OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Autoexperimentació

L'autoexperimentació és l'experimentació científica on l'investigador realitza un experiment sobre si mateix. L'autoexperimentació té una llarga i ben documentada trajectòria dins la història de la ciència que continua fins avui en dia, i és especialment freqüent en medicina. Alguns d'aquests experiments han estat molt valuosos i han generat nous coneixements sobre diferents àrees de la ciència. Tot i això, l'autoexperimentació científica també planteja diversos problemes metodològics, estadístics i ètics.

## Referències

* ↑ Neuringer, Seth. Handbook of Research Methods in Human Operant Behavior (en anglès). Springer US, 1998, p. 619–655. DOI 10.1007/978-1-4899-1947-2_19. ISBN 9781489919472.
* ↑ Self-experimenters : sources for study. Praeger, 2003. ISBN 0313323488. OCLC 51985026.
# Automotodrom Grobnik

L'Automotodrom Grobnik, conegut també com a Circuit de Rijeka, és un circuit de curses de 4,168 km (2,590 milles) situat a Čavle, al comtat de Primorje – Gorski Kotar (Croàcia), 10 km al nord de Rijeka. Va ser construït en 15 mesos i es va inaugurar el 14 de setembre de 1978. Va acollir el Gran Premi de Iugoslàvia, en substitució de l'anterior Circuit d'Opatija, entre el mateix 1978 i el 1990. El circuit va ser renovat entre el desembre de 2017 i l'abrill de 2018.
Actualment, entre altres competicions, l'Automotodrom acull el Premi de Croàcia (Croatia Prix, en serbocroat: Nagrada Hrvatske), una cursa vàlida per als campionats FIA CEZ Formula 3 i FIA Circuit.
El 2020, Rijeka també va acollir les rondes de la NASCAR Whelen Euro Series com a substitut tardà de l'autòdrom de Most (República Txeca), la ronda del qual es va cancel·lar al final de la temporada a causa de les restriccions per la pandèmia de COVID-19. També ha aparegut al calendari d'aquest campionat els anys 2021 i el 2022.

## Referències

* ↑ «Racing in Rijeka Area» (en anglès). formula1-dictionary.net. [Consulta: 10 gener 2023].
* ↑ «CROATIA REPLACES MOST AS THIRD EVENT OF THE 2020 NWES SEASON» (en anglès). euronascar.com. NASCAR Media Group, LLC., 23-10-2020. [Consulta: 23 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Automotodrom Grobnik - Lloc web oficial (croat)
# Autoritat Malvestiti

L'Autoritat Malvestiti fou la quarta Alta Autoritat de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA), que entre 1959 i 1963 fou presidida per l'italià Piero Malvestiti.

## Nomenament

El 15 de setembre de 1959 aquesta Autoritat va prendre possessió del seu càrrec en substitució de l'Autoritat Finet. Aquesta Autoritat va estar en el càrrec fins al 22 d'octubre de 1963.
Al llarg del seu mandat es realitzaren diverses modificacions pel que fa als seus membres. Així mateix aquesta Autoritat destaca pel fet que Itàlia només va tenir un representant, el mateix president Malvestiti, per dos representants de Bèlgica.

## Notes

* ↑ (anglès) Composition of the High Authority Navegador Europeu
* ↑ Renuncià al seu càrrec el 25 de setembre de 1962
* ↑ Nomenat el desembre de 1962 en substitució de Dirk Spierenburg
* ↑ Càrrec desenvolupat fins al 10 d'agost de 1962, succeït per Karl-Maria Hettlage
* ↑ Càrrec desenvolupat a partir del 14 de desembre de 1962 com a successor de Heinz Potthof
* ↑ Càrrec exercit des del gener de 1962
# Muntanya de Rocacorba

La Muntanya de Rocacorba és una serra situada al municipi de Canet d'Adri a la comarca del Gironès, amb una elevació màxima de 991 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Manuel Girona

La casa Manuel Girona, també coneguda com a Can Girona, és un edifici situat a la plaça del Duc de Medinaceli, 3 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Actualment és la seu del Registre Civil.

## Història

El 1868, l'empresari Manuel Girona i Agrafel va fer enderrocar el palau del Comte de Santa Coloma, cedint una part del terreny a la via pública, per a construir-hi un nou edifici, projectat per l'arquitecte Josep Oriol Mestres. El 1988 va patir una remodelació total de l'interior per a acollir les oficines del Registre Civil.

