OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aritz Elustondo Irribarria

Aritz Elustondo Irribarria (Sant Sebastià, 28 de març de 1994) és un futbolista basc que juga per la Reial Societat com a defensa central.

## Carrera esportiva

Elustondo es va formar al planter de la Reial Societat. El 13 de juliol de 2012 fou cedit a la SD Beasain de la tercera divisió, club amb el qual debutà en la categoria.
Elustondo va retornar al seu alma mater el juny de 2013, per formar part del planter de la Reial Societat B a la segona divisió B. El 31 de gener de 2014 va renovar el seu contracte fins al 2016.
El 14 de gener de 2015 Elustondo va debutar amb el primer equip, sortint com a titular en un empat a casa 2–2 contra el Vila-real CF a la Copa del Rei. Va debutar a La Liga tres dies després, en una derrota per 0–1 a casa contra el Rayo Vallecano.
Elustondo va marcar el su primer gol com a professional el 31 de gener de 2015, tot i que fou en una derrota per 1–4 contra el Reial Madrid CF. El 3 de gemer de l'any següent, després d'haver estat jugant regularment amb Eusebio Sacristán, va signar nou contracte amb els Txuri-urdin fins al 2020.
Elustondo es va mantenir a l'equip els anys següents, i va signar un nou contracte el 2018 fins al juny de 2022, i l'agost de 2020 fins al juny de 2024.

## Palmarès
### Reial Societat

* 1 Copa del Rei: 2019-20

## Referències

* ↑ «Zuhaitz Gurrutxagak eta Aritz Elustondok Beasainen jokatuko dute aurten» (en basc). Beasain, 13-07-2012. Arxivat de l'original el 2015-01-15. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Aritz Elustondo renueva hasta 2016» (en castellà). Web oficial de la Reial Societat, 31-01-2014. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «El Villarreal no pierde el control» (en castellà). Marca, 14-01-2015. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Manucho castiga a Moyes» (en castellà). Marca, 17-01-2015. [Consulta: 17 gener 2015].
* ↑ «Real Madrid smash David Moyes' Real Sociedad». ESPN FC, 31-01-2015. [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ Ramajo, Roberto «El canterano Aritz Elustondo renueva hasta 2020» (en castellà). Diari AS, 05-01-2016 [Consulta: 6 gener 2016].
* ↑ «Aritz Elustondo renueva hasta 2022» (en castellà). Mundo Deportivo, 05-02-2018 [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «La Real renueva a Elustondo hasta 2024» (en castellà). Be Soccer, 26-08-2020. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ Reidy, Paul «Athletic Club 0–1 Real Sociedad: result, summary, goal». Diario AS, 03-04-2021 [Consulta: 3 abril 2021]. Arxivat 19 April 2021$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Lowe, Sid «Real Sociedad beat Athletic to claim Copa del Rey and Basque glory». The Guardian, 03-04-2021 [Consulta: 3 abril 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Aritz Elustondo Irribarria a BDFutbol
* Fitxa d'Aritz Elustondo Irribarria a Futbolme (castellà)
* Fitxa d'Aritz Elustondo Irribarria a Soccerway
# Capella de Música de Montserrat

La Capella de Música de Montserrat és un cor professional lligat a l'Escolania de Montserrat. Fundat el 1997 està format gairebé exclusivament per Antics Escolans de Montserrat. És l'hereva de la Capella que, formada per monjos, feia la mateixa funció.
Acompanyen amb les veus d'home —baixos i tenors— els cants de l'Escolania. Són un nombre variable de components que acostumen a cantar en formació de 8 o 12 cantaires.
Participen habitualment en la missa conventual de Montserrat cada primer diumenge de mes i també en altres celebracions litúrgiques importants. Així com en concerts i enregistraments quan les peces a interpretar ho fan necessari.
A més de cantar amb l'Escolania, la Capella de Música també actua en solitari amb un repertori de música sacra.
L'actual director és Llorenç Castelló Garriga.

