OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Erm de les muntanyes Ruwenzori i Virunga

L'erm de les muntanyes Ruwenzori i Virunga és una ecoregió de l'ecozona afrotropical, definida per Fons Mundial per la Natura, situada a les muntanyes frontereres entre Ruanda, Uganda i la República Democràtica del Congo. Forma part de la regió denominada Erms d'Àfrica oriental, inclosa en la llista Global 200. Ocupa 2.700 kilòmetres quadrats.

## Descripció

L'ecoregió es troba per sobre de 3000 metres d'elevació, i es divideix en dues zones: les muntanyes Rwenzori a la frontera d'Uganda i la República Democràtica del Congo, i les volcàniques Muntanyes Virunga al sud, on es troben la República Democràtica del Congo, Ruanda i Uganda. Es troba en elevacions més baixes envoltat per l'ecoregió Selva montana de la falla Albertina.
La flora afromontana de les més altes altituds tenen molt en comú amb la erms montans de l'est d'Àfrica del Kilimanjaro, Mont Kenya i Mont Meru.

## Flora i fauna

L'ecoregió alberga una distintiva vegetació afroalpina. Entre els tipus d'hàbitats hi ha llacs, deltes pantanosos i torberes, pastures montans oberts, matolls, enclavaments de selva alta elevació, camps de neu i glaceres. Són característics de l'ecoregió les rosetes gegants, incloses diverses espècies de lobèlia i senecios.
La vegetació varia amb l'elevació, els sòls i l'exposició.
El bosc montà superior de la Selva montana de la falla Albertina, composta de boscos nuvolosos de Hagenia Abyssinica i Hypericum revolutum, o boscos de bambú de Sinarundinaria alpina, s'estén fins a 3000-3300 metres.
Els boscos ericacis formen una zona de transició entre els boscos montans i erms alpins, que s'estén fins a 3800 metres. Erica arborea és l'espècie dominant. La vegetació ericàcia varia en hàbit de creixement, en alguns llocs formant un bosc dens d'arbres individuals, matolls d'arbustos multitrabats o arbustos oberts que arriben a només 1 metre d'alçada. Els boscos de ericàcies suporten molts epífits.
Les praderies alpines i els arbustos alpins s'estenen fins als 4500 metres d'altitud. Els prats de Tussock inclouen Festuca abyssinica i Carex runssoroensis. Les gegants rosetes Lobelia wollastonii i Dendrosenecio johnstonii es troben tant al Rwenzoris com als Virungas, mentre que Lobelia stuhlmannii creix només als Virungas.
A la part dels Rwenzoris per sobre de 4500 metres d'elevació, els prats alpins i matolls cedeixen al matoll nan alpí superior, també conegut com a arbust subnival, on Helichrysum stuhlmanii forma matolls aïllats.
Les muntanyes Virunga proporcionen l'hàbitat de l'amenaçat goril·la de muntanya (Gorilla beringei beringei).

## Referències

* ↑ Burgess, Neil, Jennifer D'Amico Hales, Emma Underwood (2004). Terrestrial Ecoregions of Africa and Madagascar: A Conservation Assessment. Island Press, Washington DC.
* 1 2 Bussmann, Rainer W (2006)."Vegetation zonation and nomenclature of African Mountains - An overview". Lyonia, Volume 11(1), June 2006.
* ↑ Wesche, Karsten; Georg Miehe, and Meinhard Kaeppeli (2000). "The Significance of Fire for Afroalpine Ericaceous Vegetation". Mountain Research and Development 20(4):340-347. 2000
# Ermita de San Abdón i San Senén de Toril

L'ermita de San Abdón i San Senén és un temple catòlic del municipi de Toril y Masegoso construït al segle xvii.

