OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aula isíaca

L'Aula isíaca o Casa d'Isis és un saló subterrani sota la també anomenada així basílica-auditori de la Domus Flavia al Palatí de Roma.
Es tracta d'un espai cobert amb volta de canó d'una casa republicana rica, excavada al segle xviii, que va ser decorada a l'inici de l'imperi en l'època d'August, entre el 30 aC i el 25 aC, amb frescs arquitectònics del segon estil avançat. El nom de l'aula deriva dels nombrosos temes reproduïts, relacionats amb el culte egipci a Isis i Serapis. Les pintures es van extreure del lloc i ara es conserven en una lògia de l'Antiquarium del Palatí.
La forma de la sala és rectangular, amb costats curts lleugerament corbats, interrompuda en part pels fonaments dels lavabos de la Domus Transitoria de Neró. S'ha conservat gairebé íntegrament una de les parets llargues, tripartida mitjançant quatre esveltes columnes, sobre un alt podi pintat, que insinuen una mínima perspectiva. Al centre es troba un edicle pintat amb escenes de paisatge. La banda, a mitja altura està decorada amb panells amb escenes de gènere i figures entre espirals. Sobre el fris es representen ureos egipcis. Per completar els costats de l'edicle, dos grans passatges mitològics, un dels quals sembla representar el naixement d'Helena.
La decoració que ha sobreviscut en un dels costats curts té un estil similar, amb un paisatge nilótico amb animals, com a hipopòtams, en el podi. La volta, conservada només en part, té una decoració molt refinada, amb complexos motius de cintes en vermell i blau entrecreuant-se i formant complicats dibuixos que emmarquen escenes amb símbols d'Isis i objectes del seu culte (flors de lotus, garlandes, serps). El fons és blanc i els colors s'hi disposen equilibradament entre variades tonalitats, triades per dur a terme contrastos cromàtics. Aquest tipus de decoració es va posar de moda a les residències romanes en l'època d'August com a gran recurs ornamental.
Es poden comparar aquestes pintures amb les de la Casa de la Farnesina, amb anàlegs fons neutres i grans quadres, encara que en aquest cas, el cromatisme està més estudiat i la perspectiva més reeixida.

## Bibliografia

* Filippo Coarelli, Guida archeologica di Roma, Arnoldo Mondadori Editore, Verona, 1984.
* Ranuccio Bianchi Bandinelli i Mario Torelli, L'arte dell'antichità classica, Etruria-Roma, Utet, Torí, 1976.
* Iacopi, Irene. La Decorazione Pittorica Dell' Aula Isiaca. Milà: Electa, 1997.

## Enllaços externs

* Aula Isiaca en archeoroma.com (en italià).
# Australian Ballet

L'Australian Ballet és la companyia nacional de dansa d'Austràlia. Va ser fundada l'any 1962, realitzant la primera presentació al Her Majesty's Theatre de Sydney. Actualment la Companyia, amb seu a Melbourne, realitza regularment esdeveniments a les majors ciutats d'Austràlia i del món, juntament amb la temporada ordinària al Victorian Arts Centtre de Melbourne. Quan es troba a Sydney, les seves representacions es fan al Sydney Opera House, mentre que quan realitza funcions a Brisbane, ho fa en el Teatre Líric del Queensland Performing Arts Centre.

## Enllaços externs

* The Australian Ballet, web oficial
# Authie (riu)

L'Authie és un riu de França, de 108,18 km, forma la frontera entre els departaments del Somme i del Pas de Calais, en la regió dels Alts de França. Té l'aiguaneix a Coigneux i desemboca al Canal de la Mànega a un estuari llarg entre Fort-Mahon i Berck. És un riu de règim pluvial atlàntic.
Als temps medievals era la frontera entre el Regne de França amb el Comtat de Flandes i després entre les terres dels Habsburg i la corona de Castella amb França. El primer esment escrit Alteia data del 723, és un hidrònim d'origen celtic del qual s'ignora la significació.
Els afluents principals són el Quillienne o Kilienne, el Rau de Marieux, el Grouche, el Gézincourtoise i el Fliers.

## Galeria

* L'Authie a Hem
* Antic molí a l'aigiuabarreig de l'Authie i del Kilienne a A Thièvres

## Referències

* ↑ «Fiche cours d'eau - L'Authie (E5500570)» (en francès). Sandre.
* ↑ Dauzat, Albert. Dictionnaire étymologique des noms de lieux en France (en francès). 2a ed., 1979, p. 39a. ISBN 2-85023-076-6.

