OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# IJsselmeer

L'IJsselmeer ('Llac IJssel' en neerlandès) és un estany artificial dels Països Baixos, envoltat per les províncies d'Holanda septentrional, Frísia i Flevoland, fruit del tancament l'any 1932 de l'antic Zuiderzee (mar del Sud, per oposició al mar del Nord des d'una perspectiva de les Illes Frisones) mitjançant l'Afsluitdijk, (Dic de tancament) que uneix el nord d'Holanda septentrional amb Frísia.

## Objectius

* Reduir la longitud de costa a protegir dels embats del mar (amb el consegüent estalvi en construcció de dics) i augmentar la seguretat de totes les poblacions (sovint sotmeses a inundacions) de l'extint Zuiderzee (objectiu principal).
* Augmentar la superfície agrícola mitjançant la construcció de pòlders. Això fou realitzat només en part, notablement amb la construcció de la província de Flevoland, si bé una creixent oposició ecologista n'impedí la realització en tota la magnitud originàriament planejada.
* Disposar d'una immensa reserva d'aigua dolça.
* Millorar les comunicacions entre Holanda i Frísia (aconseguida amb la construcció d'una autopista que travessa el dic).

## Hidrologia

Té una superfície de 1.100 km$^2$. Situat en una zona deltaica, és molt poc profund: la fondària màxima n'és de 5,5 m, a Urk. És alimentat per, entre d'altres, l'IJssel i l'Utrechtse Vecht (ambdós braços del Rin), l'Eem i l'Amstel.
L'aigua és evacuada cap al mar de Wadden per mitjà de dos complexos de rescloses, l'un prop de Den Oever i l'altre a Kornwerderzand. Ambdós permeten, a més, el pas de vaixells. L'evacuació de l'aigua s'ha de fer amb marea baixa a mar obert, de manera que el nivell a l'interior del llac resulti més alt i no calgui bombar-ne l'aigua. Amb el canvi climàtic, però, es preveu que el nivell mitjà del mar de Wadden s'apugi 25 cm, cosa que, unida a una previsible duplicació de la quantitat d'aigua a evacuar, pot fer més complicat el procés i dur a reconsiderar les actuals rescloses.
# IJzer

L'IJzer (en francès Yser) és un riu curt i l'únic del territori belga que aboca al Mar del Nord. És format per dos rierols a Buisscheure i Lederzele a Flandes francès.
Desemboca al mar del Nord a la ciutat de Nieuwpoort, un centre balneari i un port de navegació de peix i de plaer. Una part és navegable, però avui no té gaire importància pel transport.

## Etimologia

El seu nom deriva d'un nom comú (frisó of fràncic) 'i' o 'is' que significa i que és etimològicament aparentat amb ‘aigua’. Aquest arrel es troba en molts topònims i noms de rius: l'Isar (Alemanya), l'Eijserbeek, Isebek, el riu Aa, l'IJ (estany) i al nom comú neerlandès per illa ‘eiland' (anglès ‘island') o sia ‘terra envoltada d'aigua’. Tot i ser homònims amb la pronuncia francesa, el riu Isère a França té probablement una altra etimologia. En neerlandès, el nom del riu s'escriu amb el dígraf IJ que es pronuncia més o menys com «ei».

## Història

L'IJzer va ser escenari d'una de les batalles més importants de la Primera Guerra Mundial (vegeu Batalla de l'IJzer). L'exèrcit belga va poder resistir gràcies a la inundació d'una part de la plana de l'IJzer, després d'un sabotatge de les rescloses a la desembocadura que reglaven l'evacuació de l'aigua durant la baixamar. Karel Cogge i Hendrik Geeraert, actors d'aquesta operació, són considerats com herois nacionals. Centenars de milers de soldats (belgues, francesos, anglesos, alemanys…) van morir en aquestes batalles ferotges. Desenes de monuments commemoren aquesta batalla, dos dels més coneguts són el 'Dodengang' (Passadís de la mort) i l'IJzertoren (Torre de l'IJzer) ambdós a Diksmuide.

