OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apalis de gorja beix

L'apalis de gorja beix o apalis de gola beix (Apalis rufogularis) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae.

## Distribució

Es localitza a Angola, Benin, Burundi, Camerun, República Centreafricana, República del Congo, República Democràtica del Congo, República Democràtica del Congo, República Democràtica del Congo, el Gabon, Kenya, Nigèria, Ruanda, Sudan del Sud, Tanzània, Uganda i Zàmbia.

## Referències

* ↑ «Apalis de gorja beix». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 17/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 17 gener 2023].
# Apapane de les Hawaii

L'apapane de les Hawaii (Himatione sanguinea) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae). Habita els boscos i matolls de les muntanyes de les illes Hawaii orientals des de Kauai cap a l'est fins a Hawaii.

## Referències

* ↑ «Apapane de les Hawaii». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Esparver pit-rovellat

L'esparver pit-rovellat (Tachyspiza rhodogaster; syn: Accipiter rhodogaster) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos i manglars de Sulawesi i altres illes properes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver pit-rovellat estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver pit-rovellat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Vinous-breasted Sparrowhawk. Accipiter rhodogaster» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Espectre eixamplat

L'espectre eixamplat (en anglès: spread-spectrum o SS) és una tècnica de modulació emprada en telecomunicacions per a transmetre dades digitals per radiofreqüència.
El fonament bàsic és l'"eixamplament" del senyal que s'ha de transmetre al llarg d'una banda molt ampla de freqüències, de fet molt més ampla que l'amplada de banda mínima requerida per a transmetre informació. El senyal d'espectre eixamplat, una vegada eixamplat, pot coexistir amb senyals de banda estreta.
En aquest mètode un senyal (per exemple un senyal elèctric, electromagnètic o acústic) generat per a una particular amplada de banda deliberadament s'estén en el domini de freqüència. El resultat és un senyal amb una amplada de banda més àmplia. Aquestes tècniques es fan servir per a una gran varietat de motivacions, incloent-hi establir comunicacions segures, incrementar la resistència a les interferències naturals i sorolls elèctrics per a evitar la detecció i limitar la densitat de flux espectral (per exemple en els satèl·lits).

## Història

Aquestes tècniques es coneixen des de la dècada de 1940 i s'han fet servir en comunicacions militars des de la dècada de 1950. L'enginyer Leonard Danilewicz va propiciar una patent d'un primer sistema a la dècada de 1930, que va originar el sistema militar de comunicacions secretes dels Estats Units (US Army Signal Corps), anomenat SIGSALY.
L'actriu de cinema d'origen jueu Hedy Lamarr i el compositor d'avantguarda George Antheil van desenvolupar i patentar el seu Secret Communication System per a utilitzar en els torpedes guiats per ràdio sota la patent US Patent 2,292,387, que va ser aprovada l'11 d'agost de 1942. En el seu sistema la freqüència de coordinació es feia amb paers de pianola, però aquesta innovació mai va ser posada en pràctica.

## Vegeu també

* Espectre eixamplat per seqüència directa
* Espectre eixamplat per salt de freqüència

## Notes

* ↑ Danilewicz citat per Władysław Kozaczuk, Enigma: How the German Machine Cipher Was Broken, and How It Was Read by the Allies in World War II, 1984, p. 27.
* ↑ Ari Ben-Menahem, Historical Encyclopedia of Natural and Mathematical Sciences, Volume 1, Springer Science & Business Media - 2009, pages 4527-4530

## Fonts

* Aquest article incorpora;material de domini públic de the Administració de Serveis Generals document "Federal Standard 1037C" (amb suport de MIL-STD-188).
* NTIA Manual of Regulations and Procedures for Federal Radio Frequency Management
* National Information Systems Security Glossary
* Història segons "Smart Mobs, The Next Social Revolution", Howard Rheingold, ISBN 0-7382-0608-3
* Władysław Kozaczuk, Enigma: How the German Machine Cipher Was Broken, and How It Was Read by the Allies in World War Two, edited and translated by Christopher Kasparek, Frederick, MD, University Publications of America, 1984, ISBN 0-89093-547-5.
* Andrew S. Tanenbaum and David J. Wetherall, Computer Networks, Fifth Edition.

