OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 327 aC

El 327 aC va ser un any del calendari romà prejulià. A la República i a l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del consolat de Lèntul i Filó (o també any 427 ab urbe condita o de la Fundació de Roma). La denominació «327 aC» per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode prevalent a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
### Conquestes d'Alexandre el Gran a Àsia

* Alexandre el Gran sotmet la Sogdiana i ocupa així tota la Bactriana. Després del setge de la Roca Sogdiana, entra al recinte i troba a Roxana, filla del sàtrapa Oxiartes. Alexandre queda captivat pels encants de Roxana i decideix casar-se amb ella.
* Alexandre el Gran es proclama successor dels reis perses i vol introduir la Prosquinesi (acte de reverència davant la presència d'una persona de rang social més alt) a la seva cort. Els seus súbdits grecs s'hi van oposar, amb l'argument que només es postraven davant dels déus, i consideraven bàrbar qualsevol altre acte d'adoració.

### Antiga Roma

* S'estableix una guarnició samnita a Nàpols, que desencadena un any més tard, la Segona Guerra Samnita.
* Aquest any són elegits cònsols Quint Publili Filó i Luci Corneli Lèntul.
* Publi Filó és enviat contra Paleòpolis, al sud d'Itàlia, que assetja, però no pot conquerir abans del final del seu mandat. El senat li va prorrogar l'imperium com a procònsol amb un senatusconsultum i un plebiscit. Va ser el primer procònsol de la història romana.
* Corneli Lèntul dirigeix un exèrcit d'observació dels moviments dels samnites.
* Marc Claudi Marcel és nomenat dictador per celebrar els comicis, però els àugurs anul·len l'elecció pretextant alguna informalitat. Els tribuns de la plebs protesten, perquè creuen que el dictamen dels àugurs esta motivat perquè Marcel és plebeu, i no volen un dictador d'aquesta classe social. Espuri Postumi Albí era el seu magister equitum.

## Necrològiques

* Cal·lístenes d'Olint, un historiador grec que acompanyava a Alexandre el Gran, cau en desgràcia, acusat de conspiració i arrestat a Bactriana, és empresonat en una gàbia de ferro. Es diu que la causa era perquè va refusar d'agenollar-se davant Alexandre com a emperador.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, XVIII, 20
* ↑ Fox, Robin Lane. Alexander the Great. Londres: Allen Lane, 1973, p. 330.
* ↑ Salmon, Edward Togo. Samnium and the Samnites (en anglès). Cambridge University Press, 2010, p.218. ISBN 0521135729.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XVIII, 22
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 18, 22-25
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 23
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 18
* ↑ Chaumont, Marie Louise. «Callisthenes». A: Encyclopaedia Iranica.
# Ramon de Barbastre

Ramon de Barbastre (Barbastre, segle xiv - Saragossa, segle XV) va ser un eclesiàstic canonge de les Seus de Saragossa i Tarragona.
Es coneixen poques dades de la seva vida. Segons Sanç Capdevila, Ramon de Barbastre va ser cambrer del capítol de la Catedral de Tarragona des del 1421 al 1424 i va substituir en el càrrec a Pedro Fernández de Frías. Com a cambrer, era senyor de la vila de Reus. El títol de Cambrer de Reus comportava el domini senyorial de la vila, ja que Benet XIII havia comprat els drets de la castlania de Reus als Olzinelles en subhasta. Tenia dret el cambrer a la residència al Castell del Cambrer i la totalitat de la senyoria i els delmes pel que fa al terme parroquial. Del pas d'aquest cambrer només es coneixen un parell de documents guardats a l'Arxiu Comarcal del Baix Camp. Podem saber que el 31 d'agost de 1421, Ramon de Barbastre va nomenar des de Saragossa un nou jutge de Reus, Gabriel Clergue. I que el 12 de febrer de 1423, els sagristans de l'Hospital reusenc van lliurar seixanta sous, en concepte de drets senyorials, a Pere Carnisser, notari de Favara, de la diòcesi de Saragossa i procurador de Ramon de Barbastre. Aquest canonge va ser també senyor de l'Albiol, títol que anava lligat al de Cambrer.
Cal afegir que malgrat l'existència d'aquest cambrer, la cambreria era administrada per un regent, que en aquest període era el vicari general de l'arxidiòcesi, Pere Oller, que va succeir Ramon de Barbastre el 1424, com a titular de la cambreria.