## Descripció

L'ermita presenta una nau única de cinc trams, amb petites capelles laterals. La nau central està coberta amb volta de canó decorada amb llunetes.
L'exterior és de maçoneria amb reforç de carreus de pedra en les cantonades. Destaca la porta d'accés lateral a través d'un arc de mig punt amb capitells senzills. L'entaulament és a dues aigües amb un joc de teules com a fris decoratiu. Una finestra de mig punt situada en l'extrem superior de la façana s'utilitza com a campanar. Es conserven dues campanes, una de 1783, sense ús en trobar-se trencada, i l'altra de 1956 que va ser realitzada per la fundició Roses de Silla (València).

## Història

Les primeres referències que es conserven de l'edifici daten del segle XVII i van ser realitzades per Sebastián Utienes qui descriu l'edifici d'aquesta manera:
"Ítem en la masada dita El Toril, l'ermita de la Puríssima i neta Concepció de Nª Senyora, el retaule de la qual és de pinzell amb figura de Nª Senyora de la Concepció"
Aquesta descripció suggereix que l'edifici pot tractar-se de l'Ermita de la Concepció construïda l'any 1639 per Miguel Lorente quan Toril encara era una heretat pertanyent a Terrient.
L'any 1936, durant la guerra civil, l'ermita va ser desmantellada.

## Referències

* ↑ Matas Velasco, Manuel. Las ermitas de la comarca de la Sierra de Albarracín (en castellà). Centro de Estudios de la Comunidad de Albarracín., 2015, p. 226-227. ISBN 978-84-608-3267-6.
* ↑ Alepuz Chelet, Joan. Campanarios, campanas y usos tradicionales de las campanas en la Sierra de Albarracín (en castellà). Centro de Estudios de la Comunidad de Albarracín, 2020, p. 259- 262. ISBN 978-84-09-21753-3.
# Ermita de Sant Climent

L'Ermita de Sant Climent és una església de Badalona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dalt del Turó de Sant Climent, que juntament amb el turó de Sant Onofre forma el Serrat de les Ermites.

## Descripció

Petit edifici de planta rectangular amb capçalera semicircular, volta arrodonida per l'exterior i coberta de rajoles de terrat. A la façana principal té la porta d'entrada, rectangular amb pedres d'emmarcament lateral i llinda de fusta. Damunt hi ha una petita obertura rectangular quasi d'espitllera. L'acabament de la façana és en forma de frontó rodó amb els extrems rectes amb conjuminació de la recta i la corba. Al bell mig, i de fàbrica de maó vist, hi ha un cos que segueix la tipologia superior de la façana per a la ubicació de la campana. El parament de l'ermita és de pedres sense treballar ben disposades fins a omplir tot l'espai del mur, fins i tot utilitzant l'ús del reble.

## Història

Capella situada entre els termes de Montcada, Badalona i Santa Coloma de Gramenet. Edificada l'any 1673 en virtut d'un acord pres anys enrere per la comunitat de Sant Jeroni de la Murtra. És dedicada a Sant Climent, advocat de l'aigua. En aquelles èpoques mancava l'aigua a Sant Jeroni, Santa Coloma, Vallençana i Reixac. Durant alguns anys s'hi celebrava una processó.

## Referències

* ↑ Membrives, Marta «Restauren l'accés a l'ermita de Sant Climent, a la serralada de Marina - 28 nov 2017». El Punt Avui.
* ↑ «Sant Climent». Fitxa de la Diputació. [Consulta: 2018].
* ↑ «Les muntanyes de Badalona tenen nom propi». Revista de Badalona, 16-04-2021 [Consulta: 27 abril 2021].
* 1 2
# Ermita de Sant Cristòfol (Xodos)

