OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cefeu (fill de Belos)

D'acord amb la mitologia grega, Cefeu (en grec antic Κηφεύς), va ser un rei d'Etiòpia, fill de Belos i d'Anquínoe. Va regnar sobre els cefens, un poble que se situa a la riba del riu Eufrates, o de vegades a Etiòpia mateix.
Casat amb Cassiopea, fou pare d'Andròmeda. Després de la seva mort, el seu successor va ser el seu net Perses, fill de Perseu.

## Vegeu també

* Etiòpia (mitologia)

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 95. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 46. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Pastisseria Brunells

La Pastisseria Brunells és un establiment situat als carrers de la Princesa, 22 i de Montcada, 7 de Barcelona, catalogat com a establiment d'interès (categoria E2).

## Història

El 1864, hi havia al carrer de la Princesa la fleca de Joan Mans, o Mas, posteriorment també confiteria, amb un forn de llenya que encara es conserva. El 1924, el propietari Josep Salvatella va demanar permís per a instal·lar-hi un motor elèctric.
A partir del 1940, Miquel Brunells i Cristià figurava com a titular del negoci, i el 1979, el traspassà al seu fill Narcís Brunet i Vinyals. El 1996, passà a ser gestionat per la cooperativa Brunells SCEL, que el 1997 l'amplià amb el local del carrer de Montcada. El 2018, el negoci tancà les portes i el 2020 les reobrí de la mà de Lluís Estrada i Joan Guasch, de la Pastisseria Canal, i Salvador Sans, de Cafés El Magnífico.

## Descripció

Disposa de cinc portals, amb aparadors amb sòcol i cartel·les de fusta. Els dos de la dreta del carrer de Princesa i el del carrer de Montcada donen accés a l'interior, i al terra de marbre hi ha el nom de l'establiment gravat. Els vidres de les portes d’accés estan gravats a l'àcid, representant Sant Jordi i una figura femenina amb un cistell de fruits, a més de la data de fundació del negoci. A les llindes hi ha els rètols amb el nom de la botiga.
L'interior conserva els prestatges al costat i darrere del llarg taulell de fusta, a joc amb els tancaments dels aparadors. Al fals sostre hi ha florons decorats amb motius florals. Una moderna obertura comunica la botiga amb una ampliació pel carrer de Montcada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Catàleg del Patrimoni Arquitectònic, Històric-Artístic i Paisatgístic dels Establiments Emblemàtics de la Ciutat de Barcelona. Categoria E2: Establiments d'interès, 26-02-2016, p. 110-112.
* ↑ «Pastisseria Brunells». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ El Indicador de España y de sus posesiones ultramarinas, 1864, p. 86, 726.
* ↑ «Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración» p. 722, 1883.
* ↑ «Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración» p. 755, 1884.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 1485/1924.
* ↑ Gaceta municipal de Barcelona, 13-11-1950, p. 1391.
* 1 2 3 «Pastisseria Brunells». Ruta dels emblemàtics. FICC (Fons d'Imatges del Comerç de Catalunya).

## Vegeu també

* Casa Josep Llonch
* Casa Joan Roig i Vidal
# Ocell del paradís de Victòria

L'ocell del paradís de Victòria (Ptiloris victoriae) és una espècie d'ocell de la família dels paradiseids (Paradisaeidae) que habita els boscos de Queensland, al nord-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís de Victòria». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Andrea Chiarelli

Andrea Chiarelli (Messina, 1675 - 1699), conegut també com a Antonio Carelio,fou un concertista de llaüt i compositor italià.
Desitjant perfeccionar els instruments de la seva especialitat, construí molts llaüts i tiorbes considerats durant molt de temps com els més perfectes.
Se li deuen: Suonate musicali di violini, organo, violini ed arciuluto (Nàpols, 1690).