## Referències

* ↑ Capdevila, Sanç. La Seu de Tarragona: notes històriques sobre la construcció, el tresor, els artistes, els capitulars. Barcelona: Biblioteca Balmes, 1935, p. 152.
* 1 2 Gort, Ezequiel. Els senyors feudals de Reus. Reus: Carrutxa, 1989, p. 61.
# Congomys

Congomys és un gènere de mamífers rosegadors de la família dels múrids. Conté dues espècies, el ratolí vellutat de Lukolela (C. lukolelae) i el ratolí vellutat de Verschuren (C. verschureni), que anteriorment es classificaven en el gènere Praomys i que són endèmiques de la República Democràtica del Congo. Es diferencien de les espècies de Praomys per tot un seguit de caràcters, que van des del crani fins a la llargada de les potes posteriors, passant per la mida de les orelles. El nom genèric Congomys significa ‘ratolí del Congo’.

## Referències

* ↑ Nicolas, Violaine; Mikula, Ondřej; Lavréntxenko, Leonid A.; Šumbera, Radim; Bartáková, Veronika; Bryjová, Anna; Meheretu, Yonas; Verheyen, Erik; Missoup, Alain Didier «Phylogenomics of African radiation of Praomyini (Muridae: Murinae) rodents: First fully resolved phylogeny, evolutionary history and delimitation of extant genera» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 163, 01-10-2021, pàg. 107263. Bibcode: 2021MolPE.16307263N. DOI: 10.1016/j.ympev.2021.107263. ISSN: 1055-7903. PMID: 34273505.
# Joaquim Bargalló Borràs

Joaquim Bargalló Borràs (Reus, 19 de maig de 1909 - segle XX) va ser un escriptor i poeta català.
De ben jove publicà en diverses revistes culturals reusenques, com ara el Butlletí d'assaigs de l'Agrupació Cultural ja en la seva primera època mecanografiada i a Estudis: revista de l'Associació Cultural. Va ser membre de la «Colla del Nap» formada per joves d'entre 16 i 20 anys al primer quart del segle xx, i com a tal un dels fundadors de l'Agrupació Cultural, entitat que tractava temes socials i culturals de la ciutat de Reus. A l'Exposició de Barcelona de 1929 va col·laborar en la Festa de la Poesia del Dia de Reus i Comarca. Publicà poemes i assaigs a la Revista del Centre de Lectura. Va escriure quasi sempre en castellà, i en la postguerra va participar en la «Peña del Laurel» amb Josep Maria Arnavat, Francesc Tous, Pere Calderó i altres i en algunes tertúlies literàries de caràcter progressista. A partir del 1952 va escriure assíduament a Reus: semanario de la ciudad.
Algunes obres seves són: Poemas triangulares de la ciudad, del mar, de la montaña (1969), l'obra de teatre El retorn (veus al desert) (1974, amb traducció castellana el 1987), i un tractat de taquigrafia. Xavier Amorós diu que «era un curiós personatge que escrivia poemes i teatre en castellà i ho publicava amb el pseudònim de Fabian Ícaro».

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 95.
* ↑ Amorós, Xavier. "Temps estranys I". A: Obra completa III. Reus: l'Ajuntament, 2009. Pàg. 557. ISBN 9788489688353
# Richard Hobert

Richard Hobert (Kalmar, 1 de desembre de 1951) és un guionista i director de cinema suec.

## Carrera

Hobert va estudiar ciències polítiques, idiomes i cinema i teatre a la Universitat de Lund de 1970 a 1973. Va debutar com a dramaturg radiofònic el 1974. Hobert va treballar com a escriptor i ajudant de direcció fins al seu debut. com a director l'any 1978.
El seu debut a la gran pantalla l'any 1993, Glädjekällan, va ser guardonat amb el Premi Ingmar Bergman. Va continuar amb un cicle d'altres set pel·lícules que van tenir bona acollida. El 2002, Alla älskar Alice protagonitzada per Lena Endre, Mikael Persbrandt i Marie Richardson va ser un èxit de taquilla i de crítica important amb nominacions als Premis Satellite i als Premis Guldbagge. El 2005 tornaria a dirigir Lena Endre (la seva parella entre 2000 i 2012) i Amanda Ooms a Harrys döttrar, nominada al Gran Premi del Festival de Cinema Nits Negres de Tallinn.
El 2018 va debutar com a novel·lista amb "Fågelfångarens son," una història dramàtica sobre la paternitat basada en una llegenda de les Illes Fèroe. El mateix any, va escriure i dirigir el llargmetratge basat en la novel·la. "Fågelfångarens son" que va guanyar el premi del Públic, al Festival Internacional de Cinema de Santa Bàrbara als EUA el gener de 2020.

