OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adrian Le Roy

Adrian Le Roy (Montreuil-sur-Mer, 1520 - París, 1598) fou un compositor francès del Renaixement.
Fou cantor de la capella d'Enric II i el 1550 establí a París una de les impremtes de música més cèlebres d'aquella època, servint-se dels caràcters que gravà i va fondre Guillem Le Be el 1540. S'associà després amb el seu cunyat Robert Ballard, i aquest, que tenia influencia en la cort, aconseguí pel seu soci el títol de seul imprimeur de la musique de la chambre, chapelle et menús plaisirs du roi.
Entre les obres que publicaren, hi figuren 20 llibres de Chansons nouvellement composées en musique à quatre parties, par bons et excel·lents musiciens, entre les que hi figuren algunes d'en Le Roy, com la titulada En un château, que es pot trobar en el llibre setè.
Aquest artista es dona a conèixer principalment per les dues obres els títols de les quals són: Instruction de partir tonte musique des huit diverses tons en tablature de luth (París, 1557), i Briefee et facile instruction pour apprendre la tablature, à bien acordar, conduiré et disposar la main sur la guiterne (París, 1578), la primera de les quals avui és molt rara. També se li deu a aquest autor un Livre d'airs de cour mis sur le luth (París, 1571) i ''Les amours de Rousard, mis em musique à quatre parties del provençal Jean de Maletti (1558).

## Bibliografia

* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 32, pàg. 515, (ISBN 84-239-4532-4)
* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 120 (ISBN 84-239-4530-8)
# Eucort Victoria Avión

L'Eucort Victoria Avión fou un model d'automòbil produït per la marca catalana Eucort entre els anys 1950 i 1953. El Victoria Avión es produïa a la factoria de la marca al carrer de Nàpols 124 de Barcelona.
El Victoria Avión, realitzat sobre la base de l'Eucort Victoria, fou l'últim model de producció en sèrie de la marca. Estèticament inspirat en l'Studebaker Commander del 1950 i 1951, el model rebia al seu nom l'afegitó d'"Avión" ("Avió", en català) degut a la seua graella frontal en forma de turbina d'avió. En ser el darrer model en sèrie de la marca, el Victoria Avión fou el menys venut d'aquesta amb l'excepció de l'Eucort Stromberg, descapotable basat en el Victoria i carrossat artesanalment per carrosseries Capella.
En l'apartat tècnic, el Victoria Avión no presentava cap novetat respecte al model Victoria. Equipava un motor tricilíndric en línia de 32 cavalls de potència, tracció davantera i transmissió manual de tres velocitats.

## Referències

* ↑ https://blog.terranea.es/eucort/
* ↑ Catàleg del model

## Bibliografia

* Arcas, Javier. Automóviles Eucort, la empresa que pudo motorizar España (en castellà). 4a ed.. El Egido: Círculo Rojo, 2014 (col. Investigación). ISBN 978-84-9095-919-0.
* Cubeles, Albert; Roca, Joan. L'enginy de postguerra. Microcotxes de Barcelona (PDF). Barcelona: Museu d'Història de Barcelona, 12 desembre 2012 (MUHBA Llibrets de sala, 11).
# PBO

PBO té els següents significats:
* Barack Obama (de l'acrònim de President Barack Obama), 44è president dels Estats Units
* Zylon (del seu nom IUPAC Poli-p-fenilè-2,6-Benzobisoxazol), fibra sintètica d'altes prestacions
* Butòxid de piperonil (del seu nom en anglès Piperonyl Butoxide), compost orgànic sinèrgic de plaguicides
* PbO també és la fórmula química de l'òxid de plom (II), compost químic de plom (Pb) i oxigen (O)
* pbo també és el codi ISO 639-3 del papel, llengua parlada a Guinea Bissau
# Josep Jorge i Fernández

Josep Jorge i Fernández (La Pobla de Vallbona, 1990) és un escriptor, historiador i professor valencià de Geografia i Història d'educació secundària i batxillerat.
Llicenciat en història per la Universitat de València, i especialitzat en Història Contemporània. Com a historiador les seues línies d'investigació estan enfocades a la història local sobre la Segona República, guerra civil i repressió franquista.
És soci-fundador del Centre d'Estudis Locals de La Pobla de Vallbona i ha escrit articles sobre història local en la revista Fent Poble, Fent Pobla que publica l'esmentada associació i de la qual n'ostenta la presidència en l'actualitat. Des de maig de l'any 2023 escriu en la secció d'opinió del diari digital Diari La Veu.
Des de l'any 2015 fins al 2019 va col·laborar amb l'escriptor valencià José Soler Carnicer en els seus últims tres llibres: Conversaciones en la cumbre, Leyendas del Peñón de Ifach y otras historias montañeras i Historias, leyendas y tradiciones de la Provincia de Valencia.

