OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eurométropole de Strasbourg

L'Eurometròpoli d'Estrasburg (Eurométropole de Strasbourg en francès), antigament nomenada Comunitat Urbana d'Estrasburg (Communauté Urbaine de Strasbourg), és una estructura intercomunal francesa situada al departament del Baix Rin, a la regió del Gran Est.

## Història

Des de 1967, Estrasburg és el centre d'una comunitat urbana.
Des de 1972, els serveis de l'administració de la ciutat d'Estrasburg i de la CUS són reagrupats en una administració única els efectius de la qual arriben el 2002 als 7 090 agents.
Es transformà en metròpoli l'1 de gener de 2015.

## Població

L'EMS compta 511 552 habitants al cens de 2020. A les estimations de 2020, Estrasburg comptava ella sola amb 290 800 habitants, al voltant del 60% de la població total. L'àrea metropolitana d'Estrasburg té 1 275 640 habitants i té un organ de gestion polític anomenat : Eurodistrict Estrasburg Ortenau ".

## Composició

La metròpoli d'Estrasburg regrupa 33 municipis :
| Estrasburg Achenheim Bischheim Blaesheim Breuschwickersheim Eckbolsheim Eckwersheim Entzheim Eschau Fegersheim Geispolsheim | Hangenbieten Hœnheim Holtzheim Illkirch-Graffenstaden Kolbsheim Lampertheim Lingolsheim Lipsheim Mittelhausbergen Mundolsheim Niederhausbergen | Oberhausbergen Oberschaeffolsheim Osthoffen Ostwald Plobsheim Reichstett Schiltigheim Souffelweyersheim Vendenheim La Wantzenau Wolfisheim |

## Eurodistricte

districte europeu (eurodistricte), que aplega una administració comuna que afecta a 1 008.000 residents d'Estrasburg i de l'Ortenau, foren fetes l'octubre de 2005 sota la forma d'acord per a coordinar i dur a la pràctica projectes comuns (transport, urbanisme, educació, sanitat, formalitats administratives…).

## Notes

* ↑ Presentació de Strasbourg Eurométropole al web Strasbourg.eu

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# European Poker Tour

L'European Poker Tour (EPT) és una sèrie de tornejos de pòquer en què participen alguns dels millors jugadors professionals del món, iniciada el 2004.
Els tornejos es realitzen en diferents ciutats europees: Barcelona, Londres, Budapest, Varsòvia, Praga, Deauville, Copenhaguen, Dortmund, San Remo i la gran final a Montecarlo. L'única excepció és un torneig que es realitza a Bahames. El principal patrocinador de l'European Poker Tour és PokerStarts, la sala de pòquer més gran d'Internet. La primera prova de l'European Poker Tour es va realitzar a Barcelona el setembre de 2004. La prova de l'European Poker Tour realitzada a Montecarlo el 2008 va aconseguir el rècord en premis en un torneig fora de las Vegas amb un premi total acumulat de 9.350.000 €, dels quals 2.300.000 € van correspondre al primer premi.
Ningú no ha aconseguit guanyar dues proves de l'European Poker Tour. Mark Teltscher gairebé ho aconsegueix en quedar subcampió en el torneig de Barcelona de la quarta temporada.
L'EPT el grava la productora de televisió Sunset+Vine i es retransmet per tot el món. A Espanya es retransmet per Antena.Nova. El compositor Simon Darlow, que treballa de forma habitual amb els productors de Sunset+Vine, és el compositor del tema de l'European Poker Tour, anomenat EPT Theme.