## Filmografia

* 1993 – Glädjekällan
* 1994 – Händerna
* 1995 – Höst i paradiset
* 1997 – Spring för livet
* 1998 – Ögat
* 1999 – Där regnbågen slutar
* 2000 – Födelsedagen
* 2002 - Alla älskar Alice
* 2004 - Tre solar
* 2005 - Harrys döttrar
* 2011 - En enkel till Antibes
* 2019 - Fågelfångarens son
* 2022 - Kärleksbevis

## Referències

* ↑ «Richard Hobert». A: Nationalencyklopedin (en swedish) [Consulta: 13 maig 2010].
* ↑ Autumn in Paradise a uv.es
* ↑ The Birdcatcher's Son a nordiskfilmogtvfond.com
* ↑ ‘The Birdcatcher’s Son’ Wins the Audience Choice Award at the Santa Barbara International Film Festival, The Wrap, 25 de gener de 2020
# Aeroport de Lansing

L'Aeroport de Lansing (codi IATA: LAN, codi OACI: KLAN) - en anglès Capital Region International Airport - és un aeroport a prop de la ciutat de Lansing, a la localitat de DeWitt Township. És a 5 km nord-oest del districte financer de Lansing. L'aeroport resideix a alçat de 861 peus (262 m) damunt elnivell de mar. El conjunt aeroportuari cobreix una àrea de 874,1 hectàrees i disposa de tres pistes d'aterratge. És un petit centre de connexions per UPS Airlines a Michigan. L'any 2013, l'aeroport va gestionar 418.850 passatgers.

## Història

L'aeroport va ser inaugurat el 14 de juliol 1928. El terminal es va inaugurar el 1959 per donar pas a més passatgers. El desembre de 2009, USA3000 Airlines inaugurat servei setmanal entre Lansing i Cancún, Mèxic.

## Aerolínies i destinacions

| Companyia | Destinacions |
| Allegiant Air | Orlando/Sanford |
| Delta Connection | Detroit, Minneapolis/St. Paul de temporada: Atlanta |
| Sun Country Airlines | Minneapolis/St. Paul, Washington-National |
| United Express | Chicago-O'Hare |

## Referències

* ↑ Passenger Boarding (Enplanement) and All-Cargo Data for U.S. Airports, Federal Aviation Administration, FAA.gov
* ↑ Michigan Department of Transportation. Measures of Michigan Air Carrier Demand Arxivat 2013-01-29 a Wayback Machine., Michigan.gov
* ↑ MacLean, James; Craig A. Whitford. Lansing: City On The Grand, 1836–1939. Charleston, South Carolina: Arcadia Publishing, 2003, p. 77–78. ISBN 0-7385-3152-9.
* ↑ Capital Region Airport Authority (CRAA) «Capital City Airport Master Plan Update» (PDF) (en anglès). Reynolds, Smith & Hills, 12-2006 [Consulta: 5 juliol 2012]. Arxivat 22 de maig 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-05-22. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ «Apple Vacations announces new non-stops from Lansing to Cancun on USA 3000 Airlines Apple Vacations announces new non-stops from Lansing to Cancun on USA 3000 Airlines» (en anglès). flylansnig.com, 01-07-2009.
* ↑ ; VanHulle, Lindsay «Flights down, fares up at Michigan airports» (en anglès). Lansing State Journal, 25-11-2013 [Consulta: 25 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'Aeroport Internacional de Lansing Capital Regio
* FAA Airport Master Record for LAN
* Informació de l'aeroport del World Aero Data Arxivat 2014-12-05 a Wayback Machine.
# Aeroport de Lumbala

L'aeroport de Lumbala (codi IATA: GGC, codi OACI: FNBL) és un aeroport que serveix Lumbala N'guimbo a la província de Moxico a Angola.

## Referències

* ↑ Informació de l'Aeroport de Lumbala a Great Circle Mapper.
* ↑ «GGC @ aerobaticsweb.org». Landings.com. [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ Google Maps - Lumbala

## Enllaços externs

* OpenStreetMap - Lumbala
* OurAirports - Lumbala Arxivat 2016-08-15 a Wayback Machine.
# Aeroport de Nzeto

L'aeroport de Nzeto (codi IATA: ARZ, codi OACI: FNZE) és un aeroport que serveix Nzeto a la província del Zaire a Angola. La pista d'aterratge te 671 m.