## Obra publicada

* L'home victòria (Barcelona: Viena Edicions, 2018)
* Els afusellaments a la Pobla de Vallbona (1939-1942) (Edicions Ajuntament de la Pobla de Vallbona, 2019)
* Llista d'espera (Edicions del Sud, 2024)

## Premis

* Premis Teodor Llorente, 2011: El tio Xufa
* Premis Teodor Llorente, 2015: El lladre de la ceba
* Premis 25 d'abril Vila de Benissa, 2017: L'home victòria
* Premi Torre de Piles, 2024: Llista d'espera

## Referències

* 1 2 «Biografia Josep Jorge i Fernández». Edicions Viena. Arxivat de l'original el 15 d’agost 2018. [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ «Articles de Josep Jorge i Fernández». Diari La Veu. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Gal·la de entrega dels premis literaris Teodoro Llorente». Las Provincias [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ «Obres guanyadores dels 37 premis Vila de Benissa». [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ «Josep Jorge guanya el VII Premi de Poesia Torre de Piles». , 06-08-2024 [Consulta: 12 agost 2024].
# Oreneta ariel

L'oreneta ariel (Petrochelidon ariel) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a Austràlia i Papua Nova Guinea. Els seus hàbitats principals són la sabana seca, les praderies seques tropicals i subtropicals, les praderies temperades, els cursos d'aigua i els llacs. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta ariel». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 607. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Fairy Martin. Petrochelidon ariel» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta blanc-i-blava

L'oreneta blanc-i-blava. (Pygochelidon cyanoleuca; syn: Notiochelidon cyanoleuca) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Habita camps oberts prop de l'aigua i terres de conreu d'Amèrica Central i del Sud des de Costa Rica, Panamà, Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guyana, cap al sud, a través de l'Equador, el Perú, Bolívia, est i sud del Brasil, el Paraguai, l'Uruguai, Xile i l'Argentina, fins a la Terra del Foc. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Anteriorment l'oreneta blanc-i-blava era considerada l'única espècie del gènere Pygochelidon. Però en base a un estudi filogenètic publicat el 2005, també fou traslladada a aquest gènere l'oreneta de collar negre.

## Referències

* ↑ «Oreneta blanc-i-blava». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12/09/2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 611. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Blue-and-white Swallow. Pygochelidon cyanoleuca» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ Sheldon, F.H.; Whittingham, L.A.; Moyle, R.G.; Slikas, B.; Winkler, D.W. «Phylogeny of swallows (Aves: Hirundinidae) estimated from nuclear and mitochondrial DNA sequencing». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 35, 1, 2005, pàg. 254-270. DOI: 10.1016/j.ympev.2004.11.008.
* ↑ Stiles, F. Gary. «Proposal 314: Revise the generic limits of Neotropical swallows». South American Classification Committee, American Ornithologists' Union, 2007. [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «Swallows». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Oreneta camablanca

L'oreneta camablanca (Atticora tibialis) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae).
Es troba a Bolívia, Brasil, Colòmbia, Equador, Guaiana francesa, Panamà, Perú, Surinam i Veneçuela. El seu hàbitat natural principal són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta camablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 611. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-thighed Swallow. Atticora tibialis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta carablanca

L'oreneta carablanca (Tachycineta thalassina) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba al llarg de la costa oest d'Amèrica del Nord, des d'Alaska fins a Mèxic. Habita els boscos temperats, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà, els herbassars i matollars tropicals i subtropicals secs i els herbassars temperats, a més de les zones desèrtiques i de marees costeres. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta carablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 610. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Violet-green Swallow. Tachycineta thalassina» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta de Tumbes