## Referències

* ↑ Carelio, Antonio (Chiarelli, Andrea) (1675 - 1699)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 227. (ISBN 84-239-4517-0)
# Arthur Henry Mann

Arthur Henry Mann (Norwich, 16 de maig de 1850 - Cambridge, 19 de novembre de 1929) fou organista i compositor anglès. Es va distingir com a organista, compositor i director de masses corals. Les seves composicions més importants inclouen l'oratori Eccehomo i un Te Deum.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. VI, pàg. 1435 ISBN 84-239-4576-6
# Alessandro Orsini

Alessandro Orsini (Roma, 24 de gener de 1842 - 1890) fou un compositor i director d'orquestra italià.
Fou director de diferents orquestres a Itàlia durant molts anys, i posteriorment s'establí a Roma, on fou nomenat membre de l'Acadèmia de Santa Cecília, bibliotecari i professor de cant de la mateixa institució. Va prendre part en diferents concursos de composició, i li foren premiades les cantates Lamberto di Pavia (1864), Il Genio di Roma i d'altres obres.
Entre les seves altres composicions hi figuren vuit balls d'espectacle, un d'ells titulat La modista alla corte; cinc òperes que assoliren un escàs èxit. 12 estudis d'harmonia pràctica, i diverses composicions religioses:
* Ave Maria,
* Benedictus,
* Salve del mar,
* Stella,
* Inno della Pentecoste, etc.
Publicà l'opuscle Considerationi generali sull'arte del canto (Roma, 1876)

## Referències

* ↑ Composer: Alessandro Orsini (1842-1890)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 690 (ISBN 84-239-4540-5)
# Ocell del paradís de Carola

L'ocell del paradís de Carola (Parotia carolae) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de l'oest i centre de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís de Carola». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Ca l'Anglasell

Ca l'Anglasell o Torre Moixó va ser una casa senyorial de Badalona.
Aquesta casa estava situada on actualment hi ha la cruïlla del passeig de la Torre i el passeig dels Encants, darrer de l'antic escorxador municipal, a l'actual barri de la Salut. Fins a 1915, aproximadament, el paisatge dels voltants eren camps de conreu i s'accedia a la finca a través d'un camí que pujava des de la carretera general, a banda i banda de la qual hi havia fileres de plàtans, raó per la qual aquest camí va ser conegut com passeig dels Plàtans, que correspon a l'actual passeig de la Salut.
La casa va pertànyer a la família Anglasell i, més tard, als Moixó, que van ser els principals terratinents de Badalona des del segle xviii, especialment a la zona de l'antic veïnat de Llefià. Al segle xix, la família va enllaçar amb els Sentmenat, barons de Sant Mori, marquesos des de 1893, i per això la casa també se la coneixia com torre Moixó. A principis de segle XX s'havia promogut ja alguna urbanització, i el veïnat que hi havia al voltant del casal era conegut com «barriada de Ca l'Anglasell». Vers 1920, Francesc de Moixó va vendre la casa i els terrenys a Anselm de Riu, que va promoure una nova urbanització que donaria forma al barri de la Salut. A les mateixes terres s'hi va construir per part de l'Ajuntament de Badalona, el 1928, el nou escorxador municipal.
La casa va subsistir fins a començaments de la dècada de 1970, moment en què va ser enderrocada.

## Referències

* 1 2 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, Maria Dolors «Badalona, segle xx. Els barris». Carrer dels Arbres, 3a època, núm. 11, 2000, pàg. 79.
* ↑ Sillero, Joan. La Salut "El barri". Badalona: Ajuntament de Badalona, 1999, p. 13-15.
* 1 2 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003, p. 165, 239.
* 1 2 Sadurní i Puigbò, Núria. L'Abans: Badalona. Recull gràfic 1888-1965. El Papiol: Editorial Efadós, 2005, p. 407, 646.
# Celeno (Harpia)

D'acord amb la mitologia grega, Celeno (en grec antic: Κελαινό, 'fosca') va ser una de les Harpies. El seu nom significa 'raptores' i se les representa com a aus amb cap de dona i dotades de fortes urpes (potser per una confusió tardana amb les sirenes).
Les harpies eren filles de Taumant i Electra o, segons altres versions, de la Terra (Gea) i del Vent (Eol). De la unió de les Harpies amb el vent Zèfir en van néixer els cavalls immortals Xantos i Bali, els cavalls d'Aquil·les.

