OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brycon striatulus

Brycon striatulus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 36,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: vessant pacífic de Panamà.

## Referències

* ↑ Müller J. & Troschel F. H. 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1). 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kner, R. 1863. Eine Uebersicht der ichthyologischen Ausbeute des Herrn Professors Dr. Mor. Wagner in Central-Amerika. Sitzungsberichte der Koningl. Bayerischen Akademie der Wissenschaften, Múnic v. 2: 220-230.
* ↑ «Brycon striatulus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J. i V. Mahnert 1992: Notes sur quelques Brycon des bassins de l'Amazone, du Parana-Paraguay et du Sud-Est brésilien (Pisces, Characiformes, Characidae). Revue Suisse de Zoologie v. 99 (núm. 4): 793-819.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Howes, G. J. 1982: Review of the genus Brycon (Teleostei: Characoidei). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 43 (núm. 1): 1-47.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# White Star Line

La White Star Line (Línia Estel Blanc) era una companyia naval de l'Oceanic Steam Navigation Company, una important companyia de navegació coneguda principalment per l'enfonsament d'un dels seus transatlàntics més famosos de la història, el Titanic.
Actualment l'únic vaixell de la White Star que encara existeix és el Nomadic.
# Fioretta Gorini

Fioretta Gorini (1453/60 – possiblement 1478) va ser l'amant de Giuliano de' Medici i la probable mare de Giulio de' Medici, el futur papa Climent VII. Gorini era filla d'un professor, Antonio Gorini. El seu nom real era Antònia o Antonietta, mentre que Fioretta era un sobrenom que se li donava.
El 26 de maig de 1478, un mes després de l'assassinat de Giuliano en la conspiració de Pazzi, Fioretta va donar a llum el seu fill il·legítim, Giulio. No es coneix gaire de la vida de Gorini després del naixement del seu fill, i alguns registres apunten a que va morir aquell mateix any. Giulio va passar els primers set anys de vida amb el seu padrí, l'arquitecte Antonio da Sangallo el Vell.
La figura femenina de Fioretta pot ser la que es representa al Ritratto di giovane donna (1475), de Sandro Botticelli, que es conserva al Palazzo Pitti, encara que pot representar igualment Simonetta Vespucci, Clarice Orsini, Alfonsina Orsini o Lucrezia Tornabuoni. La dona esculpida a Dama col mazzolino (1475), d'Andrea del Verrocchio, que es conserva al Museo Nazionale del Bargello, podria ser Fioretta Gorini. També s'ha especulat que Gorini va ser la inspiració darrere de la Mona Lisa.

## Representacions de ficció

Fioretta és interpretada per Chiara Baschetti a la sèrie de televisió del 2016, Medici: The Magnificent.

## Referències

* ↑ «Fioretta Gorini». Ancestry.com. [Consulta: 24 juliol 2020].
* 1 2 3 «A New Hypothesis on Leonardo's Mona Lisa. Was She Fioretta Gorini?». Gingko, 15-03-2015. [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ «Fioretta Gorini - Historical Records». MyHeritage. [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ «Giuliano de' Medici (1453-1478)» (en italià). Il Mese Mediceo. Arxivat de l'original el d’octubre 29, 2016. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ Moroni, Gaetano. Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da S. Pietro sino ai nostri giorni ... (en italià). Tip. Emiliana, 1842, p. 37.
* ↑ Miranda, Salvador. «The Cardinals of the Holy Roman Church». Florida International University. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «The Cardinals of the Holy Roman Church». Biographical Dictionary. Florida International University, 23-09-1513. [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ Montresor, Carlo. «Galleria Palatin di Palazzo Pitti». A: Monografia d'arte. Botticelli (en italian). ATS Italia Editrice, 2010, p. 42. ISBN 978-8865241103.
* ↑ Paratico, Angelo «Còpia arxivada». Beyond Thirty-Nine, 14-05-2015. Arxivat de l'original el de desembre 11, 2017 [Consulta: 3 juliol 2017].
# Benno Schoenberger

Benno Schoenberger (Viena, 12 de setembre de 1863 - 1930) fou un pianista i compositor austríac.
Deixeble de Door (piano), de Bruckner (contrapunt) i Volkmann (composició), en el Conservatori de Viena fins al 1874, en acabar els seus estudis s'incorporà al Quartet Hellmesberger, actuant en aquest durant algun temps.
Rebé durant diversos mesos les ensenyances de Liszt, i a partir de 1878 emprengué una llarga sèrie de gires artístiques per Rússia, Alemanya, Àustria i Bèlgica. De 1880 a 1885 es consagrà a l'ensenyança a Viena, i el 1866 establí la seva residència a Londres.
Va produir molta música per a piano. També publicà diversos lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 1163 (ISBN 84-239-4579-0)
# David de Sousa