## Taula de guanyadors

La taula final de l'European Poker Tour consta de 8 finalistes i es dedica exclusivament un dia per a l'esdeveniment.
| | Temporada 1 | Temporada 2 | Temporada 3 | Temporada 4 | Temporada 5 | Temporada 6 | Temporada 7 |
| Baden | | Patrik Antonius | Duc Thang Nguyen | Julian Thew | | | |
| Barcelona | Alexander Stevic | Jan Boubli | Bjørn-Erik Glenne | Sander Lyloff | Sebastian Ruthenberg | Carter Phillips | Kent Lundmark |
| Berlín | | | | | | Kevin MacPhee | |
| Budapest | | | | | Will Fry | | |
| Copenaguen | Noah Boeken | Mads Andersen | Magnus Petersson | Tim Vance | Jens Kyllönen | Anton Wigg | Michael Tureniec |
| Deauville | Brandon Schaefer | Mats Iremark | | | Moritz Kranich | Jake Cody | Lucien Cohen |
| Dortmund | | | Andreas Høivold | Michael McDonald | Sandra Naujoks | | |
| Dublín | Ram Vaswani | Mats Gavatin | Roland De Wolfe | Reuben Peters | | | |
| Kíev | | | | | | Maxim Lykov | |
| Paradise Island | | | | Bertrand Grospellier | Poorya Nazari | Harrison Gimbel | Galen Hall |
| Praga | | | | Arnaud Mattern | Salvatore Bonavena | Jan Škampa | Roberto Romanello |
| Sanremo | | | | Jason Mercier | Constant Rijkenberg | Liv Boeree | |
| Snowfest | | | | | | Allan Bække | |
| Tallinn | | | | | | | Kevin Stani |
| Varsòvia | | | Peter Jepsen | Michael Schulze | João Barbosa | Christophe Benzimra | |
| Viena | Pascal Perrault | | | | | | Michael Eiler |
| Vilamoura | | | | | | Antonio Matias | Toby Lewis |

## Referències

* ↑ «Resultats Temporada 1 (2004)» (en anglès). The Hendon Mob. [Consulta: 12 juny 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# European Processor Initiative

L'European Processor Initiative (EPI, iniciativa per a un processador europeu, en anglès) és un projecte de processador europeu. Es va tractar d'un SoC, de tecnologia RISC basat en nuclis de microprocessador d'arquitectura ARM (tecnologia britànica al moment del llançament del projecte) i dels acceleradors, especialitzats per al càlcul matricial i l'aprenentatge profund (conegut com a deep learning en anglès) així com per a la intel·ligència artificial. Basat en l'arquitectura oberta i lliure RISC-V (Llicència BSD), és un projecte pel programa Horitzó 2020 de la Unió Europea. El processador s'ha concebut amb l'objectiu de que sigui integrat en un supercomputador exaescala, però també per a ser utilitzat en vehicles. La iniciativa és gestionada per un consorci de 27 socis, entre els quals hi ha Atos-Bull, SiPearl, el Barcelona Supercomputing Center, el CEA, Infineon, STMicroelectronics i BMW, repartits entre 10 països europeus.
La iniciativa arrenca l'any 2015, amb l'objectiu de produir un supercomputador amb una capacitat de càlcul d'exaflops per a l'any 2023. La primera fase del projecte arrenca al desembre 2018. A l'estiu 2019, es decideix la part principal de l'arquitectura Al gener 2020 es presenta un primer prototip.
El projecte busca reutilitzar els sistemes existents (ja implementats sota llicència GNU/Linux). El compilador utilitzat està basat en LLVM i és analitzat amb l'ajuda de Compiler Explorer. La biblioteca OpenMP 5.0 servirà per gestionar la complexitat de la tecnologia.
L'anunci del projecte de compra d'ARM per part de Nvidia, una empresa americana, al setembre 2020, implicaria que aquestes tecnologies haurien de seguir regulacions d'exportació dels Estats Units (Office of Foreign Assets Control, OFAC). El procés, tanmateix, hauria trigar diversos mesos.

## Referències

* 1 2 3 «How the European Processor Initiative is Leveraging RISC-V for the Future of Supercomputing» (en anglès). Inside HPC, 22-08-2019.
* ↑ Christian D. "EPI : un premier processeur HPC made in Europe en développement" (en francès). Génération NT. 10 juin 2019.
* 1 2 Michael Feldman. «European Processor Initiative Readies Prototype» (en anglès). NextPlatform.com, 27-01-2020.
* ↑ «Accelerator - Compiler Explorer – Overview» (en anglès). European processor initiative.
* ↑ «SoftBank Group vend Arm à Nvidia» (en francès). Le Monde.