## Referències

* ↑ Pàgina oficial de la Capella de Música de Montserrat, http://escolania.cat/ca/cor/la-capella-de-musica/ Arxivat 2018-07-08 a Wayback Machine.
* ↑ Biografia en el programa del concert núm. 12 del Cicle Coral Orferó Català, http://www.palaumusica.cat/prog-ma-escolania-de-montserrat_333923.pdf
* ↑ Segarra, Ireneu. Quaranta-cinc anys de director de l'Escolania de Montserrat. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 15
* ↑ Concert inaugural del FeMAP 2018, http://www.pirineustv.cat/2018/07/escolania-de-montserrat-obre-el-femap-2018/
* ↑ Concert d'aquesta formació a l'església de Sant Marti dels Hostalets de Balenyà, http://el9nou.cat/video/capella-de-musica-de-montserrat/
# Belonophago hutsebouti

Belonophago hutsebouti és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Giltay, L., 1929. Un Characide nouveau du Congo belge (Belonophago hutsebouti, n. g., n. sp.) de la sous-famille des Ichthyoborinae. Rev. Zool. Bot. Afr. v. 18 (pt 2): 271-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos dins de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Daniel Protheroe

Daniel Protheroe (Ystradgynlais, País de Gal·les, 5 de novembre de 1866 - Chicago, Illinois (EUA), 25 de febrer de 1934), fou un compositor i director d'orquestra de Gal·les.
S'educà a Swansea i mostrà gran aptitud per la música, fent d'ella la seva professió. Adquirí notorietat com a expert director d'orquestra i es traslladà als Estats Units el 1866. Allà es graduà en música i més tard dirigí infinitat de cors vocals i orquestres, entre elles la del Cymrodorion, de Scranton (Pennsilvània) (1886-92), a Milwaukee (1894-1909), del Club Musical Arion i d'altres centres.
No obstant, Protheroe, fou més conegut per haver compost diversos himnes metodistes calvinistes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 1167 (ISBN 84-239-4547-2)
# Brochiraja albilabiata

Brochiraja albilabiata és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 64,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 900-1.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic sud-occidental: Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Last, P. R. & J. D. McEachran. 2006. New softnose skate genus Brochiraja from New Zealand (Rajidae: Arhynchobatinae) with description of four new species. N. Z. J. Mar. Freshwater Res. v. 40 (núm. 1): 65-90.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Last, P. R. & J. D. McEachran. 2006. New softnose skate genus Brochiraja from New Zealand (Rajidae: Arhynchobatinae) with description of four new species. N. Z. J. Mar. Freshwater Res. v. 40 (núm. 1): 65-90.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Àcid folínic

L'àcid folínic o leucovorina, generalment administrat com folinat de calci o de sodi és un adjuvant usat en la quimioteràpia del càncer amb metotrexat. També es fa servir en combinació sinèrgica amb l'agent de quimioteràpia 5-fluorouracil.
No s'ha de confondre àcid folínic amb l'àcid fòlic.

## Ús terapèutic

Només el seu isòmer levo és farmacològicament terapèutic. S'administra per via intravenosa i oralment.
A més del càncer, s'ha investigat el seu ús en la síndrome de Down, toxoplasmosi i retinitis.

## Referències

* ↑ Keshava C, Keshava N, Whong WZ, Nath J, Ong TM «Inhibition of methotrexate-induced chromosomal damage by folinic acid in V79 cells». Mutat. Res., 397, 2, febrer 1998, pàg. 221–8. DOI: 10.1016/S0027-5107(97)00216-9. PMID: 9541646.
* ↑ Ellis JM, Tan HK, Gilbert RE, et al «Supplementation with antioxidants and folinic acid for children with Down's syndrome: randomised controlled trial». BMJ, 336, 7644, març 2008, pàg. 594–7. DOI: 10.1136/bmj.39465.544028.AE. PMC: 2267988. PMID: 18296460.

## Enllaços externs

* U.S. National Library of Medicine: Drug Information Portal - Folinic acid
# Ben Martin

Ben R. Martin, nat el 9 d'agost de 1952, és físic i documentalista anglès.