## Descripció

Es tracta d'un edifici compost per semisoterrani, planta baixa i tres pisos, amb façana a quatre carrers: Ample, Orient (actualment plaça de la Mercè), Mercè i plaça del Duc de Medinaceli, on es troba l'accés principal, format per dues portes d'arc de mig punt. Segons l'inventari post mortem de Manuel Girona, tenia, a més de la cotxera amb quatre cotxes i tres cavalls, més de trenta habitacions decorades sumptuosament: sala dels tapissos, sala del piano, gran saló amb un orgue, sala de billar, oratori, sagristia, galeria, dormitoris i avantcambres, despatx, menjador, cuina, sala de costura, etc.

## Referències

* 1 2 3 «Registre Civil». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Pla i Toldrà, 2014, p. 207.
* ↑ «Casa de Manuel Girona». AHCB.
* ↑ Pla i Toldrà, 2014, p. 208.

## Vegeu també

* Torre Girona
* Can Girona (MACOSA)

## Bibliografia

* Pla i Toldrà, Lluïsa. Els Girona. La gran burgesia catalana del segle XIX. Barcelona: Fundació Noguera, 2014 (Estudis, 68).
* Rosselló i Nicolau, Maribel. L'interior a Barcelona en el segle XIX. Universitat Politècnica de Catalunya. Departament de Composició Arquitectònica (tesi doctoral), 2007.

## Enllaços externs

* «Casa Manuel Girona». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Avaceratop

L'avaceratop (Avaceratops lammersi) és una espècie de dinosaure ceratòpsid que visqué en el que actualment és Nord-amèrica al període Cretaci. Es tracta de l'única espècie del gènere Avaceratops.
Fins ara només s'han trobat parts d'un esquelet d'avaceratop. Fou descobert l'any 1981 a Montana, EUA, pel paleontòlegs Ed i Ava Cole. Aquest dinosaure rep el seu nom per Ava (dona d'Ed). No se'ls donà aquest nom fins a l'any 1986. La troballa consta d'un crani quasi complet, de quasi tots els ossos de les potes, algunes vèrtebres i costelles.
El seu hàbitat eren les planes inundables boscoses amb aigua abundant i aiguamolls costaners.

## Referències

* ↑ Entrada «Avaceratops» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Paul, 2016, p. 287.

## Bibliografia

* Paul, G. S. The Princeton Field Guide to Dinosaurs (en anglès). 2a edició. Princeton University Press, 2016. ISBN 9781400883141.
# Avantguarda de la Joventut Roja

L'Avantguarda de la Joventut Roja (AKM; rus: Авангард красной молодёжи; Avangard krasnoy molodyozhi) és una organització juvenil comunista russa i d'altres països de l'òrbita soviètica, fundada al 1999.
El nom de l'organització és l'acrònim d'AKM, un model de la coneguda família de fusells d'assalt Kalashnikov. La seva estructura organitzativa utilitza terminologia militar: esquadres, batalló, brigada.
Des del mateix any de fundació fins al 2004 va ser l'ala juvenil de Rússia Laborista, posteriorment del PCUS d'Oleg Shenin. El 3 de març de 2007, l'AKM va participar en la Marxa dels Descontents de Sant Petersburg, una de les majors manifestacions de l'oposició dels darrers anys. També ha organitzat desenes de concentracions més petites i ha participat en moltes protestes, com ara enfrontaments violents amb la policia.
Posteriorment al 2008 van participar de la creació del Front d'Esquerres, absorbint la seva militància i reduint notablement l'activitat de l'AKM fins a data d'avui, que tot i no haver-se anunciat la congelació o dissolució de l'organització, sembla que de facto ha deixat d'existir. La darrera trobada federal va ser realitzada a l'agost de 2014.