## Enllaços externs

* European Processor Initiative - Lloc web oficial
# Europop

L'europop és un gènere de música desenvolupat a Europa des dels anys 1970 i que es caracteritza per ritmes enganxosos, cançons simples i lletres superficials. Una de les principals diferències entre l'europop i el pop nord-americà és que el primer tendeix més a la música dance i el techno. L'europop va arribar a dominar les llistes d'èxits durant els anys 1980 i 1990. Alguns dels artistes van sorgir de França, Alemanya, Itàlia i Països Baixos, però la gran majoria eren d'origen suec. En els 1970 aquests grups eren famosos principalment en països del continent Europeu, però en els 80 i principis dels 90, Ace of Base de Suècia, Whigfield de Dinamarca o Princessa d'Espanya, coparen els primers llocs de les llistes en el continent i obriren el mercat a l'Àsia, assentant-se al Japó. Army of Lovers va introduir amb èxit l'europop entre les audiències britàniques i nord-americanes. En els 90, grups de pop com les Spice Girls i els Backstreet Boys mostren influències del gènere. El terme s'usa principalment en els països de parla anglosaxona i de vegades s'empra com a sinònim de pop europeu. Hi ha diferències d'ús entre els Estats Units i Regne Unit. Mentre que Kylie Minogue o Sophie Ellis-Bextor poden ser classificades com a europop als EUA i fins i tot a Austràlia, a la Gran Bretanya se sol emprar exclusivament per al pop de l'Europa continental. Els grups britànics Girls Aloud i Take That, mai serien qualificats com a europop al seu país d'origen.

## Bibliografia

* Paul Simpson: The Rough Guide to Cult Pop: The Songs, the Artists, the Genres, the Dubious Fashions. Rough Guides 2003, ISBN 1-84353-229-8, p. 56 (restricted online version (Google Books))
* Simon Frith: Heard it before? You can blame it on the boogie. The Scotsman, 19 January 2000, ECM Publishers, Inc. 2000. HighBeam Research. 9 December 2013 (http://www.highbeam.com Arxivat 2002-03-31 a Wayback Machine.)

## Vegeu també

* Eurodance
* Dance

## Referències

* ↑ AllMusic. «Euro-Pop».
* ↑ (anglès) Encyclopaedia Britannica, Europop
# Eurostopodus nigripennis

L'enganyapastors de les Salomó (Eurostopodus nigripennis) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae).

## Hàbitat i distribució

És un ocell endèmic dels boscos de Bougainville, illes Shortland, Rendova i Santa Isabel, a les illes Salomó.

## Taxonomia

Ha estat considerat una subespècie d'Eurostopodus mystacalis. El Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.5, 2013) el considera una espècie de ple dret, arran les publicacions de Cleere 2010 i Dutson 2011

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ N. Cleere. (2010), Nightjars, Potoos, Frogmouths, Oilbird and Owlet-nightjars of the World, WILDGuides, Old Basing, Hampshire
* ↑ G. Dutson (2011),Birds of Melanesia: Bismarcks, Solomons, Vanuatu, and New Caledonia, Princeton University Press
# Evaporímetre Piché

L'evaporímetre Piché és un aparell que mesura l'evaporació potencial, és a dir, la quantitat d'aigua per unitat d'àrea i de temps que s'evapora a través d'una petita superfície situada a l'aire lliure. Consta d'un tub cilíndric de vidre de 25 cm de llarg i 1,5 cm de diàmetre obert per un extrem i tancat per l'altre, amb una graduació gravada, creixent en mil·límetres. A l'extrem obert, una pinça acabada en una volandera metàl·lica fa que es pugui tapar amb un disc de paper filtre normalitzat de 30 mm de diàmetre i 0,5 mm de gruix, fixada per capil·laritat i mantinguda per un ressort. S'omple el tub amb aigua (si pot ser de pluja), es tapa amb el disc i es penja amb aquest en la part inferior, anotant la graduació assolida per l'aigua. L'endemà es torna a mesurar l'altura de la columna d'aigua (cal tenir en compte en els dos casos els efectes de la capil·laritat de l'aigua). La diferència entre les dues altures és l'evaporació potencial del dia anterior.
El procés d'evaporació està lligat essencialment al dèficit higromètric de l'aire; però, potser l'aparell no té prou en compte la influència de la insolació. A les estacions hidrometeorològiques aquest aparell s'instal·la sota recer.