## Vida i obra

Ben Martin es graduà en Ciències naturals (Física) a la Universitat de Cambridge i obtingué el Master in Science sobre Estructura i organització de la ciència i de la tècnica a la Universitat de Manchester.
A finals dels 70, juntament amb John Irvine, va dur a terme uns estudis sobre l'avaluació de la recerca bàsica, encarregats pel Science Policy Research Unit (SPRU) de la Universitat de Sussex a Brighton. Aquests estudis anaven dirigits a institucions de recerca en física i radio-astronomia. Van tenir molta repercussió, en un primer moment controvèrsia i crítica i després reconeixement. Sempre van tenir el suport de Derek J. de Solla Price
Van suposar un autèntic revulsiu posant de manifest la necessitat de dur polítiques de retiment de comptes i de seguiment del rendiment de la despesa en recerca a base de bons indicadors. Els estudis es varen fer extensius després a altres institucions, com el CERN, i fomentaren la comparació de les polítiques de recerca entre paÍsos i entre institucions d'un mateix país. Tot aquest moviment arribà a prtar inclús a l'anomenat "negoci de les avaluacions". D'aquesta possibilitat Martin i Irvine se'n desmarcaven clarament.
Els seus mètodes han estat aplicats posteriorment en molts altres temes de recerca, per exempleː els problemes als que s'enfronten les dones científiques en el desenvolupament de les seves carreres, els beneficis de la radio-astronomia en el desenvolupament d'habilitats de recerca, la pobra instrumentació subjacent al dèbil desenvolupament en física de l'energia de la Unió Soviètica i l'avaluació dels laboratoria de recerca aplicada de Noruega.
Ben Martin ha estat professor dels estudis de política de la ciència i la tecnologia al Science and Technology Policy Research de la Universitat de Sussex, on ha fet de director des de 1997 fins a 2004. També és professor associat al Centre for Science and Policy (CSaP) i professor visitant d'alt nivell al Centre for Business Research de la Judge Busines School.
Ben Martin, conjuntament amb John Irvine, rebé el 1997 la medalla Derek de Solla Price.

## Publicacions

Ben R. Martin ha publicat llibres, informes governamentals, uns 50 articles de revista i uns 170 informes i estudis.
Des del 2004 és editor de Research Policy.

## Vegeu també

John Irvine

## Referències

* 1 2 «Peopleː Prof Ben Martin». US University of Sussex. SPRU - Science Policy Research Unit.. [Consulta: 17 febrer 2016].
* 1 2 «Curriculum Vitae Ben R, Martin» (PDF). Arxivat de l'original el 27 de setembre 2016. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Professor Ben Martin». University of Cambridge. Centre for Science and Policy. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Pavitt, Keith «Comments on John Irvine and Ben R. Martin, recipients of the 1997 Derek de Solla Price Award». Scientometrics, vol. 40, núm. 3, 1997, pàg. 363-366. DOI: 10.1007/BF02459285.
* ↑ «Derek John de Solla Price award of the journal 'Scientometrics'». ISSIː International Society for Scientometrics and Informetrics. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 6 febrer 2016].
# Daniel Speer

Daniel Speer (Breslau avui Wrocław, Polònia, 2 de juliol de 1636 - Göppingen, Alemanya, 5 d'octubre de 1707) fou un compositor alemany.
Fou cantor a Göppingen i Waiblingen. Va escriure importants tractats de teoria musical i la manera de tocar els instruments del seu temps.

## Obres

* Evangelische Seelengedanken;
* Càntics sagrats a 5 veus amb acompanyament de violins i baix (1681);
* Recens fabricatus labor oder die lustige Tafelmusik mit 3 Vokal und 4 Instrumentalstimmen
* Cants profans (1686);
* un llibre de corals (1692);
* Jubilum coeleste (1692);
* Philomele angelica, motets (1693);
* La Sonata per a trompeta i tres sacabutxos;
* la Sonata per a tres sacabutxos;
* la Sonata per a quatre sacabutxos;
* la Sonata per a dues trompetes i tres sacabutxos mostren el seu mestratge a compondre per als instruments de metall.
A més se li deu Grundichliger Kurtz, leicht und nötiger Unterricht der musikalischen Kunst (1687).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 778 (ISBN 84-239-4557-X)
# Clotilde Mafleuray

Clotilde Maufleury (París, 1776 - 1826) fou una ballarina francesa casada amb el compositor Boïeldieu, unió de la qual va néixer un fill Adrien Louis Víctor.
De molt jove encara, debutà amb gran èxit en el teatre de l'Òpera i recollí molts aplaudiments. Va contraure matrimoni amb Boïeldieu, el qual, al cap de poc se separà d'ella. Entre els triomfs que aconseguí, figuren els assolits amb les obres Proserpina, Venus i Adonis, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 37 (ISBN 84-239-4532-4)
# Heraldo de Madrid