## Vegeu també

* Rússia Laborista
* Front d'Esquerres
* Partit Comunista de la Unió Soviètica (2001)

## Referències

* 1 2 «УСТАВ АВАНГАРДА КРАСНОЙ МОЛОДЕЖИ (АКМ)». [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Авангард красной молодежи — Трудовая Россия — Коммунистическая Энциклопедия» (en rus). [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Авангард красной молодежи». [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Власти Москвы отказались разрешить "Марш несогласных"» (en rus), 02-04-2007. [Consulta: 19 agost 2023].
# Avinguda Kennet

L'Avinguda Kennet o Avinguda Kennet Occidental (Kennet Avenue o West Kennet Avenue en anglès) és un lloc prehistòric al comtat anglès de Wiltshire.
El conjunt megalític de Stonehenge, Avebury i llocs propers relacionats va ser proclamat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco l'any 1986.
Fou una avinguda de dues línies de pedres paral·leles de 25 m d'ample i 2,5 quilòmetres de longitud que es va desenvolupar entre els llocs neolítics de Avebury i El Santuari. Una segona avinguda, anomenada Avinguda Beckhampton va cap a l'oest des de Avebury fins al túmul allargat de Beckhampton.
Les excavacions de Stuart Piggott i Alexander Keiller a la dècada de 1930 indicava que al voltant de 100 parells de pedres alçades estaven alineades formant l'avinguda i que dataven cap al voltant del 2200 aC,. sobre la base de les troballes d'enterraments de la cultura del vas campaniforme trobats sota algunes de les pedres. Moltes pedres des de llavors han caigut o han desaparegut.
Keiller i Piggott van aixecar algunes de les pedres caigudes que van excavar igual que ho va fer Maud Cunnington durant el seu treball anterior. Més recentment, les pedres han estat objecte de vandalisme amb pintura vermella llançada sobre algunes d'elles.
El The National Trust gestiona el lloc junt amb 'English Heritage, i les dues organitzacions comparteixen el cost de gestionar i mantenir la propietat.

## Referències

* ↑ «Stonehenge, Avebury and Associated Sites» (en anglès). UNESCO Culture Sector. [Consulta: 15 març 2015].

## Enllaços externs

* Desperfectes a les pedres de l'avinguda Kennet. (anglès)
* West Kennet Avenue a avebury-megalithos.net (en anglès)
* Kennet Antonio Vallejo Arroyo Informació detallada sobre el lloc (en anglès)
# Avinguda Nevski

L'avinguda Nevski (en rus Невский проспект, Nevski Prospekt, de vegades traduït com a Perspectiva Nevski) és el carrer principal de Sant Petersburg, Rússia. Tant a l'avinguda mateixa com als voltants més immediats s'hi desenvolupa gran part de la vida comercial i nocturna de la ciutat, de la qual ha estat tradicionalment la zona més cara.
Planificada per Pere el Gran com a punt d'inici de la carretera que duia a Nóvgorod i Moscou, l'avinguda va en línia recta des de l'Almirallat fins a l'estació de Moscou, a la plaça Vosstània, i des d'aquí fins al monestir d'Alexandre Nevski.
Durant els primers anys de l'era soviètica (1918–44) fou batejada com a avinguda del 25 d'Octubre, data de la Revolució d'Octubre.
A l'avinguda hi ha diverses estacions del Metro de Sant Petersburg: Nevski Prospekt, Gostini Dvor, Maiakóvskaia, Plósxad Vosstània i Plósxad Aleksandra Névskogo.

## Edificis principals

* Palau Stróganov (1752-1754), de l'arquitecte italià Bartolomeo Rastrelli
* Catedral de Kazan (1801-1811), gran edifici neoclàssic
* Dom Knigui (la Casa del Llibre, 1907), antic edifici Art Nouveau de la companyia Singer
* Església de Santa Caterina (1763-1783) i mitja dotzena d'esglésies del segle xviii
* Església armènia, obra de Georg Friedrich Veldten (1780 i 1835-1837)
* Magatzems Elisèiev (1901-1903)
* Monument a Caterina la Gran (1873), de Matvei Txijov i Aleksandr Opekuixin
* Gostini Dvor, gran centre comercial originari del segle xviii
* Galeries comercials Passage (1846)
* Biblioteca Nacional de Rússia (1814)
* Gran Hotel Europa (1875)
* Palau Anítxkov (1751), residència dels hereus al tron rus
* Pont Anítxkov, amb quatre estàtues de domadors de cavalls, obra de Piotr Klodt (1849–1850)

## L'avinguda Nevski i la literatura

A causa de la seva importància urbanística, l'avinguda apareix molt sovint en la literatura russa. Entre altres escriptors, l'activitat frenètica de l'avinguda ha estat descrita amb bona dosi d'ironia per Nikolai Gógol —que detestava Sant Petersburg— a la seva narració L'avinguda Nevski. Fiódor Dostoievski també va fer servir sovint l'avinguda com a escenari de les seves obres, com per exemple a Crim i càstig i El doble.