## Galeria

* L'IJzer a Diksmuide
* Vista aèria de l'embocadura de l'IJzer
* Embocadura de l'IJzer i escultura de Fernand Vanderplancke

## Afluents

* Pel marge esquerre
** Zwijnebeek (Zwyne Becque)
* Pel marge dret
** Penebeek (Peene Becque)
** Vuilebeek (Sale Becque)
** El rierol d'Herzeele
** L'Ieperlee
* Canals
** Canal Ieper-IJzer d'Ieper a Knokkebrug
** Lovaart de l'Yser a Veurne
# IPv5

L'Internet Stream Protocol (ST) va ser un protocol experimental definit el 1979 a l'IEN 119 (Internet Engineering Note). Fou més tard revisat al RFC 1190 (ST2) i RFC 1819 (ST2+). ST era un protocol experimental per al transport de paquets no IP en temps real. La idea de ST era la de ser el complement orientat a connexió de IPv4, però mai va arribar al públic. Molts dels conceptes proposats per ST es poden trobar avui dia en MPLS.
El número de versió assignat a la capçalera IP és el de versió 5.

## Vegeu també

* Internet
# Ibis olivaci

L'ibis olivaci (Bostrychia olivacea) és una espècie d'ocell de la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae) que era considerat coespecífic de l'ibis de São Tomé.

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida de l'Àfrica subsahariana, a Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori i Ghana, Camerun, el Gabon, República Centreafricana, i Zaire, muntanyes centrals de Kenya, i nord-orientals de Tanzània.
# Ibis plumbi

L'ibis plumbi (Theristicus caerulescens) és una espècie d'ocell de la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae) que habita estanys i aiguamolls a les terres baixes de Bolívia, el Paraguai, Uruguai, sud del Brasil i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Mapa de distribució de IUCN Redlist Rev. 23/11/2011 (anglès)
# Icosàedre hexakis

En geometria, l'icosàedre hexakis és un dels tretze políedres de Catalan, dual de l'icosidodecàedre truncat.
Les seves 120 cares són triangles escalens iguals els seus costats tenen llargades proporcionals a $10{\sqrt {5}}-20,\ 3{\sqrt {5}}-3,\ 10{\sqrt {5}}-18$.

## Àrea i volum

Les fórmules per calcular l'àrea A i el volum V d'un icosàedre hexakis tal que les seves arestes més curtes tenen longitud a són les següents:
    $A={\begin{matrix}{180 \over 11}{\sqrt {179-24{\sqrt {5}}}}\end{matrix}}\ a^{2}$
    $V={\begin{matrix}{180 \over 11}(5+4{\sqrt {5}})\end{matrix}}\ a^{3}$

## Simetries

El grup de simetria de l'icosàedre hexakis té 120 elements, és el grup icosàedric I$_h$. És el mateix grup de simetria que el de l'icosàedre, el dodecàedre i el icosidodecàedre.

## Altres sòlids relacionats

Dels 62 vèrtex de l'icosàedre hexakis, en 20 hi concorren 6 cares, en 12 n'hi concorren 10 i en 30 n'hi concorren 4.
Els 20 vèrtex en què hi concorren 6 cares són vèrtex d'un icosàedre
Els 12 vèrtex en què hi concorren 10 cares són vèrtex d'un dodecàedre.
Els trenta vèrtex en què hi concorren 4 cares són vèrtex d'un icosidodecàedre.

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic
* Sòlid de Johnson

## Bibliografia

* H. M. Cundy & A. P. Rollett. I modelli matematici. Milà: Feltrinelli, 1974.
* Dedò, Maria. Forme, simmetria e topologia. Bolonya: Decibel & Zanichelli, 1999. ISBN 88-08-09615-7.

## Enllaços externs

* Políedres I Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine. Pàgina 24
* Disdyakis Triacontahedron icosàedre hexakis a Wolfram Mathworld (anglès)
* Paper models of Archimedean solids (anglès)
# Ifrit

L'ifrit (Ifrita kowaldi) és un petit ocell insectívor de l'ordre dels passeriformes, que és ubicat actualment al gènere Ifrita Rothschild, 1898, de la monotípica família dels ifrítids (Ifritidae Schodde et Christidis, 2014). És un dels escassos ocells tòxics coneguts.

## Descripció

Petit ocell amb 16-17 cm de llargària i un pes de 34-36 g. Plomatge amb un color marró groguenc amb una corona de color negre envoltada per un anell blau. Aquesta espècie presenta dimorfisme sexual, amb unes taques darrere dels ulls, blanques en el cas dels mascles i més groc en les femelles. Ales curtes i arrodonides i potes amb plomes fins als peus.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos a les muntanyes de Nova Guinea central i oriental, cap a l'oest fins a les muntanyes Weyland.