## Enllaços externs

* «Centre Permanent d'Initiatives pour l'Environnement ‘Val d'Authie’» (en francès).
# Autoecologia

L'autoecologia o ecologia de les espècies o dels individus és una subdisciplina de l'ecologia que s'ocupa de l'estudi de les adaptacions d'una espècie, considerada aïlladament, als factors ambientals, biòtics i abiòtics Pot ser considerar-se com l'ecologia pròpia de l'espècie, atès que les seves característiques morfològiques i fisiològiques permeten deduir les característiques del medi on viu. Les espècies manifesten «síndromes d'adaptació» a les condicions ambientals. Per estudiar-les, l'ambient on viuen es descompon en «factors» com ara llum, temperatura o pH, però l'organisme es comporta com una unitat en la seva evolució. En general, les espècies no estan formades per organismes adaptables i plàstics, que haurien pogut ocupar hàbitats molt diversos, sinó que hi ha moltes formes diferents genèticament, i cada espècie resisteix a la variació de les seves característiques.

## Referències

* 1 2 Margalef, 1989, p. 2.
* ↑ «Autoecology» (en anglès). European Environment Agency. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ Pianka, E. R.. «Autecology». A: Encyclopedia of Ecology (en anglès). Oxford: Academic Press, 2008, p. 285–287. DOI 10.1016/B978-008045405-4.00458-4. ISBN 978-0-08-045405-4.
* ↑ Margalef, 1989, p. 13.
* ↑ Margalef, 1989, p. 885.

## Bibliografia

Margalef, Ramon. Ecologia (en castellà). Barcelona: Omega, 1989. ISBN 84-282-0405-5.

## Enllaços externs

* http://www.ecured.cu/index.php/Autoecolog%C3%ADa
* http://www.ecologiahoy.com/autoecologia
# Autoengany

L'autoengany és el procés de negar-se a racionalitzar proves importants, rellevants i significants i arguments lògics que són oposats als propis.
S'ha argumentat que tots els humans sense excepció són altament susceptibles a l'autoengany, ja que tot el món té un bagatge emocional de creences que en alguns casos poden arribar a ser irracionals. Alguns biòlegs evolutius suggereixen que l'engany és una part important del comportament humà, l'instint per a l'autoengany pot donar a la persona un avantatge selectiu: si algú es crea la seva pròpia mentida (per exemple la seva pròpia presentació esbiaixada cap als seus propis interessos), en teoria conseqüentment serà millor o més capaç de persuadir els altres de la seva veritat.

## Lògica de l'autoengany

Aquesta noció està basada en la següent lògica: els humans, que perceben el fet que un està actuant de forma fraudulenta, normalment expressen sense voler-ho senyals d'engany. Per tant, si l'autoengany permet a algú creure's les seves pròpies distorsions, ell no presentarà els esmentats senyals d'engany i, per tant, semblarà explicar la veritat.
Pot donar-se també el cas que l'habilitat de mentir, o d'autoenganyar-se, no sigui un tret elegit, sinó el subproducte d'un tret més important que sí que és escollit. El pensament abstracte dona lloc a molts avantatges, tals com una conducta més flexible i adaptativa, a més de la innovació. Ja que la mentida és una abstracció, el procés mental de crear una mentida només pot produir-se en animals amb suficient complexitat cerebral com per a poder permetre's el pensament abstracte.

## Enllaços externs

* Entrada sobre l'autoengany en el diccionari de l'escèptic (en anglès)
* Teorema, Vol. XXVI/3, tardor 2007. Monogràfic sobre l'autoengany Arxivat 2008-10-08 a Wayback Machine.
* Behavioral and Brain Sciences, Vol. 20 (1), 1997.
# Autopista Central Gallega

L'Autopista Central Gallega és una autopista que uneix les ciutats de Santiago de Compostel·la i Ourense, a Galícia. La via es divideix en dos trams:
* AP-53, entre Santiago, on enllaça amb l'AP-9, i l'Alt de Santo Domingo, a Dozón. Aquest tram és de peatge i depèn del Ministeri de Foment.
* AG-53, entre Dozón i Ourense, on enllaça amb l'A-52. Aquest tram depèn de la Xunta de Galicia i és lliure de peatge.