## Enllaços externs

* Spread Spectrum Scene newsletter
# Espermaceti

El blanc de balena, la cera de catxalot o l'espermaceti (del grec sperma, 'llavor'; i cetus, 'balena') és una cera present a les cavitats encefàliques del catxalot (Physeter macrocephalus). L'espermaceti s'extreu de l'oli d'esperma per cristal·lització a 6 °C, tractat a pressió, i una solució d'un àlcali càustic. L'espermaceti ocorre en cristalls blancs brillants que tenen un tacte dur, però oliós, i que manquen de gust o olor, cosa que en fa un ingredient útil en cosmètica, l'adob de cuiro i la producció de lubricants. Aquesta substància també fou utilitzada per a la fabricació d'espelmes d'un valor fotomètric estàndard, en el cobriment de teixits i com a excipient farmacèutic, especialment en cerats i ungüents.

## Propietats

L'espermaceti és insoluble en aigua, molt poc soluble en alcohol fred, però fàcil de dissoldre en èter, cloroform, disulfur de carboni i alcohol bullent. Els components de l'espermaceti són principalment el cetil palmitat (èster d'alcohol cetil i l'àcid palmític), C$_{15}$H$_{31}$COO-C$_{16}$H$_{33}$.
Una alternativa botànica a l'espermaceti és un derivat de l'oli de jojoba, els èsters de jojoba, C$_{19}$H$_{41}$COO-C$_{20}$H$_{41}$, una cera sòlida que és molt similar, químicament i física a l'espermaceti, i que pot ser utilitzada, en gran part, per als mateixos usos. Per això els èsters d'alcohol cetil i d'oli de jojoba són utilitzats com a substituts de l'espermaceti.

## Processament

El blanc de balena s'extreia de les balenes que hom caçava i esdevenia un recurs valuós per als caçadors a causa de l'alt preu a què es podia vendre. El cap del catxalot es pujava a bord o s'enganxava al costat del vaixell. Llavors els caçadors obrien un forat al crani i n'extreien la cera de catxalot amb una galleda, o entraven dins el forat i recollien el fluid manualment. Una vegada recollit l'espermaceti, s'emmagatzemava en barrils per traslladar-lo a port. Una balena grossa podia contenir fins a tres tones d'espermaceti.

## Bibliografia

* David R. Carrier, Stephen M. Deban i Jason Otterstrom, The face that sank the Essex: potential function of the spermaceti organ in aggression Arxivat 2007-06-19 a Wayback Machine., Journal of Experimental Biology 205: 1755–1763, 2002
* Dolin, Eric Jay. Leviathan, The History of Whaling in America. W.W. Norton & Co., 2007. ISBN 978-0-393-6057-7.
# Espermatogoni

L'espermatogoni (en llatí i en anglès: spermatogonium, plural: spermatogonia) és un gametogoni mascle intermediari en la producció dels espermatozous.
N'hi ha tres subtipus:
* Tipus A(p), cèl·lules amb nucli pàl·lid. Es divideixen per mitosi per produir cèl·lules del tipus B.
* Tipus B, cèl·lules que es divideixen per donar lloc a espermatòcits primaris.
Cada espermatòcit primari duplica el seu ADN i experimenta la meiosi I per produir dos espermatòcits secundaris haploides. Cadascun dels dos espermatòcits secundaris després passarà per la meiosi II i produirà dos espermàtids (haploide). (1 espermatòcit primari ⇒ 4espermàtids)
Els espermàtids aleshores experimenten l'espermiogènesi per produir espermatozous.

