OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església dels Dolors (Girona)

L'Església dels Dolors és una església del municipi de Girona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Exteriorment l'edifici presenta una façana principal molt continguda a nivell formal. Únicament és visible la senzilla portalada de pedra i un remat en forma de frontó delimitat per una motllura del mateix material. És apreciable com s'englobà dins el volum general l'antic campanar del convent de la Mercè que presenta fàbrica de carreus. L'interior s'estructura en una sola nau.

## Història

Aquesta església era germana de la de la Mercè i en fou la successora. Donà cabuda a l'Ordre dels Servites que fomentaven l'establiment a les parròquies de la Congregació dels Dolors com a Tercera Ordre o com a Confraria. La fundació d'aquesta Congregació a Girona es realitzà l'any 1687. S'establí inicialment l'església de l'hospital de Santa Caterina, però varià el seu emplaçament diverses vegades. Així, el 1695 anà a Sant Felip Neri, el 1711 s'establí a l'església de Sant Josep dels Carmelites Descalços; a la capella de les monges Beates quan eren a la capella del carrer Nou. El 1731 s'integrà a l'església de la Mercè, al costat de la qual hi havia una casa que la Congregació ja havia comprat el 1699 per a convertir-la en capella pròpia. El dia 19 d'abril de 1732 el bisbe Bastero va beneir la primera pedra i onze anys més tard s'inaugurà solemnement per a celebrar-hi els cultes de la festa dels Dolors.
L'any 1835 els Mercedaris abandonaren el convent i l'església de la Mercè. Només es salvà per al culte l'església els dolors, en la qual va refugiar-se tot el culte a la Mercè.
A la cantonada del carrer Portal Nou hi ha una pedra esculpida amb un cor travessat per set espases i la data 1732. S'aprofità part de l'obra de fàbrica de la casa anterior.

## Referències

* 1 2 3 4
# Església dels Dominics (Košice)

L'Església dels Dominics (en eslovac: Dominikánsky kostol) és l'església més antiga de Košice, a Eslovàquia, i també l'estructura més antiga conservada en tota la ciutat.
Ja en 1303 l'església és esmentada en un document. Va ser construïda al voltant de 1290. La part més antiga de l'església és la nau romànica amb finestres estretes. Durant la reconstrucció barroca es va ampliar a la seva forma actual. El santuari està construït en l'estil gòtic, així com la torre en el costat nord de la nau. La torre cònica de 68 metres d'alçada és la més alta de Košhissi.

## Referències

* ↑ Milan Kolcun et Alexander Jiroušek. Wanders in Košice. Édition JeS, p. 101. ISBN 978-80-88900-28-3.
# Unió Esportiva Vall d'Uixó

La Unión Deportiva Vall d'Uixó (en valencià Unió Esportiva Vall d'Uixó) és un club de futbol de la ciutat valenciana de La Vall d'Uixó (la Plana Baixa). Va ser fundat en el 1975, encara que a la localitat ja hi havia hagut diversos equips com el CD Segarra o el CD Piel. El seu estadi és el José Mangriñán. Actualment participa en el grup I de la Regional Preferent valenciana.
L'actual UE Vall d'Uixó és hereva del desaparegut Club Esportiu Segarra i el seu posterior filial (Club Esportiu Pell), ja que en certa manera, tots dos equips van ser absorbits i refundats amb la denominació actual d'UD Vall d'Uixó el 1975. Com a fites més importants després de la nova refundació, la UD Vall d'Uixó va aconseguir militar durant tres temporades consecutives en la Segona Divisió B del campionat espanyol de futbol, a les temporades 1979/80, 80/81, i 81/82, disputant la resta de temporades Tercera Divisió o Regional Preferent.

## Uniforme

* Uniforme titular: Samarreta blanca, pantalons blaus i calces blanques.
* Uniforme visitant: Samarreta roja, pantalons negres i calces negres.

