdemocràcia (SMER-SD), Pellegrini va exercir en els governs de Robert Fico com a ministre de Salut entre desembre del 2019 i març del 2020, viceprimer ministre (2016-2018) i ministre d'Educació i Ciència (2014), a més de passar dos anys sent portaveu del Consell Nacional (2014-2016).
Va deixar SMER-SD per fundar i dirigir un nou partit, Veu – Socialdemocràcia, el juny de 2020.

### Primer ministre

El 15 de març de 2018, arran de la crisi política després de l'assassinat del periodista Ján Kuciak quan estava treballant en una història que vinculava la corrupció política d'alt nivell a Eslovàquia amb la màfia italiana, Robert Fico va presentar la seva renúncia al president Andrej Kiska, qui llavors formalment va encarregar al viceprimer ministre Pellegrini la formació d'un nou govern.
El seu partit va perdre les eleccions legislatives eslovaques de 2020 davant el partit populista i anticorrupció OĽaNO liderat per Igor Matovič.

### President d'Eslovàquia

El gener de 2024 es va presentar a les eleccions presidencials eslovaques de 2024. A la primera volta, va acabar segon, només per darrere d'Ivan Korcok. Tanmateix, va derrotar Korcok a la segona volta, que es va celebrar el 6 d'abril de 2024, on va obtenir un 53% dels vots.

## Referències

* ↑ «Panellist | Peter Pellegrini». Globsec. Arxivat de l'original el 20 December 2014. [Consulta: 11 gener 2015].
* ↑ «Novým ministrom školstva sa stal Peter Pellegrini». Slovak Ministry for Education, Science, Research and Sport, 03-07-2014. Arxivat de l'original el 1 May 2019. [Consulta: 11 gener 2015].
* ↑ Hovet, Jason. «Slovak PM to head finance ministry temporarily after Kazimir leaves». Reuters, 04-04-2019. Arxivat de l'original el 24 March 2021. [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «Slovakia journalist: Prime Minister Fico replaced amid scandal» (en anglès). BBC, 15-03-2018. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «Fico podá demisiu, novým premiérom môže byť Pellegrini (minúta po minúte)» (en eslovac). sme.sk, 15-03-2018 [Consulta: 15 març 2018].
* ↑ «Slovakia's PM Robert Fico resigns amid public outcry». Al Jazeera, 15-03-2018 [Consulta: 15 març 2018].
* ↑ «Slovak election winner secures four-party coalition with cabinet deal» (en anglès). Reuters, 13-03-2020.
* ↑ Bellamy, Daniel. «Peter Pellegrini is sworn in as Slovakia's new president» (en anglès). Euro News, 15-06-2024. [Consulta: 27 febrer 2025].
# Ancohuma

L'Ancohuma (en aimara: janq'o uma, ‘aigua blanca’) és la tercera muntanya més alta de Bolívia després del Nevado Sajama i l'Illimani. Es troba a la part nord de la Cordillera Real, una secció dels Andes, a l'est del llac Titicaca. És al sud de l'Illampu, una mica més baix, i prop de la ciutat de Sorata.El seu cim s'eleva fins a una altura d'uns 6.425 metres i té una prominència de 1.957 metres.
El cim va ser pujat per primera vegada l'any 1919 per Rudolf Dienst i Adolf Schulze.

## Referències

* ↑ Radio San Gabriel, "Instituto Radiofonico de Promoción Aymara" (IRPA) 1993, Republicado por Instituto de las Lenguas y Literaturas Andinas-Amazónicas (ILLLA-A) 2011, Transcripción del Vocabulario de la Lengua Aymara, P. Ludovico Bertonio 1612 (Diccionari Castellà-Aimara-Aimara-Castellà)
* ↑ «Nevado Ancohuma - Peakbagger.com». [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ Yossi Brain, Bolivia: a climbing guide, The Mountaineers, 1999, ISBN 0-89886-495-X; pages 18, 100-103.
* ↑ John Biggar, The Andes - A Guide for Climbers and Skiers, Andes (Scotland), 2020, ISBN 978-0-9536087-6-8; pages 160-161.

## Enllaços externs

* Imatges del Nevado Ancohuma a Flickr
# Peter Jenner

Peter Jenner (Bath, 1943) és un mànager i productor musical britànic, que anteriorment formava part de Blackhill Enterprises, juntament amb Andrew King i els quatre membres de Pink Floyd entre d'altres. Sota la seva guia, Pink Floyd va començar a actuar a l'escena musical underground de Londres, notablement en un lloc reservat per la London Free School a Notting Hill, i el conegut concert de "Games For May" a la Queen Elizabeth Hall de Londres el 12 de maig de 1967, un esdeveniment ideat per Jenner i King. Després de la sortida de Syd Barrett de Pink Floyd el 1968, Jenner i King van finalitzar la seva relació amb la banda britànica i van continuar com a mànagers de Barrett i altres bandes britàniques.