## Taxonomia

Els ifrits ha estat classificats en diverses famílies, com ara els cinclosomàtids (Cinclosomatidae) o els monàrquids (Monarchidae). Avui es considera un ocell amb característiques primitives relacionat de manera llunyana amb els monàrquids, lànids, còrvids, paradiseids i corcoràcids. Considerat un temps Incertae sedis, avui s'ha creat per ell la monotípica família dels ifrítids (Ifritidae).

## Toxicitat

Es tracta d'una de les poques espècies verinoses entre els ocells. La resta serien els membres del gènere Pitohui, també propi de Nova Guinea i alguns membres del gènere Colluricincla. Els ifrits excreten un tòxic conegut com batracotoxina a les seves plomes i pell per defensar-se dels depredadors.

## Referències

* ↑ «Ifrit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2021(català)
* ↑ KA Jønsson, F Pierre-Herni, RE Ricklefs et J Fjeldså. 2011. Major global radiation of corvoid birds originated in the proto-Papuan archipelago. Proceedings of the National Academy of Sciences 108: 2328–2333.
* ↑ R Schodde et L Christidis. 2014. Relicts from Tertiary Australasia: undescribed families and subfamilies of songbirds (Passeriformes) and their zoogeographic signal. Zootaxa 3786(5): 501–522.
* ↑ BM Beehler et TK Pratt. 2016. Birds of New Guinea: Distribution, Taxonomy, and Systematics. Princeton University Press, Princeton and Oxford.
* ↑ BG Freeman, NA Mason (2014-01-08). "New Guinean passerines have globally small clutch-sizes". Emu - Austral Ornithology. 114 (4): 304–308.
# Ilerdià

L'Ilerdià és un estatge (pis) dins la taula dels temps geològics. Es troba a l'Eocè i, concretament, engloba un interval de temps comprès entre els 55,8 i 52,8 milions d'anys aproximadament.
L'estratotip de l'Ilerdià va ser definit a la zona de Tremp, capital del Pallars Jussà, a Lleida. D'aquí en prové el nom, Ilerda és l'antic nom llatí de Lleida. Biostratigràficament, l'Ilerdià, fou definit per Lukas Hottinger i Hans Schaub (1960) basant-se en la biozonació de macroforaminífers.

## Sedimentació ilerdiana

La sedimentació ilerdiana a l'àmbit de Catalunya es caracteritza per una ràpida transgressió marina sobre les fàcies continentals Garumnianes. Els sediments corresponents són les calcàries amb alveolines. Consisteix en una formació carbonàtica rica en alveolines i nummulits (fòssil exclusiu d'aquest estatge), caracteritzada per un aprofundiment dins la conca sedimentària. Entre les calcàries amb alveolines i nummulits, les roques carbonatades típiques d'aquest estatge també inclouen altres microfòssils, tals com: Assilines (i Operculines) de diferents tipus, Turriteles (espècie: Turritela trempina a la zona de Tremp) i també briozous, mol·luscs i gastròpodes.
Les roques carbonatades són principalment calcàries i margues. Ambdues contenen el registre fòssil anteriorment anomenat.

## Referències

* ↑ V. PUJALTE, J.I. BACETA, B. SCHMITZ, X. ORUE-ETXEBARRIA, A. PAYROS, G. BERNAOLA, E. APELLANIZ, F. CABALLERO, A. ROBADOR, J. SERRA-KIEL, J. TOSQUELLA «Redefinition of the Ilerdian Stage (early Eodene)» (en anglès). Geologia Acta, 7, 1-2, 2009, pàg. 190.
* ↑ Schaub, Hans; Hottinger, Lukas «Zur Stufeneinteilung des Paleocaens und des Eocaens. Einführung der Stufen Ilerdien und Biarritzien» (en alemany). Eclogae geologicae Helvetiae, 53, 1, 1960, pàg. 453–479.
* 1 2 3 GEOZONA 123 ESTRATOTIP DE L'ILERDIÀ (CLARET - COLL DE MONTLLOBAR). Generalitat de Catalunya. Arxivat 2013-10-20 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* «Ilerdià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ilhéu de Santa Maria

L'Ilhéu de Santa Maria és un petit illot deshabitat de les Illes de Sotavento a l'arxipèlag de Cap Verd que es troba al sud de l'illa de Santiago. L'àrea té 35 km² (alguns llegeixen 34 km²). Com totes les illes de Cap Verd, l'illot és d'origen volcànic. L'illot té una superfície d'aproximadament 0,05 km² i té 420 metres de llarg i 130 metres d'ample, està situat davant de la Praia da Gamboa i forma una part de la ciutat de Praia des de 1975. Es troba al sud del centre de la ciutat i està dins de la badia. Fins a principis dels anys 2010 n'era separat per uns 120 m de la platja, ara es troba a gairebé 250 metres de la platja.