## Estadi

El club disputa els seus partits en l'Estadi José Mangriñán, que va ser inaugurat el 18 de novembre de 1944 amb el nom d'Estadi Industrial Segarra i actualment compta amb una capacitat de 4.000 espectadors.

## Dades del club

* Temporades en 1a: 0
* Temporades en 2a: 0
* Temporades en 2a B: 3
* Temporades en 3a: 21
* Millor lloc en la lliga: 11è (2a B temporada 79-80)

## Enllaços externs

* Web oficial del club Arxivat 2012-09-01 a Wayback Machine.
* Federació de Futbol de la Comunitat Valenciana Arxivat 2010-09-17 a Wayback Machine.
# Entorn de vol

L'entorn de vol d'una aeronau es refereix als seus límits aerodinàmics de velocitat màxima, factor de càrrega o densitat atmosfèrica, del qual normalment es parla referint-se a l'altitud màxima a la qual pot volar l'aeronau. Si una aeronau surt d'aquest entorn, en alguns casos pot ser danyada o destruïda, per la qual cosa no s'han de sobrepassar aquests límits en cap moment. Per aquest motiu, els avions de passatgers moderns estan equipats amb sistemes de protecció de l'entorn de vol.
L'entorn de vol és un d'entre molts termes que es refereixen al mateix. És potser el més comú de tots perquè és el més antic, car s'utilitza des de les primeres proves de vol. Està estretament relacionat amb termes més moderns com la potència d'excés i el doghouse plot, que són altres maneres de definir un entorn de vol. L'entorn de vol actualment s'utilitza també fora de l'àmbit de l'enginyeria, referint-se als límits estrictes sobre els quals funcionarà una activitat, o també com el comportament previsible d'un fenomen o situació donada.

## Referències

* ↑ «§23.333 Flight envelope» (en anglès). Arxivat de l'original el 2 abril 2012. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Flight envelope - diagram» (en anglès). Arxivat de l'original el 1 juny 2010. [Consulta: 1r juny 2010].
# Purchasing Managers Index

Purchasing Managers' Index, acrònim PMI (en català: Índex de Gestors de Compres) és un indicador macroeconòmic elaborat per l'empresa NTC Economics (comprada l'abril del 2008 per Markit Group) que intenta reflectir la situació econòmica d'un país basant-se en les respostes a una enquesta mensual feta pels gestors de compres de les empreses representatives d'aquell país. Les enquestes no són d'opinió o expectatives, sinó que representen dades reals sense arribar a preguntar per les xifres concrets. On es considera que si l'índex resultant està per sobre de 50 indica expansió, per dessota de 50 contracció, i inferior a 42 anticipa una recessió. La importància del PMI radica en el fet que és un immillorable indicador de la situació i direcció d'una economia, així com per ser el primer que es publica cada mes en contrast amb els publicats pels organismes governamentals. En són un exemple l'ISM nord-americà, l'IFO alemany, el Tankan japonès, o el PMI Espanya.
L'índex PMI està basat en les respostes als qüestionaris que es remeten mensualment a dos panells de professionals de compres i executius d'empresa del sector manufacturer i serveis respectivament. Les preguntes que es formulen estan relacionades amb variables clau tals com la producció, noves comandes, preus i ocupació. Les preguntes es responen amb major, menor o igual, per exemple «La producció de la seva empresa és major, menor o igual que el mes anterior?». L'índex PMI és un índex compost que es calcula a partir de la ponderació de cinc índexs ajustats estacionalment (agost i Nadal):
* Noves comandes (30%)
* Producció (25%)
* Ocupació (20%)
* Termini d'entrega de proveïdors (15%)
* Stock de compres (10%)
La participació en la confecció del PMI dona a les empreses col·laboradores el privilegi d'accedir gratuïtament als resultat de tots els estudis publicats per Markit Group.
En el cas dels Estats Units Markit l'elabora en col·laboració amb l'Institute for Supply Management, d'on pren el nom d'Índex ISM. L'índex PMI nord-americà (Índex ISM) s'elabora basant-se en l'enquesta duta a terme sobre els gestors de compres i es publica el primer dia de negocis de cada mes pel sector manufacturer, el segons dia pel sector de la construcció, i el tercer pel sector serveis. L'índex sobre el sector manufacturer tracta d'anticipar l'evolució futura de l'economia nord-americana basant-se en l'enquesta que realitzen sobre els gestors de compres.
En el cas del regne d'Espanya, per a la confecció de l'índex PMI Espanya (Índice de Gestión de Compras) Markit Economics compta amb la col·laboració de l'Asociación Española de Profesionales de Compras, Contratación y Aprovisionamientos (AERCE). El PMI Espanya s'inicià el 1998 per a la indústria manufacturera, i el 1999 pel sector serveis.