## Referències

* ↑ Roig, Montserrat. L'agulla daurada. Barcelona: Edicions 62, 2010. ISBN 978-84-9930-199-0.

## Enllaços externs

* Vistes nocturnes de l'avinguda (anglès)
* Esglésies «estrangeres» a l'avinguda (anglès)
* Webcam de l'avinguda Nevski (rus)
# Avinguda de Roma

L'avinguda de Roma és un carrer de Barcelona del districte de l'Eixample. Antigament l'avinguda fou anomenada Generalitat i abans Diagonal del Ferrocarril. Per sota del subsòl de l'avinguda hi transcorre el túnel d'Aragó per on passen els trens que venen de l'estació de Sants cap a Plaça Catalunya o Passeig de Gràcia. A l'inici el ferrocarril hi passava en forma de trinxera cap al carrer d'Aragó per dirigir-se a Passeig de Gràcia, fins que fou soterrat.

## Nom

Originalment, per l'alt trànsit ferroviari i la seva disposició, es coneixia com a Diagonal del Ferrocarril. Durant la Segona República Espanyola s'anomenà Avinguda de la Generalitat.
En acabar la Guerra Civil Espanyola, el nou ajuntament franquista batejà l'avinguda amb el nom de la capital italiana, el dia 9 d'abril de 1940, per la simpatia ideològica de la dictadura franquista amb el règim feixista de Benito Mussolini i durant una visita del ministre d'afers estrangers italià. De manera similar es varen crear l'avinguda de Madrid i el carrer de Berlín per a homenatjar les capitals dels principals estats feixistes del moment.

## Galeria

* Pins blancs a l'avinguda de Roma
* Font del Gall, a l'inici de l'avinguda
* Monument a Goya
* Vista aèria del túnel ferroviari semisoterrat (en trinxera) de l'avinguda de Roma i el carrer d'Aragó l'any 1938

## Referències

* ↑ Corominas i Julián, Jordi «Indústria era París i Berlín». Catalunya Plural, 20-08-2020 [Consulta: 21 agost 2020].
* ↑ «Los nombres de las calles» (en castellà). La Vanguardia, 11-04-1940.
* ↑ Portavella, Jesús. Els carrers de Barcelona. Ajuntament de Barcelona, 2000. ISBN 8476098006.

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona
# Avinguda del Cardenal Benlloch

L'avinguda del Cardenal Benlloch és una via urbana de la ciutat de València, situada a l'est de la ciutat entre els barris de Mestalla del districte Pla del Real a l'oest i els barris de L'Amistat del districte d'Algirós i d'Albors del districte Camins al Grau a l'est. Pren el nom de Joan Benlloch i Vivó, important cardenal valencià de finals del segle xix i inicis del xx.
S'inicia al principi del carrer d'Eduard Boscà, just a l'encreuament amb l'avinguda del Port, i finalitza a l'inici del carrer del Clariano, a l'encreuament amb l'avinguda de Blasco Ibáñez. També fita amb el carrer dels Sants Just i Pastor, carrer de Xile, carrer d'Èol, carrer de Iecla i carrer de Rodríguez de Cepeda entre d'altres.
Forma part del tram est de l'antic Camí de Trànsits, i discorre en paral·lel a l'avinguda d'Aragó que als inicis del segle xx era poblada per les vies de tren que partien de l'antiga estació d'Aragó.
L'edifici més conegut de l'avinguda és la seu de Bancaixa, que fa cantó amb el carrer d'Ernest Ferrer. L'Hotel Silken Puerta Valencia de 4 estreles es troba prop de l'avinguda del Port.
L'avinguda no disposa d'estacions de metro, però a 250 metres pel carrer d'Ernest Ferrer s'arriba ràpidament a l'estació d'Aragó de la línia 5. Les línies d'autobusos 18, 89, 90, N89 i N90 de l'EMT de València també donen servei a l'avinguda.