## Trams

| Denominació | Tram | Estat (2015) | Longitud |
| AP-53 | Santiago de Compostel·la - Silleda | En servei (2002) | 33 km |
| AP-53 | Silleda - Lalín est | En servei (2003) | 13 km |
| AP-53 | Lalín est - Alt de Santo Domingo | En servei (2004) | 10 km |
| AG-53 | Alt de Santo Domingo - San Cristovo de Cea | En servei (2007) | 17 km |
| AG-53 | San Cristovo de Cea - A-52 | En servei (2009) | 14 km |

## Vegeu també

* Llista d'autopistes i autovies d'Espanya
# Autopista de l'Atlàntic

L'Autopista de l'Atlàntic (AP-9) és una autopista que recorre l'oest de Galícia de nord a sud. Comunica la ciutat de Ferrol amb la frontera amb Portugal, passant per la Corunya, Santiago de Compostel·la, Pontevedra i Vigo. A la frontera es converteix en l'A-3 que arriba fins a Lisboa, passant per Porto.

## Trams

| Tram | Quilòmetres | Any servei |
| Ferrol - Fene | 9 | 2003 |
| Fene - Cabanas | 6 | 1999 |
| Cabanas - Miño | 9 | 1998 |
| Miño - Guísamo | 10 | 1997 |
| Guísamo - Cecebre | 2 | 1980 |
| La Corunya - A Barcala | 7 | 1984 |
| A Barcala - Santiago de Compostel·la Nord | 60 | 1979 |
| Santiago de Compostel·la Nord - Santiago de Compostel·la Sud | 8 | 1988 |
| Santiago de Compostel·la Sur - Padrón | 18 | 1990 |
| Padrón - Caldas de Reis | 17 | 1991 |
| Caldas de Reis - Pontevedra Nord | 19 | 1992 |
| Pontevedra Nord - Pontevedra Sur | 3 | 1992 |
| Pontevedra Sur - Vigo | 23 | 1981 |
| Teis - Rebullón | 10 | 1999 |
| Rebullón - Tui (Frontera portuguesa) | 16 | 2003 |

## Vegeu també

* Llista d'autopistes i autovies d'Espanya
# Autoritat Monnet

L'Autoritat Monnet va ser la primera Alta Autoritat de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA), que entre 1952 i 1955 fou presidida pel francès Jean Monnet.

## Nomenament

El 10 d'agost de 1952 Monnet fou nomenat President de l'Alta Autoritat, desenvolupant el seu càrrec fins al 3 de juny de 1955. Monnet renuncià el 5 de maig d'aquell any, tot i que finalment ocupà la presidència fins al 3 de juny, a conseqüència del seu fracàs en l'organització de la Comunitat Europea de Defensa.

## Composició

L'Alta Autoritat, amb seu a la ciutat de Luxemburg, constava de nou membres, un per cadascun dels petits estats del Benelux i dos dels Estats més grans (França, Alemanya i Itàlia). Tot i aquesta norma, en l'Autoritat Monnet hi havia dos membres de Bèlgica i un d'Itàlia. Els membres integrants de l'autoritat representaven l'interès general de la Comunitat i estaven assistits per un comitè consultiu. Cada membre participa en una sèrie d'àmbits, en col·laboració amb altres membres, i cadascú dirigia una d'aquestes àrees.

## Referències

* ↑ (francès) Débats de l'Assemblée commune de la CECA (sessió del 30 novembre de 1954) CVCE
* ↑ (francès)(anglès) Discours de Jean Monnet à l'occasion de sa démission de la Haute Autorité de la CECA (9 de juny de 1955) CVCE
* ↑ (anglès) Composition of the High Authority, 1952-1955 CVCE

## Enllaços externs

* (francès) Parlament del President Monnet al CVCE
* (anglès)(francès)(alemany) ECSC activities between 1952 and 1957 al CVCE
# Autoritat Portuària de Nova York i Nova Jersey

L'Autoritat Portuària de Nova York i Nova Jersey (PANYNJ) (en anglès: Port Authority of New York and New Jersey) és una autoritat portuària creada per l'acord entre els estats de Nova York i Nova Jersey per tal de gestionar la major part de les infraestructures relacionades amb el transport incloent-hi els ponts, els túnels, els aeroports i els ports d'aquests dos estats. La zona d'operació d'aquesta entitat consta d'uns 3.900 km² i es defineix com un cercle amb un radi de 40 km centrat a l'Estàtua de la Llibertat situada en el New York Harbor.
# Autoritat Portuària de València