## Referències

* ↑ http://www.markit.com/en/products/research-and-reports/pmis/pmi.page
* ↑ http://www.ism.ws/ISMReport/content.cfm?ItemNumber=10752
* ↑ España PMI® (Purchasing Managers' Index®)

## Vegeu també

* Institute for Supply Management
* Markit Group
# Església de Sant Pere d'Escorca

L'església de Sant Pere d'Escorca és una església del terme d'Escorca, a l'Illa de Mallorca, situada a l'antiga alqueria d'Escorca, que donà nom a l'església i a tot el terme. És l'església que conserva millor la tipologia de les esglésies de repoblament de Mallorca.

## Història

Culminada la Conquesta de Mallorca, calia poblar el territori de nous colons per treure'n rendiment. Atès que sembla que en aquell temps a Mallorca no hi havia viles, una primera estratègia de colonització fou la de poblar totes les alqueries i rafals existents i distribuir arreu de l'illa tot un seguit d'esglésies rurals per a aquests pobladors. Així, la butla d'Innocenci IV del 1248 establí la creació de 28 parròquies a la Part Forana, una de les quals fou l'església de l'alqueria d'Escorca, de la qual no hi ha constància de l'advocació de Sant Pere fins a 1283.
Andreu Pocoví i Pere Salavert cediren el terreny per construir-hi l'església, que va ser la parròquia del terme fins al 1456, quan es desplaçà a Lluc.

## Descripció

Es tracta d'una església de planta rectangular dividida en dos segments separats per un arc diafragmàtic apuntat que sosté una coberta de fusta de doble vessant. La façana lateral està definida per l'absència de decoració i pel portal d'accés, descentrat, amb un arc de mig punt adovellat. A la capçalera i als peus s'obren dues petites finestres, i està rematada per una espadanya. La nau té dos trams, dividits per un arc diafragma i coberta a doble vessant.
Les portes actuals, procedents del Santuari de Lluc, són el resultat de la restauració de Gabriel Alomar els anys quaranta sota la creença que corresponien a les antigues portes de l'església. Quan foren col·locades es va veure que no es corresponien, però es varen modificar per fer-les-hi caber.

## Referències

* 1 2 Esteve, Francisco; Alomar, Gabriel. Pequeñas iglesias de los repobladores de Mallorca. Imprenta Mossèn Alcover, 1954 (Panorama Balear, nº 39).
* 1 2 3 «Sant Pere». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 407. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Catalogació de BIC al BOE
# Església de Sant Sadurní d'Anoia

L'Església de Sant Sadurní és l'església parroquial de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès). Està protegida com a bé cultural d'interès local. L'església és al nucli més antic de la vila. A dins hi ha un conjunt de pintures murals policromes, situades a la part superior de la capella central de la capçalera i a la paret mitjana de la capella lateral dreta. Aquesta darrera, representa l'escena del Sant Sopar. Dins un interior arquitectònic i darrere una taula hi ha el Crist amb l'hòstia a les mans, i a banda i banda els deixebles situats a una distància d'ell, que està disposat formant gairebé un eix de simetria. Tots porten orla i van vestits amb túniques. La primera escena resta sense identificar, però està relacionada amb l'apoteosi de la Verge.