## Història

Fins al voltant de 4.000 a 2000 aC (a tot tardar el 1000 aC), l'àrea era part de l'illa Santiago i era usada com a turó i era envoltada per un turó al sud-est i un altre turó del sud que actualment han desaparegut. Es va convertir en un illot quan el nivell del mar va augmentar després de l'última glaciació.
L'illa va ser utilitzada com a colònia de leprosos. Envoltada per les aigües de l'Atlàntic, s'hi pot accedir en barca o a peu durant la marea baixa.
L'illa va ser visitada pel científic Charles Darwin en el seu famós viatge arreu del món a bord del HMS Beagle, hi va fer les seves primeres observacions geològiques en 1832. Després de deixar Anglaterra, va visitar Praia i el Beagle va atracar-hi per primera vegada.
Les seves observacions van ser publicades en la seva obra "Geological Observations on the Volcanic Islands During the Voyage of the H.M.S. Beagle". Des dels temps de Charles Darwin, s'han fet diferents publicacions dels estudis científics sobre la geologia de l'illot.
A mitjans de la dècada de 1850 s'hi van construir sis cases àmplies en 30 hores i allotjades per persones de l'illa de Fogo que tenien el còlera. Actualment els edificis, ubicats al nord de l'illot, són en ruïnes.
A finals del segle xix s'hi va establir un moll de carbó a la part occidental i va comptar amb dues plataformes d'aprovisionament de carbó construïdes en la seva major part pels portuguesos i els britànics per subministrar combustible a naus que anaven principalment per a les Amèriques i Austràlia.
Ponta do Visconde a l'illa de Santiago Island, que estava a 2 km a l'est, quan el port es va expandir entre 2009 i 2012 va quedar a només un kilòmetre a l'est i gairebé divideix la platja de Praia en dos.
En 2015 el govern de Cap Verd i la Legend Development Company van fer un contracte amb el propòsit de construir-hi un hotel ressort i casino, publicat al butlletí oficial capverdià Expresso das Ilhas, costant al voltant de 30 mil milions d'escuts de Cap Verd (250 milions d'euros). Probablement es connectarà per carretera sobre un pont o una escullera i interseccionant la carretera amb la rotonda.

## Referències

* ↑ Ilha de Santiago
* ↑ «Hotel-Casino no Ilhéu de Santa Maria: Governo concessiona Djeu por 75 anos» (en portuguès). Expresso das Ilhas, 2015. Arxivat de l'original el 2016-11-10. [Consulta: 5 maig 2016].

## Bibliografia

* Geological observations on the volcanic islands visited during the voyage of H.M.S. Beagle. (1844), text a Darwin Online
# Ilhéu de São Miguel

L'Ilhéu de São Miguel és un illot al golf de Guinea i és una de les illes més petites de São Tomé i Príncipe. L'illot està fora dels límits del Parc Natural d'Ôbo i es troba a 330 m a l'oest de l'illa de São Tomé i a l'oest del poblat de São Miguel. La seva longitud és de 260 m d'est a oest i el seu ample és de 130 m. Tot el terreny està completament boscós. Durant l'Edat de Gel, va formar part de l'illa de São Tomé fins als voltants de 4.000 a 2.000 aC. Al sud es troba un altre illot coneguda com a Ilhéu Gabado.
L'illot no està habitat pels humans. La fauna domina l'illa, la dominant són només ocells i del mar inclosos els peixos i els crustacis. L'illot és d'origen volcànic i no disposa d'un volcà separat proper a São Tomé, però en forma part.
L'illot va ser descobert pels portuguesos al gener de 1471 quan es va descobrir la propera illa de São Tomé.