L'oreneta de Tumbes (Tachycineta stolzmanni) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). És endèmica del nord-oest de Perú i sud-oest d'Equador. Habita les sabanes seques, els matollars tropicals i subtropicals secs, la zona litoral i les terres llaurades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta de Tumbes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 610. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Tumbes Swallow. Tachycineta stolzmanni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta de les Mascarenyes

L'oreneta de les Mascarenyes (Phedina borbonica) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae) i únic membre actualment del gènere Phedina. Nidifica a Madagascar i les illes Mascarenyes. La subespècie nominal habita a Maurici i Reunió i mai no s'ha trobat lluny de les illes Mascarenyes, però la subespècie més petita de Madagascar, P. b. madagascariensis, és migratòria i s'ha registrat hivernant a l'Àfrica oriental o vagant per altres illes de l'oceà Índic. Habita els boscos tropicals i subtropicals secs, les sabanes, els matollars secs tropicals i subtropicals, però també les zones humides, les patges sorrenques, així com ambients antropitzats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta de les Mascarenyes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 609. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mascarene Martin. Phedina borbonica» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Tame (dansa)

El tame és una dansa típica i originària de la petita illa rocosa de Niue, aquesta es troba a la Polinèsia a l'Oceà Pacífic Sud.
Aquesta dansa és principalment per celebrar l'obertura d'una nova edificació o instal·lació, un aniversari o un casament. Aquesta dansa es pot acompanyar tant d'un ukelele com una guitarra, un teclat musical o algun altre instrument de percussió.
El ball és dut a terme amb homes i dones. Normalment, les dones ballen assegudes i els homes dempeus. Aquesta posició a la dansa no té res a veure amb l'estatus social, ja que, a Niue, tant homes com dones tenen la mateixa posició dins de la societat.
Aquesta dansa té la funció d'expressar el significat de la cançó i al que fa referència és per això mateix segons el significat del cant s'utilitzaran uns instruments o altres i, sobretot, es recorreran a unes accions artístiques corporals per a representar tot al vol o fa referència el cant.
Sense cap mena de dubte, la dansa Tame és un art dansat que té per objectiu unir a diverses persones que senten el mateix i volen ensenyar-ho al món. És una manera de mostrar un pacte de pau entre els ciutadans, els habitants de la petita illa de Niue. El ball tot i tindre els seus orígens en un passat molt llunyà, es continua duent a terme i disfrutant a la societat de l'illa rocosa.
A causa del seu començament llunyà i la modernització, aquesta dansa típica ha anat experimentant canvis al llarg de la història, no autodestructius, sinó com a una nova manera de gaudir d'aquest ball i cant. Els mateixos habitants de Niue són els que han creat algun que altre remix amb el cant i, gràcies a la globalització, s'han pogut difondre pel món fent-la popular i aconseguint arribar a tots els continents mitjançant les xarxes socials, la televisió, la ràdio i els DVD i cintes de casset.

## Referències

* ↑ «Niue Nowhere like us» (en anglès). Niue Nowhere like us. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «South Pacific Ocean» (en anglès). ScienceDirect. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «MY NIUEAN CULTURE» (en anglès). Prezi. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «3 min Pacific Break - Niue 🇳🇺» (en anglès). Youtube. [Consulta: 31 agost 2024].
* 1 2 «History» (en anglès). Government of Niue. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «La globalización: ¿Amenaza u oportunidad?» (en español). Fondo Monetario Internacional. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «¿Qué es la globalización?» (en español). EOM El Orden Mundial. [Consulta: 31 agost 2024].
# Oreneta del Senegal

L'oreneta del Senegal (Cecropis senegalensis) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Àfrica subsahariana. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, la sabana seca, les praderies i matollars tropicals i subtropicals, les praderies temperades, els cursos d'aigua, les terres llaurades, els jardins rurals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta del Senegal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mosque Swallow. Cecropis senegalensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta dorsiblanca

L'oreneta dorsiblanca (Cheramoeca leucosterna) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae) i únic membre del gènere Cheramoeca. És endèmica d'Austràlia. El seu hàbitat natural principal són els matollars secs tropicals i subtropicals (secs o inundables), la vegetació arbustiva de tipus mediterrani, les praderies temperades i els cursos d'aigua. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta dorsiblanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 606. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-backed Swallow. Cheramoeca leucosterna» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta eriçada meridional