## Arquitectura

Juntament amb l'edifici de la rectoria és de planta de creu llatina, de tres naus i creuer amb cúpula semiesfèrica.
L'absis és rectangular amb dues capelles laterals i el campanar és de secció octogonal, amb gàrgoles. Aquest cloquer està realitzat amb carreus disposats amb opus quadratum. A les arestes de la part superior es conserven unes gàrgoles.
La façana i el pòrtic davanter estan realitzats en estil neobrunelleschià noucentista amb esgrafiats. La coberta és de teula àrab.

## Història

L'inici de la construcció data del segle xii. Sembla probable el 1101 com a data de consagració de la primitiva capella romànica. Apareix documentada des del 1129, i després al llarg dels segles xii i xiii se sap que està en construcció.
El 23 de març de 1567, la parròquia de Sant Sadurní va obtenir permís per engrandir l'església. Segurament en aquest període es va enderrocar l'obra romànica i es va construir l'edifici gòtic i el campanar, amb la data "1606", que és l'únic que encara es conserva en l'actualitat d'aquella època.
L'església nova va beneir-se el 1705, i encara van continuar les obres al llarg dels segles posteriors, cosa que va reflectir-se a la manca d'unitat arquitectònica. La construcció del sagrari i de les grades és del 1795.
A principis del segle xix va ser construïda la portada, el cor nou i l'orgue. L'any 1883 l'interior va quedar completat amb la planta de creu llatina resultant de l'addició del transsepte amb cimbori.
L'església va ser reformada exteriorment els anys 1924-1927 amb estil noucentista, afegint-se l'actual façana amb el seu corresponent pòrtic. Va dirigir l'obra l'arquitecte Francesc Folguera i Grassi, i els esgrafiats foren fets pel pintor J. Busquets.
Fou restaurat un altre cop el 2003.

## Referències

* «Església parroquial de Sant Sadurní». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].

## Enllaços externs

* Església parroquial Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del Catàleg del patrimoni arquitectònic del Pla d'ordenació urbanística municipal.
# Església de Sant Sebastià Màrtir

L'església Parroquial de Sant Sebastià Màrtir és un temple situat al municipi de Rocafort. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.13.216-001.
El convent augustinià de Sant Sebastià fou fundat el 1434, l'església del qual és l'actual església Parroquial de Sant Sebastià Màrtir, obra del segle xvii, i erigida en parròquia durant la desamortització de 1835.
Actualment l'església compta amb quatre campanes anomenades Sebastià (fosa l'any 1792), Agustina, Providència i Anna, totes tres foses l'any 1944.

## Referències

* ↑ «Fitxa BRL: Església Parroquial de Sant Sebastià Màrtir». Cult.gva.es. [Consulta: desembre 2015].
* 1 2 «Parròquia de Sant Sebastià». Campaners.com. [Consulta: desembre 2015].
# Església de Santa Anna (Cracòvia)

L'església de Santa Anna (en polonès Kolegiata św. Anny) és una església catòlica romana situada a 13 św. Anny Street al centre històric protegit per la UNESCO de Cracòvia, Polònia. És un dels principals exemples de l'arquitectura barroca polonesa dissenyada per Tylman van Gameren, però la història de l'església es remunta al segle XIV.