David Ascensão de Figueiredo e Souza, conegut com a David de Souza o David de Sousa (Figueira da Foz (Portugal), 6 de maig de 1880 - ib., 3 d'octubre de 1918) fou un compositor, violoncel·lista i director d'orquestra portuguès, que malgrat viure pocs anys deixà una profunda petjada.
Sousa estudià violoncel en el Conservatori Nacional de Lisboa amb Eduardo Wagner i composició amb Freitas Gazul. Una subvenció del govern portuguès li va permetre estudiar des del 1904 en el Conservatori de Leipzig amb Julius Klengel.
Notable concertista de violoncel, es donà a conèixer arreu d'Europa: Regne Unit, Àustria-Hongria i Rússia. En la Rússia Imperial figurà com a solista de la històrica orquestra simfònica de Moscou, sent més tard segon director de la mateixa. Després de retornar a la seva terra natal, el 1913 debutà com a director d'orquestra del Teatro Nacional de Lisboa i poc temps després es convertí en el conductor principal de l'orquestra simfònica de Lisboa. A partir de 1916 fou professor de violoncel a l'Escola de Música de Lisboa i entre els seus alumnes tingué la Guillermina Suggia.
Morí l'octubre de 1918 a causa d'una epidèmia de pneumònia que assolà el seu país aquella tardor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 697 (ISBN 84-239-4557-X)

## Referències

* 1 2 «David Souza nasceu há 140 anos». O Figueirense, 06-05-2020. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ Andrade, Arsénio Sampaio de. Dicionário histórico e biográfico de artistas e técnicos portugueses, séc. XIV-XX.: Sobre a vida e actividade, tanto em Portugal como no estrangeiro, de pintores, escultores, ceramistas, gravadores, cinzeladores, arquitectos, caricaturistas, críticos de arte, engenheiros, músicos, contrapontistas, compositores, etc (en portuguès brasiler). A. Sampaio de Andrade, 1959.
* 1 2 «Souza, David de (1880-1918)». Centro de Investigação & Informação da Música Portuguesa. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ «David de Sousa (1880-1918)». Biblioteca Nacional de Portugal. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ «A Rua do multifacetado David de Sousa». Departamento de Património Cultural da Câmara Municipal de Lisboa. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ «Souza, David de - Atrium». Património Musical. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ Lambertini, Michel'angelo. A Arte musical (en portuguès brasiler). s.m., 1905.
* ↑ Harper, Nancy Lee. Portuguese Piano Music : an Introduction and Annotated Bibliography.. Lanham: Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-8300-0.
# Brycon vermelha

Brycon vermelha és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 39,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Mucuri (Brasil).

## Referències

* ↑ Müller J. & Troschel F. H. 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1). 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lima, F. C. T. & R. M. C. Castro. 2000. Brycon vermelha, a new species of characid fish from the Rio Mucuri, a coastal river of eastern Brazil (Ostariophysi: Characiformes). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 11 (núm. 2): 155-162.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J. i V. Mahnert 1992: Notes sur quelques Brycon des bassins de l'Amazone, du Parana-Paraguay et du Sud-Est brésilien (Pisces, Characiformes, Characidae). Revue Suisse de Zoologie v. 99 (núm. 4): 793-819.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Howes, G. J. 1982: Review of the genus Brycon (Teleostei: Characoidei). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 43 (núm. 1): 1-47.
* Lima, F.C.T. i R.M.C. Castro 2000. Brycon vermelha, a new species of characid fish from the Rio Mucuri, a coastal river of eastern Brazil (Ostariophysi: Characiformes). Ichthyol. Explor. Freshwat. 11(2):155-162.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Brycon vermelha». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Àfrica subsahariana

L'Àfrica subsahariana o Àfrica negra és la part del continent africà que es defineix per oposició al Magrib i comprèn els estats que estan al sud del desert del Sàhara, és a dir, l'Àfrica austral i gran part de la central i oriental. Tot i l'enorme varietat de realitats que inclou, les característiques que la defineixen en la parla popular són les següents:
* Domini de la població negra.
* Baix nivell global de desenvolupament.
* Predomini del cristianisme i l'animisme.
* El passat històric més ric (es creu que aquí es va originar l'ésser humà).