## Imatges addicionals

* Secció transversal del túbul del testicle d'una rata. X 250.
* Diagrama esquemàtic de l'espermatocitogènesi

## Font

De Biology Online.
# Esperó baleàric

L'esperó baleàric o Delphinium pictum, també anomenat matapoll és una espècie de plantes amb flors del gènere dels esperons de la família ranunculàcia, en sols calcaris la conca balearicatirrènica, i als Països Catalans endèmica a Mallorca.
És una planta herbàcia anual, que pot arribar a un metre d'alçada, es reconeix per les fulles palmades amb lòbuls irregularment dentats, de color verd fosc. Fa una inflorescència allargada amb flors de color blau cel o blanquinoses, de formes barroques; presenten un esperó ben visible i corbat. Floreix de maig a juliol. Prefereix llocs pedregosos i garrigues, en general a terrenys calcaris. Com moltes espècies de Delphinium és una planta tòxica per la presència de l'alcaloide delfinina, extracta dels llavors i segons els remeiers tradicionals efectiva contra la neuràlgia o per via externa per a matar els polls, el que explica el seu nom popular.

## Altres noms

El Termcat cita com a sinònim «matapoll» que el DIEC i la GEC reserven únicament al Daphne gnidium, mentrestant el Diccionari català-valencià-balear cita matapoll com a nom popular per a la Daphne gnidium tot i per a tota una sèrie d'espècies de Delphinium.

## Referències

* 1 2 «esperó baleàric» Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine., Termcat
* 1 2 «matapoll». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 «Delphinium pictum (DC.)», Herbari Virtual del Mediterrani Occidental, Àrea de Botànica, Departament de Biologia, Universitat de les Illes Balears
* ↑ Daniel Cardona i Pera i Joaquim Moreno, «Receptar per guarir persones i animals de Can Vila. Sant Just Devern», Miscel·lània d'estudis santjustencs 2004, Núm.: 12 pàgina 132
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Matapoll». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.

## Enllaços externs

* Mapa de distribució a Mallorca Arxivat 2013-06-11 a Wayback Machine.
# Espiadimonis blau

L'espiadimonis blau (Aeshna affinis) és una espècie d'odonat anisòpter de la família dels èsnids.

## Distribució

Es distribueix des del sud i centre d'Europa i extrem nord d'Àfrica (on és més rara, junt amb la península Ibèrica) fins a Mongòlia. En els darrers anys s'ha vist com la seva àrea de distribució s'ha anat desplaçant cap al nord.

## Ecologia

Prefereixen masses d'aigua estancades amb joncs o canyís que s'assequen durant l'estiu.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 10 novembre 2021].
* 1 2 3 «Aeshna affinis» (en anglès). IUCN Red List. Clausnitzer, V. 2009. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Espiner canyella fosc

L'espiner canyella fosc (Phacellodomus maculipectus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita zones arbustives, generalment a prop de l'aigua, del centre i sud-est de Bolívia i nord-oest de l'Argentina.
Ha estat considerada una subespècie de Phacellodomus striaticollis, però ja en 1994 es va proposar la separació en dues espècies diferents.

## Referències

* ↑ «Espiner canyella fosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
* ↑ RS Ridgely et G Tudor. 1994. The Birds of South America, Volume 2. University of Texas Press, Austin.
# Espiner senzill

L'espiner senzill (Phacellodomus inornatus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita zones àrides amb matoll o cactus a les terres baixes de l'est de Colòmbia i nord de Veneçuela.
Considerat durant molt de temps coespecífic amb l'espiner front-roig (P. rufifrons), avui és considerat una espècie diferent.

## Referències

* ↑ «Espiner senzill». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
* ↑ SL Hilty. 2003. Birds of Venezuela. Princeton University Press, Princeton.
# Espineta de Beccari

L'espineta de Beccari (Sericornis beccarii) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita al sotabosc espés de les illes Aru, sud de Nova Guinea i nord de Queensland.

## Taxonomia

Ha estat considerat coespecífic amb l'espineta becuda (S. magnirostra) però avui es considera una espècie diferent.

## Referències

* ↑ «Espineta de Beccari». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 8-02-2021, (català)
* ↑ L Christidis et WE Boles. 2008. Systematics and Taxonomy of Australian Birds. CSIRO Publishing, Collingwood, VIC, Australia.
# Espineta de gorja taronja

L'espineta de gorja taronja (Pycnoptilus floccosus) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) i única espècie del monotípic gènere Pycnoptilus.

## Hàbitat i distribució

Habita les muntanyes de Nova Guinea, al sòl cobert de fulles del dens bosc humit des de l'est de Nova Gal·les del Sud, cap al nord fins Sydney, cap al sud al sud de Victòria, cap a l'oest fins Melbourne i terra endins fins a les Serralades Australianes.