## Història

L'església va ser esmentada per primera vegada l'any 1381 a l'escriptura de donació de Sulisław I Nawoja de Grodziec. El 1407 l'església va ser completament destruïda durant un incendi, però va ser reconstruïda el mateix any en estil gòtic pel rei Ladislau II Jagelló. El rei també va adjuntar formalment l'Església a la Universitat Jagellònica donant-li el dret de nomenar el rector. El 1428 el cor va ser reconstruït i ampliat. Per una carta datada el 27 d'octubre de 1535, Santa Anna va ser elevada al rang de col·legiata.
L'any 1689, l'edifici gòtic va ser enderrocat perquè era massa petit per al culte creixent de Sant Joan Cantius, el patró de la Universitat Jagellònica que hi hi és sepultat. El 1689–1705 es va erigir la nova església barroca, inspirada en Sant'Andrea della Valle a Roma. L'arquitecte va ser un holandès polonitzat Tylman van Gameren, arquitecte en cap de la cort de Joan III Sobieski. La decoració interior d'estuc és obra de Baldassarre Fontana, i la policromia assistida pels pintors i germans Carlo i Innocente Monti i Karl Dankwart de Nysa. La pintura de Santa Anna a l'⁣altar major és obra de Jerzy Siemiginowski-Eleuter, pintor de la cort del rei Joan III Sobieski. Les pintures del segle XVIII a les parades que mostren la vida de Santa Anna són de Szymon Czechowicz. Al transsepte hi ha un altar de l'adoració de la creu a l'esquerra, i el sepulcre de Joan Cantius a la dreta.

## Referències

* 1 2 3 4
* ↑ The sources simply say "of Grodziec".
* ↑ Plantilla:In lang The history of St. Anne's church Arxivat 2009-10-03 a Wayback Machine. based on Duszpasterstwo Akademickie przy kolegiacie św.

## Bibliografia

* Watkins, Richard. Best of Krakow. Lonely Planet, 2006, p. 64 pages. ISBN 978-1-74104-822-3.
# Església de Santa Bàrbara de Beniparrell

L'Església parroquial de Santa Bàrbara, és un edifici religiós situat al municipi de Beniparrell. És llistat com bé immoble de rellevància local. L'edifici actual data del segle xviii.

## Història

L'any 1600, l'ordre del Carmel, va rebre sota condicions emfitèutiques de Lluís Escrivà, baró de Beniparrell i d'Argelita i cavaller de Montes, 16 fanecades de sòl i l'antiga ermita de Santa Bàrbara, per establir un monestir de monjos seguidors de l'antiga observança. Aquest va ser fundat el abril de 1603 pel pare prior Miguel Alfonso de Carranza, segons les actes de el capítol provincial. Aquest monestir va formar el nucli a l'entorn del qual es va desenvolupar el poble de Benibarrell.
Després del període liberal, el 13 d'agost de 1835 va arribar l'ordre d'exclaustració. El darrer prior era Miguel López. El campanar que data de la darreria del segle xix compta amb tres campanes i una de menor de senyals. La campana més important del conjunt es la segona, del segle xviii, afortunadament soldada i restaurada, però formen un joc interessant i fàcil de tocar manualment.

## Referències

* ↑ «Iglesia Parroquial de Santa Bárbara» (en castellà). Direcció General del Patrimoni Cultural - Generalitat Valenciana. [Consulta: 31 desembre 2016].
* ↑ «Beniparrell». Turisme a la província de València. València Turisme, s.d. Arxivat de l'original el 2020-07-11. [Consulta: 11 juliol 2020].
* 1 2 «Beniparrell, passat i present». Institut d'Estudis Comarcals de l'Horta Sud (Ideco). [Consulta: 11 juliol 2020].
* 1 2 «La Parroquia» (en castellà). Ajuntament de Beniparrell, s.d. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Parròquia de Santa Bàrbera - Beniparrell». Inventari de Campanes. [Consulta: 11 juliol 2020].
# Església de Santa Eulàlia de Maó

L'Església de Santa Eulàlia de Maó fou construïda entre 1879 i 1881. És un edifici de gran qualitat de llum; té una decoració de mosaics, però la resta és més senzilla. Aquesta església es va construir a partir de la urbanització del segle xix, i per poder dur a terme el projecte, s'aconseguiren doblers de Cuba i de Maó.
# Església de Santa Eulàlia de Riuprimer