## Referències

* 1 2 Informació de l'Aeroport de Nzeto a Great Circle Mapper.
* ↑ OurAirports - N'zeto

## Enllaços externs

* OpenStreetMap - N'zeto
# Aeroport de Porto Amboim

L'aeroport de Porto Amboim (codi IATA: PBN, codi OACI: FNPA) és un aeroport que serveix Porto Amboim a la província de Kwanza-Sud a Angola.
La balisa no direccional de Porto Amboim (Ident: PA) es troba al camp.

## Referències

* ↑ «World Aero Data - Porto Amboim NDB». Arxivat de l'original el 2017-10-08. [Consulta: 25 abril 2017].

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Porto Amboim a Aviation Safety Network (anglès)
* OpenStreetMap - Porto Amboim
* OurAirports - Porto Amboim
# Aeroport de Ruhengeri

L'Aeroport de Ruhengeri (codi IATA: RHG, codi OACI: HRYU) és l'aeroport que serveix Ruhengeri, ciutat situada al districte de Musanze, a la província del Nord, Ruanda. Aquesta ubicació es troba aproximadament a 227 km, per avió, al nord-oest de l'Aeroport Internacional de Kigali, actualment el principal aeroport del país. Les coordenades geogràfiques d'aquest aeroport són:1° 30' 0.00"S, 29° 38' 1.00"E (Latitud:-1.50000; Longitud:29.63361).

## Informació general

L'aeroport de Ruhengeri és un aeroport de mida mitjana que serveix a la ciutat de Ruhengeri i comunitats veïnes. És un dels vuit (8) aeroports civils públics sota l'administració de l'ORAC. L'aeroport de Ruhengeri està situat a una altitud d'aproximadament 1.860 metres sobre del nivell del mar. L'aeroport té una única pista d'asfalt que té 1.480 metres de longitud.

## Referències

* ↑ Airport information for HRYU from DAFIF (efectiu octubre 2006)
* ↑ Informació de l'Aeroport de Ruhengeri a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).
* ↑ Flight Distance Between Kigali And Ruhengeri With Map
* ↑ «Elevation of Ruhengeri Airport». Arxivat de l'original el 2018-06-14. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ Dimensions of Runway At Ruhengeri Airport
# Entalpia de sublimació

L'entalpia de sublimació, també anomenada energia de sublimació o calor de sublimació, és la quantitat d'energia en forma de calor que ha de ser afegida a una unitat de substància sòlida, habitualment un mol, a pressió constant, per tal que passi a estat gasós, sense passar per la fase líquida. Aquest procés rep el nom de sublimació. L'entalpia de sublimació és una mesura quantitativa de la volatilitat d'un determinat sòlid.
Per tal que es produeixi la sublimació cal trencar les forces que mantenen unides les molècules o altres tipus d'especies químiques com els ions que formen el sòlid. Això només ho aconseguirem si aportem una certa quantitat d'energia a la substància a sublimar, sigui en forma de calor (Q) o de treball (W), la quantitat necessària depèn de cada sòlid i és un valor característic de la substància que s'acostuma a representar com $\Delta H_{(sub)}$ o $\Delta H_{s}$i s'expressa habitualment en joules per mol de substància (freqüentment kJ/mol), però segons la publicació també es poden trobar altres unitats de massa com el quilogram o el gram i d'energia com la caloria.

## Referències

* ↑ «Entalpia». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 maig 2021].
* 1 2 «Heat of Sublimation» (en anglès). Chemistry LibreTexts, 15-08-2020. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ Andrew R. Barron. «Determination of Sublimation Enthalpy and Vapor Pressure for Inorganic and Metal-Organic Compounds by Thermogravimetric Analysis» (en anglès). Rice University. OpenStax CNX service. [Consulta: 2 maig 2021]., en format pdf Andrew R. Barron. «Determination of Sublimation Enthalpy and Vapor Pressure for Inorganic and Metal-Organic Compounds by Thermogravimetric Analysis» (pdf) p. 2.

## Vegeu també

* Calor
* Sublimació
* Entalpia
* Entalpia de canvi de fase
* Entalpia de vaporització
* Entalpia de dissolució
* Entalpia estàndard de formació
# Escola de Ceràmica de Manises

L'Escola de Ceràmica de Manises és un centre d'ensenyament situat a la ciutat de Manises (Horta Sud). Durant dècades va ser una de les úniques dues escoles de ceràmica d'Espanya, i des de la seva fundació ha contribuït a la formació relacionada amb el sector industrial ceràmic.