L'Autoritat Portuària de València (Acrònim: APV), també coneguda per la denominació comercial de Valenciaport, és una autoritat portuària dependent de l'ens públic Ports de l'Estat del Ministeri de Foment espanyol, configurada com l'organisme públic encarregat d'operar els ports de titularitat estatal de València, Sagunt i Gandia. L'entitat, que té la seva seu a València, va entrar en funcionament l'1 de gener de 1993, reemplaçant al Port Autònom de València.
L'Autoritat Portuària de València té la seva seu en el conegut com a edifici del Rellotge, en el port de València.

## Referències

* ↑ Rúa Costa 2006, p. 5
* ↑ Giner Fillol & Ripoll Feliu 2008, p. 18
* ↑ Naturaleza, Actividades de la APV y Composición del Grupo ( PDF) (en castellà). Autoridad Portuaria de Valencia, 2013, p. 10.

## Bibliografia

* Giner Fillol, Arturo; Ripoll Feliu, Vicente «Interacción entre el plan estratégico y la contabilidad de gestión: la experiencia de la Autoridad Portuaria de Valencia» (en castellà). Contabilidad y Negocios. Pontificia Universidad Católica del Perú [Lima], 3, 2008, pàg. 18-24. ISSN: 1992-1896.
* Rúa Costa, Carles. El sistema portuario español (tesi) (en castellà). Barcelona: Universitat Politècnica de Catalunya, 2006.
# Autoritat de Radiodifusió d'Israel

L'Autoritat de Radiodifusió d'Israel (en anglès, Israel Broadcasting Authority o IBA; en hebreu, רָשׁוּת השׁידוּר, Rashut Ashidur) fou l'autoritat nacional de ràdio i televisió públiques de l'Estat d'Israel entre el 1965 i el 2015. Nascuda com l'emissora de ràdio Kol Israel l'any 1948, fou institucionalitzada definitivament per la Knesset el 6 de juny de 1965. Tot i que, des d'un punt de vista geogràfic, el país no està situat a Europa, sí que la radio-televisió israeliana és membre actiu de la Unió Europea de Radiodifusió des de 1957.
La IBA disposa de vuit canals de ràdio, un dels quals en llengua àrab i un altre destinat als jueus de la diàspora que parla en tretze llengües diferents, tot i que la principal és el rus. Pel que fa a la televisió, hi ha dos canals: Arutz 1 en hebreu i Arutz 33 en àrab.

## Enllaços externs

* Pàgina Web oficial de la Israel Broadcasting Authority Arxivat 2017-05-15 a Wayback Machine.
# Autoritat del Gran Londres

L'Autoritat del Gran Londres (GLA), en anglès Greater London Authority, és el govern de la regió del Gran Londres, Anglaterra. Coneguda col·loquialment pel metònim City Hall, és l'òrgan de govern regional descentralitzat del Gran Londres. Consta de dues branques polítiques: l'Alcaldia executiva (actualment liderada per Sadiq Khan) i l'Assemblea de Londres composta per 25 membres, que serveix com a mitjà de control i equilibri de la primera.
Des del maig de 2016, ambdues branques estan sota el control del Partit Laborista de Londres. L'autoritat es va establir l'any 2000, després d'un referèndum local, i deriva la majoria dels seus poders de la Greater London Authority Act 1999 i la Greater London Authority Act 2007.

## Referències

* ↑ England), Institute for Public Policy Research (London. The Greater London Authority: Principles and Organisational Structure (en anglès). Institute for Public Policy Research, 1997. ISBN 978-0-85203-072-1.
* ↑ Bynon, Theodora «London's Name» (en anglès). Transactions of the Philological Society, 114, 3, 11-2016, pàg. 281–297. DOI: 10.1111/1467-968X.12064. ISSN: 0079-1636.
* ↑ Travers, Tony «Decentralization London-style: The GLA and London Governance» (en anglès). Regional Studies, 36, 7, 10-2002, pàg. 779–788. DOI: 10.1080/0034340022000006097. ISSN: 0034-3404.
* ↑ Travers, Tony. The Greater London Authority, 2000 to 2008. islington.gov.uk, 2014.
# Etandial

L'etandial, conegut antigament com a glioxal, és un compost orgànic de la classe dels aldehids, amb la fórmula OCHCHO. És un líquid groguenc i és el menor dels dialdehids (dos grups aldehid). El seu tautòmer acetilendiol és inestable.