L'ermita de Sant Cristòfol de Xodos, a la comarca de l'Alcalatén és un lloc de culte catòlic que se situa en el cim del pujol homònim, situada al nord-oest de Xodos i presenta una catalogació genèrica com Bé de Rellevància Local, amb codi: 12.04.055-002, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).
Es tracta d'una construcció de planta quadrangular, de petites dimensions (cinc metres de llarg per quatre d'ample), de fàbrica de maçoneria i pedra, amb sostre a dues aigües i acabat en teules, del qual sobresurt l'espadanya d'una sola campana. L'edifici està blanquejat excepte les dovelles que emmarquen les obertures (la porta i una petita finestra en la part superior de la façana lateral en la qual aquesta es troba), que apareixen pintades en vermell.
S'accedeix al lloc de culte per una porta situada en un dels laterals, i l'accés es realitza a través d'una senzilla porta de fusta en arc de mig punt.
Interiorment és contínua amb la senzillesa i austeritat de l'exterior, podent-se destacar la presència d'un retaule amb la imatge del titular (un dels patrons del poble) datats en 1938 i el seu cost va ser sufragat per mossén Joan Tomás i Porcar, que era natural de Xodos.
La festa de Sant Cristóbal se celebra a partir del 14 d'agost, però no sempre ha estat així, ja que antigament se celebrava el dilluns següent al segon diumenge de setembre; i durant els festejos es realitzava un romiatge a l'ermita en la qual es portava un gegantesc estendard, de gairebé 5 metres d'altura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ermitas de Xodos | Ermitas de Castellón». Arxivat de l'original el 2018-04-28. [Consulta: 2 setembre 2018].
* 1 2 3 4 5 «Conoce Xodos (Castellón) - Turismo y Cultura» (en castellà). Turismo y Cultura, 25-07-2016.
* ↑ Inttegrum, Prepara tu escapada -. «Ermita San Cristóbal - Chodos» (en castellà). [Consulta: 2 setembre 2018].
# Ermita de Sant Domènec

L'ermita de Sant Domènec, també parcialment coneguda com de Sant Domingo, és un edifici religiós cristià als afores de Rasquera. És una petita construcció d'època barroca, amb absis quadrat i cúpula. Ubicada als primers contraforts de la serra de Cardó, és molt venerada i s'hi celebra el romiatge del Diumenge de Rams i la processó de l'Encontre, a la mateixa ermita, per Setmana Santa. Se'n diu que protegia de la pesta als seus feligresos.
Des del balcó natural de la plaça de l'ermita, sobre el Coll de la Talaia, es pot observar la vila de Rasquera a vol d'ocell. A l'oest, s'albiren les serres de Pàndols i Cavalls. A l'est, la serra de Tivissa i part de la planta del Burgà. Al nord, la sinuosa vegetació del riu Ebre, que parteix la cubeta de Mòra, i com a teló de fons el Montsant.

## Descripció

Petit temple d'una sola nau amb creuer i absis carrat no marcat en planta. La nau està coberta per una volta de canó seguida, lleugerament rebaixada, mentre que tant l'absis com els braços del creuer presenten petites voltes de canó decorades amb llunetes.
El centre del creuer està cobert per una gran cúpula semiesfèrica amb tambor, obert mitjançant vuit finestres quadrades decorades amb vitralls de colors. Els arcs torals es recolzen damunt de pilastres quadrades amb les impostes motllurades, enllaçades per una cornisa que recorre tot el perímetre del temple. Als peus del temple hi ha el cor, sostingut per una gran volta rebaixada i, al costat de l'altar, la petita sagristia. Aquest altar havia estat traslladat des del monestir de Sant Hilarió per a protegir-lo dels efectes de la desamortització de Mendizábal del 1835, que el deixà abandonat.
La façana principal presenta un portal d'arc de mig punt emmarcat per dues pilastres que sostenen un entaulament rematat per un frontó triangular. Tot el conjunt està bastit amb maons. Damunt la portalada hi ha un petit rosetó circular i, al capdamunt del parament, un campanar d'espadanya d'un sol ull bastit amb maons. Unes escales de pedra donen accés al portal. La construcció està arrebossada i emblanquinada.

## Història

L'ermita fou bastida el segle xvii i consagrada a Domènec de Guzman. El dia 4 d'agost se celebra la romeria amb la total assistència de la gent de Rasquera i molts de forasters que hi assisteixen. És tradicional agafar un brot de l'alfàbrega amb la qual està exornada la imatge com a record de la diada. Cal destacar que al pany de la porta principal es pot apreciar la data de 1856.