## Referències

* ↑ Hernández Coscollà, Carles. «Albors». Traca de Barris - Levante TV. [Consulta: 3 juliol 2022].
* ↑ Auzias, Dominique; Labourdette, Jean-Paul. VALENCE EN ESPAGNE 2019/2020 Petit Futé (en francès). Petit Futé, 2019-04-04. ISBN 978-2-305-00924-7.

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Avinguda del Professor López Piñero

L'avinguda del Professor López Piñero és una avinguda de la ciutat de València ubicada al barri de la Ciutat de les Arts i les Ciències (districte de Quatre Carreres) al sud-est de la ciutat. S'inicia a la fi del carrer de l'Alcalde Reig, just a la rotonda de l'encreuament amb l'avinguda de la Plata, i finalitza a l'inici de l'autovia del Saler, a la rotonda de l'encreuament amb la Ronda Sud de València i el pont de l'Assut de l'Or. Marca el límit entre l'horta de la Punta i la zona inundable del vell llit del riu Túria, actualment convertit en Jardí del Túria.
Va ser inaugurada a 1973 com a via ràpida de comunicació entre la ciutat de València i la pedania d'El Saler i la seua devesa al Parc Natural de l'Albufera. Ha estat coneguda durant dècades com a autopista del Saler, ja que formava part de l'autovia, però amb el creixement urbanístic de la ciutat fins a la Ronda Sud es va convertir en una via totalment urbana i coneguda com a "avinguda de l'Autopista del Saler". Finalment l'any 2012 va ser dedicada al professor murcià José María López Piñero, catedràtic d'història de la medicina i investigador de la figura de Santiago Ramón y Cajal.
El complex de la Ciutat de les Arts i les Ciències i el Jardí del Túria són dos dels principals elements de l'avinguda. El Palau de les Arts Reina Sofia, L'Hemisfèric, el Museu de les Ciències Príncep Felip i L'Umbracle són les principals construccions del complex a l'avinguda. L'edifici de la Ciutat de la Justícia acull els jutjats de València i l'Audiencia Provincial. El centre comercial El Saler amb sales de cinema completa l'oferta d'oci de l'avinguda. A les proximitats del seu inici hi ha el Museu Faller, que fa un recorregut per la història de la festa de les Falles, i la seu de la Junta Central Fallera, i a les proximitats de la fi de l'avinguda trobem la resta d'edificis de la Ciutat de les Arts i les Ciències com l'Àgora, l'Oceanogràfic i el pont de l'Assut de l'Or.

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «José María López Piñero, un entusiasta de la historia médica» (en castellà). EL PAÍS, 10-08-2010.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Awaswas

L'awaswas (també conegut com a costano Santa Cruz) és una de les vuit llengües ohlone, parlada històricament pels aswaswas del Nord de Califòrnia, i forma part de les llengües utianes.

## Història

Els awaswas vivien a les muntanyes Santa Cruz i al llarg de la costa de l'actual comtat de Santa Cruz fins a l'actual Davenport a Aptos. L'awaswas es va convertir en l'idioma principal parlat a la Missió de Santa Cruz. Tanmateix hi ha evidències que aquest grup era més geogràfic que no pas lingüístic, i que els registres del "costano Santa Cruz" representa de fet diversos dialectes.
En 2012 el cap tribal Amah Mutsun Valentin Lopez va afirmar que ""La seva reberebesàvia era l'últim dels parlants d'awaswas."

## Vegeu també

* Tribus i viles ohlone a les muntanyes Santa Cruz

## Notes

* ↑ «Awaswas». Survey of California and Other Indian Languages. [Consulta: 28 juliol 2012].
* ↑ Donna Jones «Healing ceremonies recall California Mission heritage». Santa Cruz Sentinel, 21-12-2012 [Consulta: 23 desembre 2012].