## Referències

* ↑ UNIDAD 3: Evaporación y Evapotranspiración. UNICEN - Universidad Nacional del Centro de la Provincia de Buenos Aires Pag. 2 Arxivat 2012-12-24 a Wayback Machine.. (castellà)

## Vegeu també

* Evaporació des de superfícies d'aigua.
* Evapotranspiració
# Evolució divergent

L'evolució divergent és el fenomen pel mitjà del qual algunes característiques fenotípiques, d'origen comú, es diferencien al llarg de la història evolutiva. L'exemple clàssic són els membres dels vertebrats, que deriven dels membres presents en els vertebrats primitius i que han evolucionat en estructures molt diferents, com els braços dels humans, les potes d'altres mamífers, les ales dels ocells, les aletes dels cetacis…
L'evolució divergent també es pot descriure a nivel molecular, i en aquest cas concerneix proteïnes o gens que, a partir d'un origen comú, han desenvolupat estructures o funcions molt diferents. A l'origen d'aquesta evolució divergent molecular es troba la duplicació gènica. De fet, els gens duplicats poden tenir una evolució independent, donant lloc als anomenats gens paràlegs, és a dir, gens presents a l'interior del mateix genoma i que codifiquen productes diferents, però que provenen d'un únic gen ancestral. Es diferencien dels gens ortòlegs, que són gens homòlegs, presents en espècies diferents però relacionades, que codifiquen proteïnes amb estructures i funcions similars. Els gens ortòlegs també provenen d'un únic gen ancestral, però se separaren no per causa d'una duplicació gènica, sinó per la separació de les espècies (especiació), que té lloc al llarg del procés evolutiu.

## Vegeu també

* Evolució
* Duplicació gènica
* Evolució molecular
# Expedició Challenger

L'expedició Challenger va ser una expedició científica que va aportar multitud de descobriments i que va posar les bases del que esdevindria l'oceanografia moderna. El seu nom prové del vaixell amb què es va dur a terme, el HMS Challenger, entre 1872 al 1876. El transbordador espacial Challenger va anomenar-se així en referència al HMS Challenger.
A petició de l'escocès Charles Wyville Thomson de la Universitat d'Edimburg i la Merchiston Castle School, la Royal Society obtingué el permís de la Royal Navy per usar el Challenger i el 1872 van modificar-lo per a la recerca, amb laboratoris separats per a les ciències naturals i per a la química. El vaixell era comandat pel capità George Nares i salpà de Portsmouth, Anglaterra el 21 de desembre de 1872. Sota la supervisió científica de Thomson, varen recórrer gairebé 70.000 milles nàutiques explorant i topografiant. Totes les descobertes van publicar-se dins del Report Of The Scientific Results of the Exploring Voyage of H.M.S. Challenger during the years 1873-76 (Informe dels resultats científics del viatges d'exploració del Challenger durant els anys 1873-76) que, entre altres coses, catalogava més de quatre mil noves espècies. John Murray, que supervisà la publicació a la seva editorial va descriure aquest treball com "l'avanç més gran en el coneixement del nostre planeta des dels famosos descobriments dels segles XV i XVI".
El Challenger va tornar a Spithead, Hampshire el 24 de maig de 1876 després de passar 713 dies al mar d'un total de 1.606 de viatge. Durant el seu viatge, van fer-se 492 mesuraments de profunditat en alta mar, 133 arrossegaments del fons marí, 151 pesques en barrera en aigües obertes, 263 mesures seriades de la temperatura de l'aigua i es descobriren al voltant de 4.717 noves espècies de vida marina. Diverses còpies dels documents escrits de l'expedició Challenger es troben en diverses institucions relacionades amb el mar al Regne Unit, entre d'altres el National Oceanography Centre, a Southampton, i el Dove Marine Laboratory a Cullercoats, Tyne i Wear.

## Referències

* ↑ «Challenger (STA-099, OV-99): Background». Joyhn F. Kennedy Space Center. Arxivat de l'original el 2012-04-02. [Consulta: 21 desembre 2008].
* ↑ Rice, A.L.. «The Challenger Expedition». A: Understanding the Oceans: Marine Science in the Wake of HMS Challenger. Routledge, 1999, p. 27–48. ISBN 978-1857287059.