## Referències

* ↑ Diccionario de arte: I. Barcelona: Spes (RBA), 2003, p. 37. ISBN 8483323907.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 95 i 225. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 47. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Ocell del paradís fistonat

L'ocell del paradís fistonat (Ptiloris paradiseus) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos a les terres altes del nord-est d'Austràlia, al sud-est de Queensland i nord-est de Nova Gal·les del Sud cap al sud fins the Hunter River.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís fistonat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Alestes bouboni

Alestes bouboni és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al curs mitjà del riu Níger.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la degradació i pèrdua del seu hàbitat a causa de les sequeres i la contaminació.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel, 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (plegable).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Roman, B., 1973. Une nouvelle espèce d'Alestes (Characidae) dans le fleuve Niger. Notes Docum. Volta. v. 6 (núm. 3): 51-55.
* ↑ «Alestes bouboni». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 UICN (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1968: Un essai de systématique quantitative: la classification des espècies du genre Alestes s. lat. (Pisces, Characoidei). Vie et Milieu, Serie A: Biologie Marine v. 19 (núm. 1): 171-194.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1986. Révision systématique des Alestes et Brycinus africains (Pisces, Characidae). Collection Études et Thèses. Éditions de l'O.R.S.T.O.M., París. 295 p.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ocell del paradís de Jobi

L'ocell del paradís de Jobi (Manucodia jobiensis) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes al nord de Nova Guinea, incloent l'illa Yapen.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís de Jobi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Ca l'Antoja (Castellcir)

Ca l'Antoja és una masia del terme municipal de Castellcir, a la comarca catalana del Moianès.
Està situada al nord-est del sector central del terme, al nord-est del Carrer de l'Amargura i a prop i al nord de Sant Andreu de Castellcir. És a la dreta de la riera de Castellcir, al peu del camí que mena al Castell de Castellcir. És al costat sud-est de les restes de la masia de Vilacís i de la capella de Sant Miquel d'Argelaguer.
S'hi accedeix per una desviació de la pista rural que mena a Sant Andreu de Castellcir; aquesta pista, que és comuna per als camins del Castell, de Centelles i de Santa Maria, remunta la Riera de Castellcir, i arriba a Ca l'Antoja en poc tros.
Ca l'Antoja, documentat des de 1666, era la casa pairal de Joan Antoja, activista borbònic de Centelles durant la Guerra de Successió. Al segle xvii està també documentada la Caseta de l'Antoja.

## Referències

* ↑ Dantí i Ruiz, 1993 i Rodríguez 2009.

## Bibliografia

* DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5
* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Ocell del paradís gorjablau

L'ocell del paradís gorjablau (Ptiloris magnificus) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes de l'oest i centre de Nova Guinea i nord-est d'Austràlia al nord-est de Queensland.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís gorjablau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Alestes liebrechtsii

Alestes liebrechtsii és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel, 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (plegable).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1898. Matériaux pour la faune du Congo. Poissons nouveaux du Congo. Deuxième Partie. Elopes, Characins, Cyprins. Ann. Mus. Congo (Ser. Zool.) v. 1 (fasc. 2): 21-38, Pls. 10-19.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Boulenger, G.A., 1898. Poissons nouveaux du Congo. Deuxième partie. Elopes, characins, cyprins. Ann. Mus. Congo, Zool. (1), I(2):21-37.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1968: Un essai de systématique quantitative: la classification des espècies du genre Alestes s. lat. (Pisces, Characoidei). Vie et Milieu, Serie A: Biologie Marine v. 19 (núm. 1): 171-194.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1986. Révision systématique des Alestes et Brycinus africains (Pisces, Characidae). Collection Études et Thèses. Éditions de l'O.R.S.T.O.M., París. 295 p.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Dorotea Bucca