L'Església de Santa Eulàlia de Riuprimer és una obra amb elements romànics, barrocs i eclèctics de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós. Església amb la façana orientada a ponent en la qual es marca un cos central cobert a dues vessants i dos cossos laterals coberts a una sola vessant. El portal és de forma rectangular amb un frontó al damunt, datat al 1805, on al damunt hi ha un ull de bou. Els cossos laterals tenen finestres rectangulars. L'interior de la nau central és coberta amb volta en la qual s'hi marquen quatre trams, el primer correspon al cor. Les naus laterals són cobertes amb volta de creueria. Es forma també un petit creuer.
Al mur exterior de migdia es marca l'antic portal de l'edificació romànica. A la part de la capçalera, a llevant, hi ha la capella fonada oberta a l'exterior amb òculs. Adossat a ponent hi ha un campanaret de planta quadrada de tres pisos i cobert a quatre vessants.
La capella del Santíssim està decorada amb pintures de Llucià Costa.

## Història

El document més antic que parla de la parròquia data del 872. L'església surt esmentada al 946 i fou consagrada pel bisbe Oliva el 15 de maig de 1041. L'església està situada al mateix indret i conserva alguns murs del segle xi. L'antic portal de migdia està cegat. Fou ampliada i reformada durant els segles XVII i XVIII amb capelles laterals. Al 1805 va sofrir una reforma radical. La capella fonda conserva pintures de Llucià Costa (segle XX).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Església de Santa Magdalena (la Seu d'Urgell)

L'Església de Santa Magdalena és una església del municipi pirinenc de la Seu d'Urgell. És un edifici religiós d'una nau coberta a dues aigües, interiorment amb fusta i exteriorment amb planxa ondulada. Les parets estan fetes de totxo vist. Exteriorment s'han realitzat una sèrie de contraforts, que emmarquen un seguit de vidrieres.
Davant l'església hi ha un parc on hi poden anar a jugar els xics. L'església és localitzada a la Plaça de les Moreres al barri de Santa Magdalena.

## Història

Fins a la primera meitat del segle xx, la ciutat de la Seu d'Urgell roman dintre de la muralla medieval. Posteriorment s'enderroquen aquestes muralles i comença l'expansió de la ciutat. En aquest context, l'any 1927, l'ajuntament encarregà la redacció d'un pla d'eixample a l'arquitecte Joan Bergós i Massó.
Aquest barri va néixer al sud-oest de la ciutat, unit a l'Eixample a través del carrer de Santa Magdalena. El barri fou realitat gràcies a Mossèn Antoni Naudí i Balcells (1916-1979) que va analitzar la situació de la ciutat i va comprendre que moltes persones no tenien els mitjans economics per tenir un habilitate digne. Llavors decidí fer realitat el barri de Santa Magdalena el 21 de març del 1960 amb 162 habitatges. Posteriorment, el 1965, va començar la construcció de l'església que li dona identitat.
L'any 1970, l'església de Santa Magdalena fou consagrada pel Bisbe de Lleida i Administrador Apostòlic d'Urgell, Mons. Ramon Malla i Call, edifici construït amb totxanes amb una característica façana triangular.

## Referències

* ↑ «Església parroquial de Santa Magdalena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
* ↑ «Santa Magdalena». Arxivat de l'original el 2018-11-01. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Església de Santa Maria de Sobretâmega

L'Església de Santa Maria de Sobretâmega és una església romànica que es troba a Sobretâmega, al municipi de Marco de Canaveses, a Portugal. El 1971 es classificà com a Immoble d'Interés públic, junt amb l'Església de Sâo Nicolau de Canaveses, i forma part de la Ruta del romànic.

## Referències

* ↑ «Conjunto formado pelas Igrejas de Santa Maria sobre Tâmega e de São Nicolau». Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].

## Enllaços externs

* Església de Santa Maria de Sobretâmega en el portal de la Ruta del romànic