## Bibliografia

* Report Of The Scientific Results of the Exploring Voyage of H.M.S. Challenger during the years 1873-76
* R. M. Corfield. The Silent Landscape: the Scientific Voyage of HMS Challenger. Joseph Henry Press, 2003. ISBN 0-309-08904-2

## Vegeu també

* Oceanografia biològica
* Arthur Dendy
* Nikolai Polejàiev

## Enllaços externs

* Challenger Society
* HMS Challenger online exhibit Arxivat 2008-07-23 a Wayback Machine.
# Hostal de l'Avellaneda

L'Hostal de l'Avellaneda és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta basilical ampliada pel costat dret. L'edifici presenta una façana arrebossada i a les cantonades trobem una cadena cantonera. Es compon per una planta baixa, un primer pis i golfes. Les seves obertures són amb llinda i brancals de pedra picada.
# Empedrat i desaigües del poble antic de Corbera

L'Empedrat i desaigües del poble antic de Corbera és una obra de Corbera d'Ebre (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer de còdols i lloses de pedra de forma còncava als laterals per al pas de les aigües pluvials. En les confluències dels carrers també hi ha desaigües amb lloses de pedra. És interessant la conservació d'aquests sistemes d'evacuació tradicionals. L'empedrat de còdols està molt deteriorat, però encara es conserva l'aspecte original; possiblement el carrer fou el carrer d'accés a la part superior del poble: al castell. Aquest element ha aparegut quan s'han netejat els carrers de la runa produïda durant la Guerra Civil.
# Agència Valenciana de Mobilitat

L'Agència Valenciana de Mobilitat, abreujadament AVM, fou un consorci encarregat de coordinar i planificar el transport públic del País Valencià. El seu successor va entrar en funcionament en 2017 com a Autoritat de Transport Metropolità de València.

## Targeta Móbilis

Pretenia ser una targeta moneder única per a qualsevol transport integrat en aquesta agència, on s'anara descomptant el cost dels trajectes que es realitzaren. La AVM tindria una caixa única d'ingressos, que hauria de gestionar i pagar després a cada operador els seus ingressos proporcionals en funció dels viatges de cada usuari. Per diferències amb FGV i EMT, i la rivalitat entre aquestes, la targeta solament va servir per a un sol transport.

## Empreses de transport
### Àrea Metropolitana de Castelló

* TRAM de Castelló

### Àrea Metropolitana de València

* Metrovalencia
* EMT
* Metrorbital
* Metrobus
* Taxi València

### Àrea Metropolitana d'Alacant

* TRAM d'Alacant
* TAM Alacant

## Referències

* ↑ La rivalidad FGV-EMT impide implantar una autoridad de transporte
# Illa Dundee

L'illa Dundee és una illa de l'Antàrtida, situada a l'est de l'extrem nord-oriental de la península Antàrtica i al sud de l'illa Joinville.

## Història

Va ser descoberta i batejada pel capità Thomas Robertson, el 8 de gener de 1893, en honor del port de Dundee (Escòcia), d'on partí amb el seu vaixell junt a tres baleners més. L'Argentina inclou les illes dins el departament Antàrtida Argentina que forma part de la província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud. Per a Xile formen part del Territori Xilè Antàrtic i pel Regne Unit del Territori Antàrtic Britànic, però aquestes reclamacions es troben suspeses pel Tractat Antàrtic.
A l'illa hi ha la base antàrtica argentina Petrel. Des d'aquesta illa el multimilionari americà Lincoln Ellsworth, acompanyat del pilot Herbert Hollick-Kenyon, s'enlairà el 23 de novembre de 1935 per fer la primera travessia de l'Antàrtida en avió.

## Referències

* ↑ «Dundee Island, Antarctica». geographic.org. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Hogan, C Michael. «Antarctic Peninsula». The Encyclopedia of Earth, 01-10-2013. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Mimeault, Mario «A Dundee ship in Canada's Arctic: SS Diana and William Wakeham's expedition of 1897». The Northern Mariner/Le marin du Nord, 1988, pàg. 51-61..
* ↑ Mills, William James. Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia [2 volumes] (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2003-12-11, p. 201. ISBN 978-1-57607-423-7.
* ↑ Ellsworth, Lincoln «The First Crossing of Antarctica». The Geographical Journal, 89, 3, 1937, pàg. 193–209. DOI: 10.2307/1785792. ISSN: 0016-7398.
* ↑ Pina, Pedro; Vieira, Gonçalo «UAVs for Science in Antarctica» (en anglès). Remote Sensing, 14, 7, 1-2022, pàg. 1610. DOI: 10.3390/rs14071610. ISSN: 2072-4292.
# Estornell alaclar