Dorotea Bucca o Bocchi (1360-1436) va ser una metgessa italiana del Renaixement. A la Universitat de Bolonya es va doctorar en medicina i filosofia moral, i més tard va obtenir-hi una càtedra. El seu pare havia ocupat prèviament el mateix càrrec.
Aquesta universitat es va caracteritzar, des dels seus inicis, per permetre a les dones matricular-s'hi, fet que va aprofitar Dorotea, que va començar a l'adolescència a estudiar medicina i filosofia moral. A la universitat es va doctorar en aquestes dues disciplines i més tard va obtenir la càtedra, ocupant el lloc de treball que havia desenvolupat el seu pare com a docent en la mateixa facultat. Va exercir el magisteri a la Universitat de Bolonya durant quaranta anys.
L'actitud d'educar les dones en el camp de la medicina a Itàlia va ser molt més liberal que a la resta d'Europa abans del segle xix. Anna Morandi Manzolini va ser professora d'anatomia a la Universitat de Bolonya l'any 1760, i altres dones italianes les aportacions de les quals han estat documentades en el camp de la medicina són Trotula de Salern (segle xi), Abella, Jacoba Félicié, Alessandra Giliani, Rebecca Guarna, Margarita, Mercuriade (segle XIV), Costanza Calenda, Clarice di Durisio (segle xv), Constanza, Maria Incarnata i Thomasia de Mattio.

## Referències

* ↑ Frize, Monique. «Women in Science and Medicine in Europe Prior to the Eighteenth Century». A: Laura Bassi and science in 18th Century Europe : the extraordinary life and role of Italy's pioneering female professor. Berlin: Springer, 2013, p. 25-37. ISBN 978-3-642-38685-5.
* 1 2 Howard, Sethanne. The Hidden Giants (en anglès). Lulu, p. 35. ISBN 9781430300762.
* ↑ Edwards, J. Stephan «A Woman Is Wise: The Influence of Civic and Christian Humanism on the Education of Women in Northern Italy and England during the Renaissance» (pdf) (en anglès). Ex Post Facto, Vol. XI, 2002, pàg. 108. Arxivat de l'original el 2021-06-28 [Consulta: 28 juny 2021].
* 1 2 Brooklyn Museum: Elizabeth A. Sackler Center for Feminist Art: The Dinner Party: Heritage Floor: Dorotea Bucca (accessed 22 August 2007)
* 1 2 Jex-Blake S (1873) 'The medical education of women', republished in The Education Papers: Women's Quest for Equality, 1850–1912 (Spender D, ed) p. 270 (accessed 22 August 2007)
* ↑ «Dorotea Bucca, por derecho propio» (en castellano). Irispress, el primer periódico audiovisual para las redes sociales. Arxivat de l'original el 7 setembre 2011. [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Jiménez Sureda, Montserrat. Les dones i les professions sanitàries al llarg de la història. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2017, p. 69-71. ISBN 978-84-490-7245-1.
* ↑ Walsh, James J. «Medieval Women Physicians». A: Old Time Makers of Medicine: The Story of the Students and Teachers of the Sciences Related to Medicine During the Middle Ages (en anglès). Fordham University Press, 1911.
# Celèutor

Segons la mitologia grega, Celèutor (en grec antic Κελεύτωρ) va ser un heroi fill d'Agri de Calidó.
S'alià amb els seus germans per destronar el seu oncle Eneu, rei de Calidó, i li arrabassà el reialme per donar-lo al seu pare.
Per aquesta raó va ser mort per Diomedes, fill de Tideu i net d'Eneu.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 96. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 47. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Hivacat

L'Hivacat (Centre Català d'Investigació i Desenvolupament de Vacunes contra la Sida) és un institut d'investigació català que es dedica a la recerca d'una vacuna antisida, basant-se en els controladors d'elit. Està dirigit per Josep Maria Gatell i Bonaventura Clotet i que es va crear el 2006. Treballa amb l'Hospital Clínic i l'Hospital Germans Trias i Pujol. Va tenir un pressupost, cedit per la Generalitat de Catalunya, de 3,2 milions d'euros per a tres anys, de 2006 a 2009.
El febrer de 2010 van presentar un estudi (vegeu Investigació del VIH) al qual van descobrir que la causa del fet que alguns seropositius no desenvolupin mai la sida, sense necessitat de medicaments, fan augmentar el seu nivell de cèl·lules dentrítiques i d'alfa defensines; i des de llavors es dediquen a aplicar-ho en una propera nova vacuna.