L'oreneta eriçada meridional (Stelgidopteryx ruficollis) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Argentina, Bolivia, Brasil, Colombia, Costa Rica, Equador, Guaiana Francesa, Guyana, Hondures, Nicaragua, Panamà, Paraguai, Perú, Surinam, Trinitat i Tobago i Veneçuela. El seu hàbitat natural principal són els els matollars (humids) i els herbassars (secs) tropicals i subtropicals. També se la troba en boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, cursos d'aigua i àrees forestals degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta eriçada meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 611. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Southern Rough-winged Swallow. Stelgidopteryx ruficollis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreneta eriçada de Yucatán

L'oreneta eriçada de Yucatán (Stelgidopteryx serripennis ridgwayi; syn: Stelgidopteryx ridgwayi) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). És endèmcia del nord de la península de Yucatán, entre Mèxic i Guatemala. El seu hàbitat natural principal són els manglars, els cursos d'aigua, les zones humides i els roquissars. També frequenta les terres llaurades i les zones acuàtiques artificals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023), el consideren una subespècie de l'oreneta eriçada septentrional (Stelgidopteryx serripennis ridgwayi).

## Referències

* ↑ «Oreneta eriçada de Yucatán». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* 1 2 «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 611. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yucatan Rough-winged Swallow. Stelgidopteryx ridgwayi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Oreopitec

L'oreopitec (Oreopithecus bambolii) és una espècie prehistòrica de primat que visqué durant en el Miocè. Els seus fòssils han estat estat trobats a Itàlia, especialment a la Toscana i Sardenya, i a l'est de l'Àfrica. A data de juny de 2007 se n'havien trobat les restes de 50 individus a les mines de la Muntanya Bamboli, lloc d'on rep la denominació taxonòmica, a Baccinello, Montemassi, Casteani, i Ribolla, el que fa d'Oreopithecus un dels simis amb més restes fòssils. El nom binomial científic del gènere ve del grec oros, 'muntanya', i pithekos, 'mona'. El nom específic bambolii es refereix a un dels llocs on s'han trobat les seves restes fòssils i el conjunt es podria traduir com a 'mona muntanyenca del Bamboli'.

## Història evolutiva

Oreopithecus evolucionà en aïllament d'altres animals, almenys fa dos milions d'anys, a les illes de la Mediterrània en les quals es trobava la Toscana d'avui en dia. Una fase freda del clima de fa uns nou milions d'anys va transformar una illa tropical en una de temperada, una característica dels biomes d'Europa en aquell temps.
Allà no hi havia grans depredadors i els simis no tenien cap enemic natural. Després, probablement, durant l'Edat de Gel quan el nivell del mar va caure a tot el món, va emergir un gran pont que va connectar les illes amb terra continental, portant noves espècies, entre elles grans depredadors que feren del simi dels aiguamolls preses fàcils. Aquest estrany primat va córrer la mateixa sort que moltes espècies de mamífers que evolucionaren en aïllament a Sud-amèrica, quan era una illa aïllada fins que es va unir a Nord-amèrica per un pont de terra i moltes espècies de mamífers, en especial depredadors procedents de la regió holàrtica, van provocar l'extinció de les seves possibles preses o dels seus competidors meridionals.

## Bibliografia

* Alba, David M. et al. "Canine reduction in the Miocene hominoid Oreopithecus bambolii: behavioural and evolutionary implications." Journal of Human Evolution, vol. 40 (2001), pàg. 1-16.
* Carnieri, E. i F. Mallegni. "A new specimen and dental microwear in Oreopithecus bambolii." Homo, vol. 54 (2003), pàg. 29-35.
* Rook, Lorenzo et al. "The bony labyrinth of Oreopithecus bambolii." Journal of Human Evolution, vol. 46 (2004), pàg. 347-354.
* Spoor, Fred. "The semicircular canal system and locomotor behavior, with special reference to hominin evolution". A Walking Upright: Results of the 13th International Senckenberg Conference at the Werner Reimers Foundation, eds. Jens Lorenz Franken et al., E. Schweitzerbart'sche Verlagsbuchhandlung, 2003.

## Enllaços externs

* Ape-like or hominid-like? The positional behavior of Oreopithecus bambolii reconsidered (anglès)
* Mikko's Phylogeny Archive Arxivat 2008-01-11 a Wayback Machine. (anglès)