## Història

Els inicis de l'Escola se situen en 1914, quan l'enginyer Vicente Vilar David i Antonio Pérez Prieto van aconseguir posar en funcionament l'Escola Elemental de Ceràmica, comptant amb el suport d'un grup d'empresaris i de l'Ajuntament de Manises.
Per el Reial Decret del 13 d'octubre de 1916 va ser reconeguda per l'Estat com a centre d'ensenyament oficial de caràcter estatal, adoptant el nom d'Escola Pràctica de Ceràmica, i per Reial Ordre del 16 de novembre del mateix any (Gaseta del 4 de desembre), s'establia el seu Règim Interior, la manera en què havia de ser regida, els ensenyaments a impartir i la retribució dels professors. Entre el seu professorat inicial, a més de Vicente Vilar David i Antonio Pérez Prieto, hi havia els professors Gregorio Muñoz Dueñas, Luis Soria i Roca, Manuel González Martí (fundador del Museu Nacional de Ceràmica i Arts Sumptuàries González Martí), Antonio Sánchez-Ocaña Beltrán i Abelardo Toledo i Carchano.
A principis del segle XXI l'Escola d'Art i Superior de Ceràmica de Manises (EASCM) és un centre públic dependent de la Generalitat Valenciana, adscrit a l'Institut Superior d'Ensenyances Artístiques de la Comunitat Valenciana (ISEACV).

## Referències

* ↑ Comunidad Valenciana. «Antigua Escuela de Cerámica». Arxivat de l'original el 20 de desembre 2016. [Consulta: 17 desembre 2016].
* 1 2 Gemeno Palés, Federico «Una escuela. Sintética biografía de la Escuela Práctica de Cerámica de Manises». Libro de fiestas patronales de 1962 [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ Generalitat Valenciana. «Escola d'Art i Superior de Ceràmica de Manises». [Consulta: 17 desembre 2016].
# Entesa dels Nacionalistes d'Esquerra

L'Entesa dels Nacionalistes d'Esquerra (ENE) fou un partit nacionalista que es va fundar l'any 1985, principalment nodrit amb Nacionalistes d'Esquerra, elements renovadors de l'Esquerra Republicana de Catalunya i per independents.
No va aconseguir millorar de forma substancial la migrada presència institucional de Nacionalistes d'Esquerra. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 es presentaren amb el nom de Coalició Electoral Entesa de l'Esquerra Catalana, encapçalats per Jordi Carbonell i de Ballester i Jaume Nualart i Serrats. Van obtenir 35.937 vots (l'1,25%) i cap escó. En les eleccions generals de l'any 1986 es va presentar conjuntament amb el PSUC i el PCC en la coalició Unió de l'Esquerra Catalana, precedent d'Iniciativa per Catalunya (IC), federació de partits que es va crear el 23 de febrer de 1987. Els anys 1987 i 1989 encara es va presentar en solitari a Catalunya en les eleccions europees, dins de la coalició estatal Esquerra dels Pobles, liderada per Euskadiko Ezkerra, amb uns resultats discrets. Dins d'Iniciativa per Catalunya, l'ENE va obtenir representació parlamentària (Magda Oranich, que posteriorment va passar a CDC, en el Parlament de Catalunya i Joan Josep Armet i Coma en el Congrés dels Diputats). Des de 1986, diversos sectors del partit van abandonar l'ENE per integrar-se a ERC, entre ells Carod-Rovira, Josep Huguet i Jordi Carbonell.
L'ENE no s'ha dissolt formalment, pel que jurídicament existeix integrat dins de la federació de partits Iniciativa per Catalunya Verds, on s'integren els afiliats que van mantenir-se en el partit. El darrer primer secretari ha estat Joan Armet.

## Referències

* ↑ Molas, Isidre. Diccionari dels partits polítics de Catalunya: segle XX. Enciclopèdia Catalana, 2000, p. 65. ISBN 8441204667.
* ↑ Lucas, Manel. ERC: la llarga marxa, 1977-2004 : de la il·legalitat al govern. Columna, 2004. ISBN 846640421X.
# Escola de Medicina Albert Einstein

L'Escola de Medicina Albert Einstein (en anglès: Albert Einstein College of Medicine) és la facultat de medicina de la Universitat Yeshiva. Es troba en el barri del Bronx, a Nova York. Va iniciar les seves classes el 12 de setembre de 1955. La primera promoció tenia 56 estudiants. La facultat admet al voltant de 180 estudiants per any. Combinada amb estudiants de postgrau, l'any 2000 tenia al voltant de 800 estudiants.