## Referències

* 1 2 Cabré Puig, 2000, p. 95.
* 1 2 Gurri Serra, 1992, p. 78.
* 1 2 3 4

## Bibliografia

* Cabré Puig, Antoni. Per les serres del mestral (II). Valls: Cossetània Edicions, 2000 (Col·lecció Azimut; 10). ISBN 84-89890-53-6.
* Gurri, Francesc. Pobles de Catalunya. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1992. ISBN 978-84-7826-326-4.
# Ermita de Sant Joan Baptista (la Iessa)

L'ermita de Sant Joan Baptista és un temple situat en una elevació rocosa del terreny, en el municipi de la Iessa. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.10.262-003.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular. Està construït de maçoneria i cobert per teulada a dues aigües. No presenta cap decoració exterior. L'accés es realitza per un lateral, mitjançant una porxada situat entre dos amplis contraforts i que dona accés a un arc ogival en el qual es troba la porta.
L'interior està cobert per coberta sostinguda per bigues. A inicis del segle xxi, es troba buit, encara que els processos de restauració han detingut el seu deteriorament. Destaquen a l'interior els tres arcs apuntats de carreus que arrenquen des del sòl i el templet del presbiteri en estil renaixentista semi-derruït. Hi ha restes d'altres altars i un púlpit de pedra amb escala exempta. Una porta rectangular a la dreta donava pas a la sagristia.
* Vista general
* Façana principal
* Porta d'accés

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vseyes.htm Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Ermita de Sant Lluís Bertran

L'ermita de Sant Lluís Bertrán situada dins de la població de Cinctorres (comarca dels Ports), al carrer que porta el seu nom, és un edifici construït probablement al segle xvii; l'atri s'hi afegí el 1678.
Està catalogada com a Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb el codi: 12.01.045-011.

## Descripció

Presenta planta rectangular, de petites dimensions, mesura uns 6 x 14 metres. La coberta de l'única nau coberta és a dues aigües, està rematada amb teules àrabs i presenta dos contraforts laterals. S'accedeix al temple per una porta emmarcada en una llinda de carreus, a partir d'un ampli porxo amb tres fronts oberts mitjançant arcs de mig punt. A la teulada presenta una petita espadanya amb obertura semicircular.
Per la seva banda l'interior del recinte està dividit en dos trams per pilastres formant una volta d'aresta. Destaca la seva antiga pica baptismal, així com les interessants pintures murals, datades de la primera meitat del segle xviii, que presenten les seves parets, amb àngels músics al costat del sant de l'advocació del temple.
A més cal assenyalar el relleu de fusta representant Sant Lluís Bertran, construït el 1985, que pot contemplar-se a l'altar major.
Va sofrir grans danys durant la guerra civil, i va ser restaurada el 1984.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cinctorres: otras ermitas | Ermitas de Cinctorres». Arxivat de l'original el 2017-10-10. [Consulta: 27 març 2019].
* ↑ «Ermita San Luis (Cinctorres), descubre tradiciones, culturas y fiestas». [Consulta: 27 març 2019].
* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 27 març 2019].
* 1 2 3 4 «Ermita de Sant Lluís | Ajuntament de Cinctorres». [Consulta: 27 març 2019].
# Ermita de Sant Marc de Cinctorres

L'Ermita de Sant Marc del poble de Cinctorres (Ports) és una ermita documentada l'any 1570 que es troba a uns 2 quilòmetres de la població, orientada cap al sud-oest.
L'ermita amb una planta rectangular, té unes dimensions de 9 (ample)x20 (llarg) metres. Té una teulada a dos vessants, recolzada sobre tres arcs de diafragma gòtics, i amb un accés lateral mitjançant un arc de mig punt. El 28 d'abril es fa un romiatge des de la població fins a l'ermita.