## Referències

* ↑ «Espineta de gorja taronja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
# Espineta fada

L'espineta fada (Gerygone palpebrosa) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, boscos de ribera i manglars de les illes Aru i les Raja Ampat de Waigeo i Salawati a Nova Guinea, incloent Yapen. Nord i nord-est de Queensland i est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Espineta fada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 04/03/2023(català)
# Espineta gorjagroga

L'espineta gorjagroga (Neosericornis citreogularis) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) i única espècie del monotípic gènere Neosericornis Mathews, 1912.

## Hàbitat i distribució

Habita el pis de la selva humida, localment a la costa i zones de muntanya de Queensland.

## Referències

* ↑ «Espineta gorjagroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
* ↑ Janette Norman, Les Christidis et Richard Schodde. Ecological and evolutionary diversification in the Australo-Papuan scrubwrens (Sericornis) and mouse-warblers (Crateroscelis), with a revision of the subfamily Sericornithinae (Aves: Passeriformes: Acanthizidae). Organisms Diversity & Evolution 18(9). DOI: 10.1007/s13127-018-0364-8
# Espluga de Castilló

L'Espluga de Castilló és una cova del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell. Es troba en territori del poble de Rivert.
Està situada al nord-oest de Rivert, en el punt de trobada de la Coma Engavarnera, que és al nord-oest, i la Coma Engaliu, a llevant. És a l'esquerra del barranc de Palomera, a prop i al sud.est de la Cova del Pubill.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Espluga de l'Oli d'Ermini

L'Espluga de l'Oli d'Ermini és una cavitat del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antic poble de Perauba.
Està situada en el costat de llevant de l'extrem meridional dels Rocs del Comeller, al nord del Pletiu dels Racons i de la Solana del Comelleró.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Espluga de la bruixa

L'Espluga de la bruixa o Casa de la bruixa és un dolmen situat dins el terme municipal de Vansa i Fórnols, a l'Alt Urgell. Fou construït al final del Neolític, probablement al III mil·lenni aC, amb possible reutilització fins a l'edat del Bronze.
S'accedeix al jaciment des de la carretera que va de la Vansa a Ossera. Després de passar el poble de Padrinàs i, abans d'arribar a Ossera, cal agafar una pista a mà dreta que porta fins a Cal Pauet. El megàlit es troba a uns 50 metres al nord-oest de Cal Pauet, en un petit serradet emboscat que es troba enmig d'uns camps de conreu.
Es tracta d'una cista força ben conservada orientada sud-est/nord-oest. Conserva part del túmul, buidat a la seva banda sud, formant amb les pedres una paret que envolta el megàlit per aquest costat. A la meitat nord conserva l'estructura original, arribant algunes pedres a cobrir bona part de la llosa de coberta.
Segons el mossèn Joan Serra i Vilaró, cap al 1860 el megàlit va ser descobert i buidat pels propietaris dels camps, Josep Parramon i Vilanova i el seu pare, per tal d'aixoplugar-se. Hi varen trobar dos esquelets complets. A l'excavació realitzada per en Serra i Vilaró es va recuperar 16 fragments de ceràmica, un dels quals corresponia a una nansa d'apèndix de botó; 8 denes de collaret fetes de petxina i 3 dentàliums fragmentats.

## Referències

* 1 2 «Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ Gascón Chopo, Carles. La Vall de la Vansa. Una aproximació històrica.. Ajuntament de Josa i Tuixent.
* 1 2 «Dolmen a La Vansa i Fórnols II». rutesprehistoriques. [Consulta: 5 gener 2024].
# Espluga de les Egües

L'Espluga de les Egües és una cavitat del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antic poble d'Herba-savina.
Està situada al vessant sud de Sant Corneli, al capdamunt de la llau de les Collades, al sud-est de les Collades de Baix.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Espluga del Boter

L'Espluga del Boter és una cavitat del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antic poble d'Herba-savina.
Està situada al costat de llevant del Serrat de l'Agranador, al sud-est del paratge de la Cogulla i també al sud-est de l'obi del mateix nom. És a migdia del Planell del Grau i al sud-oest del Tros del Tardà.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Esporocarp