El Heraldo de Madrid va ser un diari espanyol publicat a Madrid entre 1890 i el 27 de març de 1939, d'ideologia liberal, que va ser evolucionant fins a situar-se com republicà d'esquerres durant la Segona República. En aquesta època va ser un dels diaris de major circulació, no sols a Madrid, sinó també en la resta d'Espanya.
Va ser fundat com El Heraldo de Madrid el 1890 per Felipe Ducazcal Lasheras, amb la col·laboració del marquès de Murrieta. El seu primer director va ser José Gutiérrez Abascal. En 1902 el succeí José Francos Rodríguez, pròxim a José Canalejas y Méndez, qui havia adquirit el diari en 1893 al costat del seu germà Luis i altres partidaris del Partit Liberal. En 1906 la Societat Editorial d'Espanya, coneguda com el trust dels periòdics, i de la qual ja formaven part El Imparcial i El Liberal, va comprar el periòdic.
El 1913 ja era el segon periòdic en tiratge de Madrid, darrere de La Correspondencia de España. Durant la Gran Guerra, la Societat Editorial d'Espanya se'n desfé i fou adquirit pels industrials Manuel i Juan Busquets. En 1919 canvia el seu nom ometent l'article i denominant-se Heraldo de Madrid. Durant la Segona República, el seu director era Manuel Fontdevila Cruixent. El novembre de 1934, després dels successos de la Revolució d'Astúries, va ser suspès fins a desembre. Després de la seva reobertura, juntament amb altres diaris republicans d'esquerres, va servir de mitjà d'expressió dels moviments obrers, els periòdics dels quals havien estat suspesos. Poc abans de la Guerra Civil va assumir la direcció Alfredo Cavanillas Blanco. Es va seguir publicant a Madrid durant la Guerra Civil i va desaparèixer amb la victòria franquista.
Es tractava d'una publicació vespertina, d'unes 16 pàgines que no es publicava els diumenges. Durant la Segona República va ser el diari de tendència republicana de major tiratge (entre 140.000 i 160.000 exemplars diaris). La seva difusió era gran no només a Madrid, sinó en la resta d'Espanya (sent en 1935 el segon diari en subscripcions després d'ABC).
El 30 de març de 2014 tornà als quioscos amb un número especial, amb Miguel Ángel Aguilar com a director.

## Referències

* ↑ «75 años después de su incautación por los falangistas, el Heraldo de Madrid vuelve al quiosco». eldiario.es, 19-03-2014. [Consulta: 30 març 2014].

## Enllaços externs

* Industria y trabajo en el New Deal de Franklin D. Roosevelt a través de la prensa española, 1932-1936, memòria presentada per a optar al grau de doctor per María Luz Arroyo Vázquez, 2001, ISBN 84-669-1904-X, pg. 148-149.
# Capella de Sant Vicent Ferrer d'Onda

La capella de Sant Vicent Ferrer d'Onda és un edifici cantoner entre el carrer de Sant Vicent i el carrer de la Moreria, en el barri de la Moreria.

## Història

La capella fou construïda en la segona meitat del segle xviii, l'altar en 1792 i la decoració de les parets interiors es va realitzar en 1875.
És un Bé de Rellevància Local amb la categoria de Monument d'Interès Local per la Disposició Addicional Quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià.

## Arquitectura

Edifici de planta central cobert amb cúpula sobre tambor octagonal amb finestres en les seues cares. La façana, amb queixals en els cantons, presenta dos cossos: l'inferior, tot de carreus, amb una senzilla portada d'arc recte, i el superior, centrat en una finestra, rodejada per arquitectures fingides hereues dels plantejaments arquitectònics de València, i amb un retaule ceràmic del sant. Corona la façana una cornisa mixtilínia rematada per una espadanya pilastrada amb frontó curvilini partit.
En l'interior, pilastres corínties en els cantons, i jòniques en el tambor, i l'altar emmarcat per quatre columnes corínties. Les petxines de la cúpula estan decorades amb sants de l'orde dels Dominics i les parets apareixen cobertes de pintures simulant marbres.