## Enllaços externs

* Escola de Medicina Albert Einstein Arxivat 2005-11-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Entropia de formació

L'entropia de formació d'un compost químic (o una substància en estat elemental), en termodinàmica i termoquímica, és la diferència (increment o decrement) d'entropia en el procés de la seva formació a partir dels seus elements constituents (en estat atòmic o en certa forma predefinida). Com major (més positiva) sigui l'entropia de formació d'una espècie química, més favorable (per entropia) serà la seva formació. Al contrari, com més negativa sigui la seva energia de formació, menys favorable serà energèticament.
L'entropia de formació estàndard d'un compost químic (o una substància en estat elemental), en termodinàmica i termoquímica és la diferència (increment o decrement) d'entropia que acompanya la formació d'1 mol d'una substància en el seu estat estàndard a partir dels seus elements constituents en el seu estadi estàndard.

## Referències

* ↑ «Definición de entropía — Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 8 novembre 2021].
* ↑ Entropía de formación, web La Guía
* ↑ Termoquímica, a Quimitube

## Vegeu també

* Equació de Van 't Hoff
# Escola de Păltiniș

L'Escola de Păltiniș (Școala de la Păltiniș en romanès) va ser una acadèmia d'inspiració platònica iniciada l'any 1970 pel filòsof romanès Constantin Noica. Estava situada en el mont Păltiniș, a prop de la ciutat transsilvana de Sibiu. L'escola oferia seminaris privats on s'estructurava la paideia i la propedèutica sistemàtica de la història de la filosofia mitjançant l'anàlisi i interpretació de textos fonamentals, juntament amb debats diversos al voltant de la filosofia contemporània.
Va ser descrita el 1980 en el volum Jurnalul de la Păltiniș de Gabriel Liiceanu, que va commocionar el mateix Noica pel seu fidel relat. Va registrar a banda les seves paraules en un volum comentat de les cartes que va escriure a Liiceanu i que va publicar en Epistolar.
D'entre els deixebles que van participar en aquests seminaris de Noica cal destacar: Alexandru Dragomir, Octavian Nistor, Mihai Șora, Marin Tarangul, Ion Papuc, Andrei Pleșu, Dan Iacob, Andrei Justin Hossu, Gabriel Liiceanu, Alexandru Surdu, Constantin Barbu, Monica Pillat, Paul Anghel, Sorin Vieru, Andrei Cornea, Marta Guțu, Francisca Băltăceanu, George Purdea, Vasile Dem. Zamfirescu, Victor Stoichiță, Thomas Kleininger, Aurel Brumaru, Șerban Nicolau.
Se cita sovint l'Escola com un exemple del que s'anomena «resistència a través de la cultura» (Rezistenţa prin cultură en romanès) durant el període del règim comunista a Romania.

## Referències

* ↑ «A fost "Scoala de la Paltinis" o experienta utopica?» (en romanès). [Consulta: 4 març 2016].
* ↑ Plesu, Andrei «Intellectual Life Under Dictatorship». Representations. DOI: 10.2307/2928749.

## Enllaços externs

* Gabriel Liiceanu, Jurnalul de la Păltiniș.Un model paideic în cultura umanistă, ediție aniversară, 30 ani, Editura Humanitas, 2013.
* Cătălin Mamali, Jurnalul de la Păltiniș Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.în hipertextul posibilei supraviețuiri culturale Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine., Revista 22, martie 2014
# Escola de Vilademuls

L'Escola de Vilademuls és una obra noucentista de Vilademuls (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, estructurat en un sol nivell, amb la coberta a dues vessants i acabat de teula àrab. Els seus ràfecs són fets amb caps de biga de fusta treballada. Les façanes són arrebossades i pintades amb esquemàtics motius decoratius al voltant de les obertures.
Interiorment s'estructura en dues aules amb accés independent des de l'exterior per mitjà de rampes.
A cada extrem de l'edifici hi ha adossats dos cossos annexes destinats, en principi, a ús residencial.

## Història

L'edifici va ser construït per allotjar-hi l'escola pública del poble.
Actualment en desús, utilitzada esporàdicament com a casal del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5