## Inicis

Després d'obtenir un títol d'honor en economia a la Universitat de Cambridge, Jenner, a l'edat de 21 anys, va treballar com a professor a la London School of Economics. Després de quatre anys a la LSE en va marxar per gestionar la llavors banda emergent Pink Floyd. Jenner va fer diversos concerts gratuïts a Hyde Park, Londres, que incloïa el concert de 1969 de The Rolling Stones.

## Carrera com a mànager

Jenner ha gestionat a Pink Floyd, T Rex, Ian Dury, Roy Harper, The Clash, The Disposable Heroes of Hiphoprisy, Robyn Hitchcock, Baaba Maal, Sarah Jane Morris, Denzil i Eddi Reader (Fairground Attraction). Jenner també ha gestionat a Billy Bragg.

## Referències

* 1 2 Mabbett, Andy. Pink Floyd - The Music and the Mystery. Londres: Omnibus,, 2010. ISBN 978-1-84938-370-7.
* ↑ Cunningham, Mark. «Welcome to the Machine - the story of Pink Floyd's live sound: part 1». Sound On Stage, 01-03-1997. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2014. [Consulta: 29 maig 2014].
* 1 2 «Peter Jenner - Sincere Management & Secretary General, IMMF».

## Enllaços externs

* Remix Culture Symposium 2005: Panel 3: Creativity and the Commons (inc. Peter Jenner)
# Andropausa

L'andropausa o deficiència androgènica associada a l'edat és un terme per a una condició en homes grans que es caracteritza per nivells mesurablement baixos de testosterona i símptomes clínics majoritàriament de naturalesa sexual, inclosa la disminució del desig sexual, menys ereccions espontànies i disfunció erèctil. És el resultat d'una baixada gradual de la testosterona; es pot produir una disminució constant dels nivells de testosterona d'aproximadament un 1% per any i està ben documentada tant en homes com en dones.

## Signes i símptomes

Alguns homes presenten símptomes, però tenen nivells de testosterona normals, mentre que altres amb nivells baixos de testosterona no presenten cap símptoma. Actualment, es desconeixen els motius d'aquest fenomen.
A finals dels 40 i principis dels 50 anys, alguns homes poden experimentar depressió, pèrdua de libido, disfunció erèctil i altres símptomes físics i emocionals. Aquests símptomes inclouen irritabilitat, pèrdua de massa muscular i capacitat reduïda per fer exercici, augment de pes, manca d'energia, dificultat per dormir i poca concentració. És important tenir en compte que molts d'aquests símptomes poden sorgir d'una crisi de la mitjana edat o com a resultat d'un estil de vida poc saludable a llarg termini (fumar, beure en excés, menjar en excés, falta d'exercici) i que es poden tractar millor amb canvis de l'estil de vida, psicoteràpia o antidepressius.

## Referències

* ↑ Consulta a Termcat. 2025.
* ↑ «Middle-age dread», 15-06-2013.
* ↑ Dr. Andrew Rynne [podcast]. SoundCloud (26 May 2019).
* 1 2 Dimopoulou, C «EMAS position statement: Testosterone replacement therapy in the aging male.». Maturitas, vol. 84, 2-2016, pàg. 94–9. DOI: 10.1016/j.maturitas.2015.11.003. PMID: 26614257.
* ↑ Samaras, N; Papadopoulou, MA; Samaras, D; Ongaro, F «Off-label use of hormones as an antiaging strategy: a review.». Clinical Interventions in Aging, vol. 9, 2014, pàg. 1175–86. DOI: 10.2147/CIA.S48918. PMC: 4116364. PMID: 25092967.
* ↑ Shifren, JL «Testosterone for midlife women: the hormone of desire?». Menopause, vol. 22, 10, 10-2015, pàg. 1147–9. DOI: 10.1097/gme.0000000000000540. PMID: 26397145.
* ↑ Basaria, S «Male hypogonadism.». Lancet, vol. 383, 9924, 05-04-2014, pàg. 1250–63. DOI: 10.1016/s0140-6736(13)61126-5. PMID: 24119423.
* ↑ «Male Menopause». www.nhs.uk. NHS Choices, 08-04-2016. [Consulta: 7 octubre 2016].