## Bibliografia

* BAYART, Jean-François. El estado en África: la política del vientre. Bellaterra, 1999. 418 p. (Biblioteca de estudios africanos). ISBN 978-84-7290-118-6.
* GIANSANTI, Gianni. África negra / esbozos etnográficos de Paolo Novaresio. Blume, 2006. 503 p. ISBN 978-84-9801-127-2.
* INIESTA, Ferran. El planeta negro: aproximación histórica a las culturas africanas. Los libros de la Catarata, 2001. 235 p. (Los libros de la Catarata). ISBN 978-84-8319-033-3.
# Societat de Tecnologia i Coneixement

La Societat de Tecnologia i Coneixement (STIC) és una associació nascuda el 2008, amb la finalitat de fomentar la interactivitat i les iniciatives cíviques i culturals al context català a través de les tecnologies de la informació i la comunicació. Va ser presidida per l'antropòloga Trina Milan i Francesc Grau, com vicepresident. En aquest temps ha dut a terme sis edicions dels Premis Blogs Catalunya, l'acte d'entrega dels quals s'ha celebrat cada any en una ciutat diferent. En l'edició del 2013 va comptar amb prop de 700 blogs inscrits. El 2014 va cessar la seva activitat.

## Referències

* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Creat, 2014, pp. 61-62.
* ↑ «Premis Blocs Catalunya 2013, comencen les votacions». TV3 - Espai Internet, 28-07-2013 [Consulta: 6 abril 2015]. Arxivat 18-04-2015 a Wayback Machine.
# Caqui roig brillant

El Roig Brillant és una varietat de caqui (Diospyros kaki) valenciana, protegida per la denominació d'origen Kaki de la Ribera de Xúquer. És la de major importància comercial i productiva.
El Roig Brillant pertany a la varietat (CFA) de fruits astringents. L'arbre és de bon vigor, produint fruits gruixuts, oblongs, de bona qualitat i aspecte. Les característiques de la varietat són:
* Color: pell semiadherent i de grossor mitjà, amb color groc ataronjat en la recol·lecció i vermell intens al madurar.
* Gust: dolç en la maduresa i molt astringent (abundància de tanins) abans d'ella, tret que se sotmeti a tractament de desastringentat.
* Polpa: de tacte consistent i color taronja vermellós en la recol·lecció. En la maduresa es caracteritza per un color vermell intens i polpa aquosa.
* Forma: de secció transversal arrodonida i lleugerament allargat en la secció longitudinal.

## Referències

* 1 2 3 4 «PLEC DE CONDICIONS DE LA DENOMINACIÓ D'ORIGEN KAKI RIBERA DE XÚQUER». DOCV núm. 6388, 02-11-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-03.
* 1 2 3 4 Hernándiz Aranda, Bernardo. «El cultivo del Kaki en la Comunidad Valenciana». Conselleria d'Agricultura de la Generalitat Valenciana, 1999. Arxivat de l'original el 2015-11-23.
# Bensafrim

Bensafrim és una vila portuguesa del municipi de Lagos, amb 78,35 km² d'àrea i 1.530 habitants (al cens del 2011). La densitat de població n'és de 19,5 h/km², per això es considera una Àrea de Baixa Densitat (ordenança 1467-A/2001). Va ser elevada a vila en 12 de juny del 2009.
Fou seu d'una freguesia eliminada al 2013, en l'àmbit d'una reforma administrativa nacional, per, junt amb Barão de Sâo João, formar una nova freguesia denominada Unió de Freguesies de Bensafrim i Barão de Sâo João, de la qual és la seu.

## Patrimoni

* Menhir da Cabeça do Rochedo
* Necròpoli romana de Fonte Velha

## Població

Població de Bensafrim :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1 469 | 1 942 | 2 103 | 2 241 | 2 417 | 2 463 | 2 688 | 1 912 | 1 947 | 1 820 | 1 516 | 1 555 | 1 417 | 1 533 | 1 530 |
Pel decret llei núm. 22.483, de 02/05/1933, se segregà d'aquesta freguesia la població de Barão de S. João per constituir la freguesia del mateix nom.

## Galeria d'imatges

* Vista de Bensafrim

## Referències

* ↑ Teixeira, Ângelo José Lopes (2006). Tipologia sócio-económica das freguesias da Região do Algarve, 1991 - 2001, Dissertação de mest., Economia Regional e Desenvolvimento Local,Faculdade de Economia, Univ. do Algarve.
* ↑ «Lei n.º 44/2009».
* ↑ «Lei n.º 11-A/2013 (Reorganização administrativa do território das freguesias)».
* ↑ «Menir da Cabeça do Rochedo».
* ↑ «Recenseamentos Gerais da População».