L'esporocarp és el cos fructífer dels fongs. És una estructura pluricel·lular on s'originen estructures que produeixen espores com els basidis i els ascs. El cos fructífer és part de la fase sexual del cicle vital d'un fong, mentre la resta del seu cicle està caracteritzat pel creixement d'un miceli vegetatiu i la producció asexual d'espores.
L'esporocarp d'un basidiomicet es coneix sota el nom de basidiocarp, mentre que el cos fructífer d'un ascomicet rep el nom d'ascocarp. Hi ha un rang significatiu de formes i morfologies tant en els basidiocarps com en els ascocarps; aquestes característiques són importants per la identificació i taxonomia dels fongs. Els cossos fructífers es diuen epigeus si creixen sobre el sòl, com fan els bolets corrents, mentre que el grup dit hypogeus creixen sota terra (com les tòfones).
El cos fructífer més gros conegut era un espècimen de Fomitiporia ellipsoidea trobat a l'illa Hainan. Feia 1.085 cm de llargada i pesava uns 400-500 kg.
Per analogia, també s'anomenen esporocarps els cossos fructífers que apareixen en els esporòfits d'alguns pteridòfits on s'agrupen els esporangis, com ara en els representants del gènere Marsilea.

## Bibliografia

* Zabowski, D., Zasoski, R.J., Littke, W., Ammirati, J., 1990. Metal content of fungal sporocarps from urban, rural, and sludge-treated sites. J. Environ. Qual. 19, 372–377

## Referències

* ↑ Cui, Bao-Kai, Dai, Yu-Cheng «Fomitiporia ellipsoidea has the largest fruiting body among the fungi». Fungal Biology, in press, 2011. DOI: 10.1016/j.funbio.2011.06.008.
* ↑ Walker, Matt «Giant fungus discovered in China». BBC, 01-08-2011 [Consulta: 19 maig 2012].
* ↑ Història natural dels Països Catalans, Vol 4: Plantes inferiors. Enciclopèdia Catalana SA, 1985, pàg.495. ISBN 84-85194-64-0 (volum 4).
# Esporte Clube Comercial

L'Esporte Clube Comercial és un club de futbol brasiler de la ciutat de Campo Grande a l'estat de Mato Grosso do Sul.

## Història

El club va ser fundat el 15 de març de 1943, Els seus fundadors foren Etheócles Ferreira i altres estudiants del Colégio Dom Bosco. L'any 1948, Jamil Naglis fou escollit president del club. Ell canvià els colors del club als actuals. El 1973 participà en el Campeonato Brasileiro Série A per primer cop. El 1975 guanyà el seu únic Campionat matogrossense. A partir de 1979 competí al campionat sul-matogrossense on guanyà 8 campionats fins al 2010.

## Palmarès

* Campionat matogrossense:
** 1975
* Campionat sul-matogrossense:
** 1982, 1985, 1987, 1993, 1994, 2000, 2001, 2010

## Estadi

L'equip juga els seus partits a l'Estadi Universitário Pedro Pedrossian, conegut com a Morenão, inaugurat el 1977, amb capacitat per a 45.000 espectadors.
El camp d'entrenament s'anomena CT Vila Olímpica.

## Referències

* 1 2 «Esporte Clube Comercial a Arquivo de Clubes». Arxivat de l'original el 2013-01-02. [Consulta: 9 juliol 2014].
* 1 2 Enciclopédia do Futebol Brasileiro, Volume 1 - Lance, Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001.
* ↑ 1973 Campeonato Brasileiro Série A a RSSSF
* ↑ Mato Grosso and Mato Grosso do Sul state championships a RSSSF
* ↑ «Mato Grosso do Sul State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Morenão» (en portuguès). Templos do Futebol. [Consulta: 2 gener 2009].
* ↑ Especial Placar - 500 Times do Brasil, São Paulo: Editora Abril: 2003.

## Enllaços externs

* EC Comercial a Arquivo de Clubes Arxivat 2013-01-02 at Archive.is