## Producció

L'etandial comercial és preparat tant per l'oxidació en fase gasosa d'etilen glicol en presència de catalitzador d'argent o coure o per l'oxidació en fase líquida d'acetaldehid amb àcid nítric.
En el laboratori l'etandial es prepara per oxidació d'acetaldehid amb àcid seleniós.

## Referències

* ↑ author = Ronzio, A. R.; Waugh, T. D. | title = Glyoxal Bisulfite | collvol = 3 | collvolpages = 438 | year = 1955 | prep = cv3p0438
# Exhibició (biologia)

L'exhibició és una forma de comportament animal que forma part dels sistemes de comunicació entre individus d'una espècie. Un exemple seria l'exhibició de festeig en què els mascles d'algunes espècies fan ostentació d'alguna característica notable, com el color, forma o grandària per tal d'atraure la femella. En altres espècies, els animals poden fer-se notar sobre un territori, per tal de preservar i defensar aquest com a zona de caça o de recerca d'aliment per a la seva família o grup. Una tercera forma seria la lluita, més o menys ritualitzada, entre dos mascles de la mateixa espècie per tal d'obtenir el dret a criar i tenir descendència.

## Referències

* ↑ The Dictionary of ethology and animal learning/Diccionario de Etologia y aprendizaje animal. Basil Blackwell. Ediciones Paidós Ibèrica S.A. Barcelona. 1991. ISBN 84-7509-714-6

## Vegeu també

Comportament agonístic
# Illa Coburg

L'illa Coburg (en anglès Coburg Island; en Inuktitut: Nirjutiqavvik) és una illa deshabitada de Qikiqtaaluk, al territori autònom de Nunavut, Canadà. Forma part de les Illes de la Reina Elisabet, a l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, i es troba a la badia de Baffin, a l'entrada de l'estret de Jones. Ellesmere es troba al nord, mentre l'illa Devon es troba al sud.
L'illa es caracteritza pels penya-segats, costes rocoses i tundra. La balena de Groenlàndia, el narval, l'os polar, la foca, la morsa i la balena blanca freqüenten la zona.
L'illa té una superfície de 344 km² i un perímetres de 138 quilòmetres. Té una llargada màxima de 38 quilòmetres i una amplada d'entre 6 i 23 quilòmetres. La seva altura màxima és de 823 metres. El 65% de l'illa està coberta per glaceres.

## Referències

* ↑ «Nunavut National Wildlife Area Facts». cws-scf.ec.gc.ca, 21-06-2005. Arxivat de l'original el 2006-01-18.
* ↑ «Cambridge Point». bsc-eoc.org. Arxivat de l'original el 2011-06-12.
* ↑ «The Atlas of Canada - Sea Islands», 06-10-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-06. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «Canadian Arctic - Coburg Island», 24-01-2012. Arxivat de l'original el 2012-01-24. [Consulta: 27 desembre 2020].
# Estació de Massalfassar

Esquema :
L'Estació de Massalfassar, és una estació de ferrocarril situada a l'est del municipi de Massalfassar. Situada entre l'estació d'Albuixec i l'estació del Puig, només s'hi aturen alguns combois de la línia C-6 de la xarxa de Rodalies Renfe de València direcció Sagunt i direcció València-Nord.
L'estació es troba a la línia del Corredor Mediterrani, per la qual cosa passen molts trens de llarg recorregut sense parar.
L'estació és relativament nova, ja que l'anterior va ser arrasada per un greu accident ferroviari ocorregut al vell pas a nivell, disposa d'una petita sala d'espera que només està oberta quan algun empleat està treballant a l'oficina.
Molt a prop discorre l'autovia CV-32.
L'estació queda a uns 500 metres del poble i disposa de zona per aparcar els cotxes.
Rodalies València de Renfe :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| València-Nord | Albuixec | C-6 | El Puig | Castelló de la Plana |

## Vegeu també

* Línia 6 (Rodalies València)
* Rodalies València (xarxa ferroviària)
* Renfe Operadora
# Estació de Massamagrell

L'Estació de Massamagrell és una de les estacions del metro de València, situada al municipi de Massamagrell. És una estació de la línia 3. És un edifici de planta rectangular amb un sol espai, amb pocs elements decoratius. Te cinc vans d'arc de mig punt, dels quals tres són portes d'accés.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Aeroport | Museros | | La Pobla de Farnals | Rafelbunyol |

## Referències

* ↑ Barrón Abad, Sofía. Catálogo del patrimonio arquitectónico de Massamagrell. Ajuntament de Massamagrell, 2003, p. 227-230.