L'estornell alaclar (Onychognathus nabouroup) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Es troba a l'oest de l'Àfrica Austral. Habita els roquissars, deserts i matollars secs. el seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell alaclar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 674. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Pale-winged Starling. Onychognathus nabouroup» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Autovia del Cantàbric

L'Autovia del Cantàbric o A-8 és una via de comunicació per terra de doble carril i sentit que va per la zona del Cantàbric, paral·lela a la mar, des de Bilbao a Baamonde, municipi de Begonte (província de Lugo) on segueix amb l'A-6 cap a La Corunya. Té una llargada de 468 km.
Encara que oficialment és la Autovía del Cantábrico, té totes les característiques d'una autopista. No obstant l'autopista (de peatge) AP-9 s'acaba a Bilbao i només passa a ser gratuïta quan surt d'Euskadi i entra a altres comunitats.
A Torrelavega l'A-8 enllaça amb l'Autovia de la Meseta (A-67). Passa prop de Santander, Gijón i Avilés. A Gijón connecta amb una autovia (A-66) que va a Oviedo i Lleó (i d'Oviedo surt l'A-63 que va a Galícia) i amb una altra (AS-1, una autovia regional) que va a Llangréu i segueix fins a enllaçar amb la A-66 i es creua amb una A-9 paral·lela que passa per La Pola Siero.

## Enllaços externs

* Cuarenta años de obras para culminar la autovía del Cantábrico. El Correo (3 de maig de 2009)
* "La A-8 entra en Galicia" Reportatge de la revista del Ministeri de Foment, setembre de 2007
* "Progresión oeste" Reportatge de la revista del Ministeri de Foment, març de 2007
# Auxòspora

L'auxòspora és una cèl·lula especialitzada de les diatomees, originada generalment per copulació (també anomenat auxosporulació), que augmenta força de volum i es transforma en una nova cèl·lula vegetativa més o menys arrodonida i no silicificada. En les diatomees les auxòspores participen en el restabliment de la seva mida normal atès que les successives mitosis cel·lulars implica una disminució en la mida cel·lular que no pot ser infinita. Això es deu al fet que cada cèl·lula filla produïda per la divisió cel·lular hereta una de les dues vàlvules que formen el frústuls de la paret cel·lular), i després creix dins d'aquesta mateix envoltori. En conseqüència, cada cicle de divisió disminueix la grandària mitjana de les cèl·lules de diatomees en una població. Quan la seva mida és massa petita, periòdicament una cèl·lula produeix una auxòspora per retornar la cèl·lula a la seva mida originària i que, altra volta, es pugui dur a terme la cèl·lules vegetatives.
Les auxòspores, en general, juguen també un paper important en els processos de creixement, reproducció sexual o latència.
Finalment, les auxòspores poden tenir també una funció de supervivència actuant en estats latents motiu pel qual a vegades són denominades com a "espores" sense ser-ho. Aquesta estratègia és utilitzada per sobreviure en períodes que són desfavorables per al creixement, com ara l'hivern, o sota condicions amb manca de nutrients.

## Referències

* ↑ Assmy, P., Henjes, J., Smetacek, V. and Montresor, M. (2006). Auxospore formation by the silica-sinking, oceanic diatom Fragilariopsis kerguelensis (Bacillariophyceae). Arxivat 2014-08-29 at Archive.is J. Phycology 42, 1002-1006.
* 1 2 Hoek, C. van den, Mann, D. G. and Jahns, H. M. (1995). Algae: An introduction to phycology, Cambridge University Press, UK.
* ↑ Chepurnov, V.A., Mann, D.G., Sabbe, K. and Vyverman, W. (2004). Experimental studies on sexual reproduction in diatoms. International Review of Cytology 237, 91-154.
# Avanguardia Nazionale

«Avanguardia Nazionale» té aquests significats:
L'Avantguarda Nacional (italià: Avanguardia Nazionale) és un nom que ha estat usat per a almenys dos grups neo-feixistes a Itàlia.
* Avanguardia Nazionale (1960)
* Avanguardia Nazionale (1970)