## Festivitat i tradicions

Segons la tradició, l'ermita fou construïda en el lloc en que predicà el sant, durant la seua visita, l'any 1412, al mig de l'aljama mudèjar, i prop del barri jueu, i aconseguí nombroses conversions.
Sant Vicent Ferrer és el patró del barri de la Moreria, i en el seu honor se celebren actes religiosos i festes populars com els bous al carrer i les revetlles.

## Referències

* ↑ Sánchez Adell, José; Rodríguez Culebras, Ramón; Olucha Montins, Fernando. Castellón de la Plana y su provincia. Castelló: Inculca, 1990, p. 272. ISBN 84-404-7693-0
* ↑ Publicada en el DOGV núm. 5.449, de 13 de febrer de 2007. Abans ja hi havia estat inclòs com un dels elements significatius en la qualificació del recinte històric de la població com Conjunt Històric, segons el Decret 852/1967, de 6 d'abril, publicat en el BOE de 25 d'abril de 1967.

## Bibliografia

* Campos González, C.; Vila Ferrer, S. Catàleg del patrimoni arquitectònic del terme municipal. Onda (Plana Baixa). Onda: Ajuntament (maig, 1987). folis. 224-225.
* Gil Saura, Yolanda. Arquitectura barroca en Castellón. Castelló: Diputació, 2004. pp. 455-456. ISBN 84-89944-93-8.

## Enllaços externs

* Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià. Fitxa BRL del monument (castellà)
# Benedetta Emilia Agricola

Benedetta Emilia Agricola (Mòdena, 1722 - Berlín, 1780), nascuda Benedetta Molteni, també coneguda com a Benedetta Emilia Agricola-Molteni, fou una cantatriu dramàtica italiana.
Fou deixebla de Hasse, Porpora i Salimbeni. La seva privilegiada veu reunia a una prodigiosa agilitat, gran volum i puresa de timbre. El doctor Charles Burney, cèlebre historiador musical anglès, afirma que tenia dues octaves i mitja d'extensió, sent igualment forta i potent en tots els registres. Cantava indistintament en italià i en alemany; a l'Òpera de Berlín (1742) aconseguí grans triomfs, que es perllongaren per espai de molts anys, ja que segons deien els escriptors del seu temps, als cinquanta anys encara conservava les seves facultats.
Es casà amb el compositor Johann Friedrich Agricola (1720-1774).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 3, pàg. 440 (ISBN 84-239-4503-0)
# Danionella mirifica

Danionella mirifica és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,4 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 36-37.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Myanmar.

## Referències

* ↑ Roberts T. R., 1986. Danionella translucida, a new genus and species of cyprinid fish from Burma, one of the smallest living vertebrates. Environ. Biol. Fishes v. 16 (núm. 4). 231-241.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Britz, R., 2003. Danionella mirifica, a new species of miniature fish from Upper Myanmar (Ostariophysi: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 14 (núm. 3): 217-222.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Club Bàsquet ADEPAF Figueres

El Club Bàsquet ADEPAF Figueres (Club Bàsquet Agrupación Deportiva del Patronato Figueres) és un club de bàsquet català de la ciutat de Figueres.
El club fou fundat l'any 1957 amb el nom d'Asociación Deportiva Patronato Figueres, i disputa el seu primer partit el 12 d'octubre de 1957. A principis dels anys vuitanta, la secció es va separar del Patronat i va esdevenir club. L'any 1958 es va convertir en el primer club de català en fitxar jugadors americans.
L'equip femení va jugar set temporades a la primera divisió espanyola durant la dècada dels vuitanta. Amb el nom de AD La Casera Catalunya, l'equip entrenat per Rafel Mora, i amb les jugadores Anna Junyer i Roser Llop, ascendí a primera divisió l'any 1980. L'any 1981 La Casera abandonà el patrocini del club i passà a competir com ADEPAF. Després d'un descens i un nou ascens, jugà durant cinc temporades més amb els noms Caixa Girona ADEPAF (1984-1987) i Valvi ADEPAF (1987-1989).

## Referències

* ↑ «Revista "Bàsquet Català" núm. 35». Federació Catalana de Basquetbol. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Pàgina 31». Mundo Deportivo, 27-07-1979. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «De La Casera a l'Uni». Diari de Girona, 28-09-2018. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Un homenatge per a la pròpia història». L'Esportiu, 28-09-2018. [Consulta: 5 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Club Bàsquet ADEPAF Figueres - Lloc web oficial