## Referències

* Kroeber, Alfred L. 1925. Handbook of the Indians of California. Washington, D.C: Bureau of American Ethnology Bulletin No. 78. (map of villages, page 465)
* Milliken, Randall. A Time of Little Choice: The Disintegration of Tribal Culture in the San Francisco Bay Area 1769-1910 Menlo Park, CA: Ballena Press Publication, 1995. ISBN 0-87919-132-5 (alk. paper)
* Teixeira, Lauren. The Costanoan/Ohlone Indians of the San Francisco and Monterey Bay Area, A Research Guide. Menlo Park, CA: Ballena Press Publication, 1997. ISBN 0-87919-141-4.
* Yamane, Linda, ed. 2002. A Gathering of Voices: The Native Peoples of the Central California Coast. Santa Cruz County History Journal, Number 5. Santa Cruz, CA: Museum of Art & History. ISBN 0-940283-11-5

## Enllaços externs

* «Awaswas». California Language Archive. Arxivat de l'original el 2013-04-25. [Consulta: 28 juliol 2012].
* Harrington, John P. «Papers of John P. Harrington, Part 2, Northern and Central California». Open Language Archives Community. Arxivat de l'original el 2014-04-09. [Consulta: 28 juliol 2012].
# Axinita-(Mg)

L'axinita-(Mg) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'axinita. Va ser descoberta l'any 1975, sent anomenada així degut al domini del magnesi a la seva fórmula química i la seva pertinença al grup axinita.

## Característiques

L'axinita-(Mg) és un silicat amb fórmula Ca₂MgAl₂BSi₄O$_{15}$OH. És l'anàleg de magnesi de l'axinita-(Mn) i de l'axinita-(Fe), amb les que forma el grup axinita juntament amb la tinzenita. Cristal·litza en el sistema triclínic formant cristalls tabulars. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 6,5 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'axinita-(Mg) pertany a «09.BD: Estructures de sorosilicats (dímers); grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació tetraèdrica [4] o major» juntament amb els següents minerals: bertrandita, hemimorfita, junitoïta, axinita-(Fe), axinita-(Mn), tinzenita, vistepita, boralsilita i werdingita.

## Formació i jaciments

És un mineral format típicament per metamorfisme de contacte i metasomatisme del bor. Sol trobar-se associada a altres minerals com: epidota, tremolita, calcita, prehnita, actinolita i vesuvianita. Va ser descoberta a Merelani Hills (Lelatema Mts, Tanzània), la seva localitat tipus. També se n'ha trobat a Nova Gal·les del Sud (Austràlia), Wachau (Àustria), Erongo (Namíbia), Urals (Rússia), Värmland (Suècia) i a algunes localitats dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Axinite-(Mg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «Magnesioaxinite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 31 agost 2015].
* 1 2 «Axinite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 agost 2015].
# Azerbaidjan Iranià

L'Azerbaidjan iranià és el territori nacional dels àzeris sota sobirania de l'Iran. És format per tres províncies: Azerbaidjan Occidental, Azerbaidjan Oriental, Província d'Ardabil, Zanjan.
Té una superfície de 100.081 km² i una població de 5.990.000 habitants (1989). Els àzeris s'estenen, a més a més, per una àrea addicional d'uns 10.000 km² i 1.500.000 habitants, repartits entre les províncies de Hamadan, Arak, Saveh, Khorasan Septentrional i Teheran. La capital del territori és Tabriz (1.089.000 h), i altres ciutats importants són Khoy (50.000 h) i Ardabil (853.000 h).
Tot i que tenen els seus propis dirigents musulmans nacionals (aiatol·làs), oficialment gaudeixen d'una petita autonomia regional "tribal" que no té poder efectiu i on qualsevol manifestació nacionalista és severament reprimida.
El 1996 es van unir sis formacions polítiques de la regió (entre les quals, l'antic Front per la Independència Nacional de l'Azerbaidjan Meridional) per formar el Moviment d'Alliberament Nacional de l'Azerbaidjan Meridional, dirigit per Piruz Dilenchy, acusat de ser un agent de Turquia. També es va tenir notícia, l'11 de juliol del 1999, que a Tabriz es va produir una manifestació d'estudiants de teologia en demanda de llibertats i en favor del recentment elegit diputat Mahmood-Ali Chehregani, defensor dels drets dels àzeris i contrari a la persianització, rebutjat per les autoritats iranianes que l'acusaven de torturador, així com una protesta per la violència a Teheran, que provocà un mort.

## Vegeu també

* Àzeris iranians
* Urm

## Referències

* ↑ «El nuevo gasoducto Azerbaiyan-Irán». Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 24 febrer 2012].