## Referències

* ↑ Josep Maria Gatell: «Aconseguir una vacuna antisida ja no és utòpic»Entrevista a Josep Maria Gatell, codirector de l'Hivacat, publicada a El Periódico el 26 de febrer de 2010
* ↑ Cataluña creará un centro de investigación de vacunas del SIDA Marion Zibelli, Grupo de Trabajo sobre los Tratamientos de VIH, 06/09/2006 (castellà)
* ↑ El Clínic descobreix per què alguns infectats de VIH són immunes a la sida. Àngels Gallardo, publicat a El Periódico, 25 de febrer de 2010.
# Ocell del paradís metàl·lic

L'ocell del paradís metàl·lic (Manucodia chalybatus) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Nova Guinea i Misool, a les Raja Ampat.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís metàl·lic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Arturo Berutti

Arturo Berutti (San Juan de la Frontera, 27 de març, 1862 - Buenos Aires, 3 de gener, 1938) fou un compositor argentí.
Músic argentí, descendent de l'il·lustre pròcer de la independència argentina Antonio Luis Beruttii germà del també músic i compositor Pablo M. El 1880 cursà a la universitat de Buenos Aires dos anys de Dret; malgrat tot, aviat feu conèixer a la capital argentina les seves excel·lents aptituds de compositor, i el Govern Nacional, reconeixent-les –el subvencionà, perquè fos a estudiar a Europa--.
El maig de 1884 ingressà en el Reial Conservatori de Música de Leipzig, i després de finalitzar honrosament els estudis passà a París (1889). El 1890 s'establí a Milà, on estrenà les dues primeres òperes Vendetta i Evangelina, l'última, amb gran èxit tant a Milà com a Bolonya. Tarass Bulba, s'ha tercera òpera, s'executà per primera vegada en el Teatre Regio de Torí, i les subsegüents: Pampa, Yupanki, Khrysé i Horrida Vox a Buenos Aires.
Khrysé és considerada unànimement com la seva millor obra. A principis de segle XX acabà l'òpera Los héroes, escrita per encàrrec del govern argentí per ser representada duran les festes del Centenari de la Independència d'aquest país el 1910. A més és autor d'una Simfonia, diverses Suites i sis Obertures per a gran orquestra: algunes sonates per a piano i violí i una gran quantitat de peces soltes per a cant i diversos instruments.
En justícia és, l'iniciador del teatre líric nacional a l'Argentina, amb la seva òpera Pampa, que fou fortament aplaudida i molt discutida. Contribuí a la fundació de les escoles de cant coral i ball del Teatro Colón (Buenos Aires), i va pertànyer a diverses Societats musicals i d'altra índole, tant nacionals com estrangeres.
A la llista de les seves composicions s'hi ha d'afegir l'òpera Facundo i, una comèdia lírica en dos actes; una sèrie de melodies vocals amb acompanyament de piano sobre textos en diferents idiomes; dues sèries de Semblanzas; dues suites per a piano, i una col·lecció de danses americanes. Se'l hi deu, a més: la traducció espanyola del tractat d'Harmonia de Salomon Jadassohn.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 445 (ISBN 84-239-4508-1)
# Ocell del paradís de Lawes

L'ocell del paradís de Lawes o ocell del paradís emplomallat (Parotia lawesii) és una espècie d'ocell de la família dels paradiseids (Paradisaeidae) que habita els boscos de muntanya de l'orient de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís de Lawes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)