## Referències

* 1 2 «Ermita de Sant Marc | Ajuntament de Cinctorres». [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ «Turistrat, información sobre Cinctorres (Castellón)» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-11-06. [Consulta: 6 novembre 2018].
# Eblaïta

L'eblaïta és una llengua semítica extinta, parlada a l'antiga ciutat d'Ebla (a l'actual Síria) en el III mil·lenni abans l'era comuna i documentada gràcies al testimoni d'unes 17.000 tauletes amb textos cuneiformes trobades entre el 1974 i el 1976 a Tell Mardikh. Les primeres d'elles daten del 2400 aC.

## Referències

* ↑ Huehnergard, John; Woods, Christopher (2008). "Akkadian and Eblaite". In Woodard, Roger D. The Ancient Languages of Mesopotamia, Egypt and Aksum. Cambridge University Press. pp. 83–145. ISBN 978-0-521-68497-2.

## Bibliografia

* Archi, A. (1987) "Ebla and Eblaite," Eblaitica 1. Ed. C.H. Gordon. Winona Lake, Indiana: Eisenbrauns.
* Gordon, Cyrus H. (1990) "Eblaite and Northwest Semitic," Eblaitica 2. Ed. C.H. Gordon. Winona Lake, Indiana: Eisenbrauns.
* Gordon, Cyrus H. (1997) "Amorite and Eblaite," The Semitic Languages. Ed. Robert Hetzron. New York: Routledge.
Llengües semítiques :
Llengües semítiques occidentals i centrals :
# Habitatge a la carretera de Girona (Olot)

L'Habitatge a la carretera de Girona és un edifici d'Olot (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un típic exemple de l'arquitectura domèstica inspirada en el classicisme francès, corrent anterior però que es vigoritzà durant el Noucentisme. És un xalet amb jardí que utilitza elements de l'arquitectura clàssica com pilars, columnes, arcs de mig punt i decoració clàssica.
Té un cos més alt que la resta de l'edifici. A la part del davant hi ha una terrassa mentre que a la del darrere hi ha una gran glorieta circular. Les obertures són en forma de balcó amb decoració clàssica, així com finestres circulars i quadrades.

## Història

No localitzat.

## Referències

* 1 2 3
# Hoco de Blumenbach

L'hoco de Blumenbach (Crax blumenbachii) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva humida del sud-est del Brasil.
# Amza Pellea

Amza Pellea (pronunciació en romanès: [ˈamza ˈpele̯a]; 7 d'abril de 1931 - 12 de desembre de 1983) va ser un actor romanès conegut per interpretar herois nacionals romanesos al cinema.
Va néixer a Băilești, Oltènia, i va assistir a l'Institut Carol I de Craiova. Més tard va actuar al Teatre de Craiova, després al Teatre Petit, al Teatre Nottara, al Teatre de Comèdia i al Teatre Nacional de Bucarest, i també va ser professor a l' Acadèmia de Teatre i Cinema de Bucarest.
Pellea va interpretar nombrosos papers còmics i seriosos. Al cinema va ser més conegut pels seus papers de líders històrics. Els seus primers papers principals van ser com a herois nacionals romanesos, començant per Decèbal a Dacii (1967) i Columna (1968). També va retratar Miquel el valent a Mihai Viteazul (1971).
El seu paper còmic més famós va ser el de "Nea Mărin" (oncle Marín), un personatge que representa l'arquetípic camperol oltè. Mărin va aparèixer per primera vegada en esbossos de comèdia de televisió. El personatge es va graduar al cinema a Nea Mărin miliardar (L'oncle Marín, el multimilionari), en què Pellea va interpretar el doble paper de l'ingenu Marín i el multimilionari nord-americà amb el qual se'l confon. Nea Mărin miliardar ocupa el primer lloc de les pel·lícules romaneses més vistes de tots els temps.
Va interpretar altres personatges històrics com Vladică Hariton a Tudor din Vladimiri i Voivode Basarab a Croitorii cei mari din Valahia. També va aparèixer a Răscoala i Haiducii. El 1977 va guanyar el premi al millor actor al 10è Festival Internacional de Cinema de Moscou pel seu paper a The Doom.
Va morir de càncer l'any 1983 i està enterrat al cementiri de Bellu a Bucarest.
En una enquesta de 2006 realitzada per la televisió romanesa per identificar els "100 romanesos més grans de tots els temps", Pellea va ocupar el lloc 58.
* Set (1961)
* Dacii (1967)
* La columna (1968)
* Mihai Viteazul (1971)
* Llavors els vaig condemnar a tots a mort (1972)
* L'últim cartutx (1973)
* Un superintendent de policia acusa (1973)
* Ulzana (1974)
* Tata de dominica (1975)
* The Doom (1976)
* Mihail, câine de circ (1979)
* Nea Mărin miliardar (1979)
* Capcana mercenarilor (1981)