## Vegeu també

* Metro de València
# Estació de Mont-i-sol

L'Estació de Mont-i-sol, oficialment i en castellà Montesol, és una de les 4 estacions del metro de València situada al terme de l'Eliana. Se situa arran de terra, al marge esquerre del barranc de Mandor i serveix la urbanització de Mont-i-sol. És un baixador i, per tant, cal sol·licitar-hi parada.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Llíria | l'Eliana | | El Clot | Torrent Avinguda |
L'ingrés es fa arran de terra, a l'extrem sud de la urbanització homònima. Se situa al carrer del Rei en Jaume.

## Referències

* ↑ Plànol de línies i estacions de Metrovalencia
* ↑ Fitxa de l'estació
# Estació de Nyer

Línia de Cerdanya ("Tren Groc") :
L'Estació de Nyer és una estació de ferrocarril de la línia de tren groc situada en el terme comunal del mateix nom, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. Està situada a l'extrem nord del terme, al costat de ponent de la carretera D - 57 just quan aquesta acaba d'entrar en el terme de Nyer, a prop al sud del Molí del Pont Nou. És en un indret del tot isolat, sense cap veïnatge proper més que l'antiga casa del cap d'estació.
L'estació de Nyers es va posar en servei el 18 de juliol de 1910, amb el primer tram de Vilafranca a Montlluís, per la Companyia de ferrocarril de Midi.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Vilafranca de Conflent - Vernet - Fullà | Oleta-Canavelles | Tren groc | Banys de Toès | La Tor de Querol - Enveig |

## Referències

* ↑ L'Estació de Nyer en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Olivier Bachet, Le patrimoine de la SNCF et des chemins de fer français, volume 1, Flohic, 1999 ISBN 9782842340698, p. 224 extrait (consulté le 8 novembre 2011).
# Casa Josep Llonch

La casa Josep Llonch és un edifici situat als carrers de la Princesa i de Montcada de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

A finals del 1851, Josep Llonch va adquirir a Josep Quintana la finca del carrer de Montcada, 7 cantonada amb el de l'Esgrima (del qual li corresponia la meitat de l'arc), i va demanar permís per a reedificar-la, segons el projecte del mestre d'obres Narcís Nuet. Tanmateix, l'obertura del nou carrer de la Princesa ho va impedir, ja que comportava l'expropiació d'una part del solar, fet que motivà una disputa amb l'Ajuntament i un recurs al governador civil. Finalment, a principis del 1853, l'arquitecte Oleguer Vilageliu i Castells se'n feu càrrec i dissenyà les façanes del nou edifici.

## Descripció

Edifici en cantonada compost per planta baixa, entresol, quatre pisos i coberta amb terrat, sobre una parcel·la poc profunda. Als baixos de pedra hi ha un seguit d'obertures coronades per arcs de mig punt, cinc al carrer de la Princesa i una al de Montcada, essent la central la que dona accés a l'escala de veïns. Està coronada per un frontó semicircular amb les dates 1852-1952, que semblen correspondre a l'any d'inici del projecte de construcció i l'any de la reforma en què es construí aquest portal. A la resta de la planta baixa hi la Pastisseria Brunells.
Els finestrals i balcons dels pisos són més petits com més alts són. Presenten decoració en pedra d'influència neoclàssica, com són les mènsules, les cornises i els emmarcats rectangulars. Cal destacar per la seva presència, la balconada del pis principal que fa cantonada amb el carrer de Montcada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Josep Llonch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa Josep Llonch». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AHPB, notari Josep Pich, 27-10-1851.
* ↑ «José Llonch. Montcada (7) i Esgrima (ara Princesa 22). Reedificar casa». Q136 Obres públiques 1259, peça 41. AMCB, 1852.