## Enllaços externs

* http://www.cm-lagos.pt/portal_autarquico/lagos/v_pt-PT/menu_municipe/orgaos_autarquicos/juntas_freguesia/barao_bensafrim/
# Monòxid de sofre

El monòxid de sofre és un compost de sofre i oxigen, un òxid de fórmula ${\ce {SO}}$. És un compost molt inestable, molt diferent dels estables diòxid de sofre, ${\ce {SO2}}$, i triòxid de sofre, ${\ce {SO3}}$, els òxids més abundants del sofre. La seva entalpia de formació és positiva, mentre que les dels altres dos òxids són negatives:
${\ce {1/8 S8 + 1/2 O2 -> SO}}\quad \quad \Delta H_{f}=+7\;\mathrm {kJ/mol}$${\ce {1/8 S8 + O2 -> SO2}}\quad \quad \Delta H_{f}=-297\;\mathrm {kJ/mol}$${\ce {1/8 S8 + 3/2 O2 -> SO3}}\quad \quad \Delta H_{f}=-396\;\mathrm {kJ/mol}$De les dues primeres equacions es dedueix que la reacció de descomposició del monòxid de sofre és altament exotèrmica:
${\ce {2SO -> 1/8 S8 + SO2}}\quad \quad \Delta H_{d}=-311\;\mathrm {kJ/mol}$
La molècula d'${\ce {SO}}$ té un enllaç ${\ce {S-O}}$ de 149,3 pm, més llarg que el present en el ${\ce {SO2}}$143,2 pm. La formació d'${\ce {SO}}$ ha sigut detectada en un bon nombre de reaccions fotoquímiques: fotòlisi del diòxid de sofre, del triòxid de sofre, del disulfur de carboni amb dioxigen, del disulfur de carboni amb diòxid de nitrogen, i en la fotòlisi i termòlisi de sulfòxids. és una especie química de gran importància com intermediari en moltes reaccions a altes temperatures, essent la seva vida mitjana de pocs mil·lisegons. Quan es condensa forma el dímer diòxid de disulfur, ${\ce {S2O2}}$.
Fora de la Terra ha sigut detectat a l'atmosfera d'Io, la lluna de Júpiter, expulsat per la intensa activitat volcànica que hi ha en aquest satèl·lit, i també en zones de formació d'estrelles.
Pot obtindre's en estat gasós mitjançant una descàrrega elèctrica en una mescla de diòxid de sofre, ${\ce {SO2}}$, i vapor de sofre, ${\ce {S8}}$, a baixa pressió. Si aquest gas es refreda es pot obtenir un sòlid de color taronja que es descompon ràpidament.

## Referències

* ↑ Pauling, Linus. General Chemistry (en anglès). Courier Corporation, 2014-11-24. ISBN 9780486134659.
* ↑ Kharasch, Norman; Meyers, Cal Y. The Chemistry of Organic Sulfur Compounds (en anglès). Elsevier, 2013-10-22. ISBN 9781483156118.
* ↑ Kagan, Jacques. Organic Photochemistry: Principles and Applications (en anglès). Academic Press, 2012-12-02. ISBN 9780080984414.
* ↑ Glassman, Irvin; Yetter, Richard A. Combustion (en anglès). Academic Press, 2008-10-22. ISBN 9780080568812.
* ↑ Macintyre, Jane E. Dictionary of Inorganic Compounds (en anglès). CRC Press, 1992-07-23. ISBN 9780412301209.
* ↑ «New Molecules Detected in Io's Atmosphere - Universe Today» (en anglès). Universe Today, 18-09-2013.
* ↑ Cazzoli, Gabriele; Lattanzi, Valerio; Coriani, Sonia; Gauss, Jürgen; Codella, Claudio «Zeeman effect in sulfur monoxide» (en anglès). Astronomy & Astrophysics, 605, 01-09-2017. DOI: 10.1051/0004-6361/201730858. ISSN: 0004-6361.
* ↑ «sulfur monoxide | chemical compound» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
# Bryconadenos weitzmani

Bryconadenos weitzmani és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Weitzman, S. H., N. A. Menezes, H.-G. Evers, & J. R. Burns. 2005. Putative relationships among inseminating and externally fertilizing characids, with description of a new genus and species of Brazilian inseminating fish bearing an anal-fin gland in males (Characiformes: Characidae). Neotropical Ichthyol. v. 3 (núm. 3): 329-360.
* ↑ Menezes, N. A., Netto-Ferreira, A. L. & Ferreira, K. M. 2009. A new species of Bryconadenos (Characiformes: Characidae) from the rio Curuá, rio Xingu drainage, Brazil. Neotropical Ichthyology, 7 (2): 147-152.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Àguila d'Ayres

L'àguila d'Ayres (Hieraaetus ayresii) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita zones boscoses i de sabana de l'Àfrica subsahariana. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El seu nom és en honor de l'ornitòleg sud-africà Thomas Ayres.

## Referències

* ↑ «Àguila d'Ayres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 275. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Ayres's Hawk-eagle. Hieraaetus ayresii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Clytocerus orientalis

Clytocerus orientalis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Rússia: l'Extrem Orient Rus.

## Referències

* ↑ Eaton, 1904. Ent. mon. Mag., 40, 59. Vol. 1, pàg. 773. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rüdiger Wagner, 1994. On a collection of Psychodidae (Diptera) from the Far East of Russia. Studia dipterologica, vol. 1, núm. 1, pàgs. 75-92. ISSN 1433-4968. «Enllaç».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)