## Referències

* ↑ «Top – "Nea Marin miliardar", cel mai vizionat film». jurnalul.ro. Arxivat de l'original el 10 agost 2014. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «10th Moscow International Film Festival (1977)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 gener 2013. [Consulta: 13 gener 2013].

## Enllaços externs

* Lloc web dedicat a Amza Pellea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Hoco nocturn

L'hoco nocturn (Nothocrax urumutum) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita la selva humida sovint estacionalment negada, del sud-est de Colòmbia i sud de Veneçuela, est de l'Equador, nord-est del Perú i oest de l'Amazònia del Brasil. És l'única espècie del gènere Nothocrax.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* 1 2 Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. «IOC World Bird List (v 11.2)», 01-07-2021. [Consulta: 14 juliol 2021].
* ↑ Remsen, J. V., Jr., J. I. Areta, E. Bonaccorso, S. Claramunt, A. Jaramillo, D. F. Lane, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, F. G. Stiles, and K. J. Zimmer. Version 24 August 2021. Species Lists of Birds for South American Countries and Territories. https://www.museum.lsu.edu/~Remsen/SACCCountryLists.htm retrieved August 24, 2021
* ↑ del Hoyo, J. and G. M. Kirwan (2020). Nocturnal Curassow (Nothocrax urumutum), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.noccur1.01 retrieved October 2, 2021
# Holometabolia

L'holometabolia, també coneguda com a metamorfosi completa o complicada, és un tipus de desenvolupament postembrionari propi dels insectes endopterigots. Els insectes amb aquest tipus de desenvolupament s'anomenen holometàbols. L'holometabolia consta de quatre fases ben diferenciades:
* Ou.
* Larva.
* Pupa / crisàlide.
* Imago (adult o insecte perfecte).
Les tres primeres es denominen estadis preimaginals, ja que són anteriors a l'emergència de l'adult (imago).
A la primera fase, l'ou desclou donant pas a una larva, amb la preeminent tasca d'alimentar-se i créixer. Les larves, similars a cucs, no s'assemblen en res a l'individu adult; muden diverses vegades l'exoesquelet per a adaptar el seu ràpid augment de mida a cadascuna de les fases. Les larves mai tenen ales ni òrgans reproductors desenvolupats.
Al final de la fase larvària, emergeix una pupa després de la darrera muda; es denomina crisàlide quan està tancada dins un capoll de seda, com en el cas dels lepidòpters. En aquesta fase, té lloc la gran transformació; els teixits i òrgans larvaris comencen a desfer-se i són reestructurats, mentre que es van formant els nous òrgans de l'adult. Aquesta fase, pot durar des de quatre dies a diversos mesos, dependent de l'espècie que es tracti, en culminar surt un cos adult arrugat i tou, que necessita assecar-se al sol per a completar la seva metamorfosi.
Els insectes holometàbols s'agrupen al superordre Endopterygota, que inclou els següents ordres:
* Raphidioptera
* Megaloptera
* Neuroptera
* Coleoptera
* Strepsiptera
* Mecoptera
* Siphonaptera
* Diptera
* Trichoptera
* Lepidoptera
* Hymenoptera

## Referències

* ↑ «Els insectes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 25 febrer 2022].

## Vegeu també

* Hemimetabolisme