## Referències

* ↑ Ilhéu de São Miguel

## Bibliografia

* Grande Atlas Mundial, Selecções do Reader´s Digest, 1ª Edc. setembro, 2006, Pág. 223. ISBN 972-609-471-2
* Grande Dicionário Enciclopédico Ediclube Vol. XVI, Pág. 5574 e 5575. 1996. ISBN 972-719-056-1
# Illa Anacapa

L'Illa Anacapa és una petita illa volcànica situada a uns 23 quilòmetres de la costa de Ventura, Califòrnia. És l'única de les vuit illes Santa Bàrbara que no té un nom d'origen espanyol: el nom Anacapa vol dir 'illa miratge' en Chumash. Forma part del Parc Nacional de les illes Santa Bàrbara.
* Illes Santa Bàrbara
* Anacapa · Sant Climent · Sant Miquel · Sant Nicolau · Santa Bàrbara · Santa Catalina · Santa Cruz · Santa Rosa
# Illa Annenkov

L'Illa Annenkov forma part de l'arxipèlag de les Illes Geòrgia del Sud, situant-se a 13 km de la costa sud-oest de l'Illa Sant Pere.
És una illa irregular de 6 km de llarg i 650 m d'altura, no havent-hi gel ni neu en forma permanent en ella, permetent una moderada vegetació. Existeixen, almenys 25 espècies d'ocells a Annenkov, entre elles una gran quantitat d'albatros negres, pingüins i pterodromes. Existeixen també colònies d'elefants marins.

## Història

Va ser descoberta al gener del 1775 per l'expedició britànica de James Cook, qui la va nomenar "Pickersgills Island" per l'oficial Richard Pickersgill del seu vaixell HMS Resolution. Va ser albirada el 1819 per l'expedició russa de Bellingshausen qui, pensant que era el seu descobridor, la va nomenar Illa Annenkov en honor de l'oficial Mijaíl Ánnenkov, de la seva corbeta Vostok. El nom Pickersgill va ser després adjudicat al grup d'illes que es troben a 24 km al sud-est de Annenkov (Illes Pickersgill).
Com a part del Territori Britànic d'Ultramar de les Illes Geòrgia del Sud i Illes Sandwich del Sud, l'illa es troba en possessió del Regne Unit, però és reclamada per la República Argentina com a part integral del Departament Illes de l'Atlàntic Sud de la Província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud.

## Vida silvestre

Annenkov ha estat declarada un Lloc d'Especial Interès Científic, és un dels pocs llocs lliures de rates de l'arxipèlag de les Gòrgies del Sud. Les visites a l'illa són només permeses amb permisos especials.

## Geologia

El punt més alt de Annenkov és el Pic Olstad (54° 29′ S, 37° 5′ O﻿ / ﻿54.483°S,37.083°O﻿ / -54.483; -37.083 54° 29′ S, 37° 5′ O﻿ / ﻿54.483°S,37.083°O﻿ / -54.483; -37.083 / -54.483, -37.083), que s'alça fins als 650 m. Aquest pic va ser investigat pel South Geòrgia Survey al període 1951-57 i nomenat així pel United Kingdom Antarctic Plau-Names Committee en honor d'Ona Olstad, un zoòleg noruec membre de l'expedició de Horntvedt, 1927-28, i científic en cap de l'expedició noruega de Nils Larsen, 1928-29. És un dels pocs llocs de les Geòrgia del Sud on es poden trobar fòssils.

## Referències

* ↑ «Welcome to South Georgia - South Georgia Website». [Consulta: 2009].
# RPS

RPS té els següents significats:
* Regions i Pobles Solidaris, federació de partits polítics nacionalistes de França
* Royal Photographic Society, societat fotogràfica del Regne Unit
* Royal Philharmonic Society, societat musical del Regne Unit
* Servei de Seguretat Suec (del seu nom en suec RiksPolisStyrelsens), agència governamental de seguretat de Suècia
* RPS de Coràsmia o República Popular Soviètica de Coràsmia (de l'acrònim del seu nom República Popular Soviètica), república asiàtica, precursora de la Unió Soviètica
* RPS de Bukharà o República Popular de Bukharà (de l'acrònim del seu nom República Popular Soviètica), república asiàtica, precursora de la Unió Soviètica
* Pedra, paper, tisores (del seu nom en anglès Rock, Paper, Scissors), joc infantil
* Roadway Package System, nom original de l'empresa de transport per carretera FedEx Ground dels Estats Units
* RPS Group (de l'acrònim en anglès Rural Planning Services), empresa multinacional de serveis del Regne Unit
* Radar de penetració de sòl o georadar, radar que actua sota el nivell del sòl
* Relativistic Particle Spectrometer, instrument d'espectrometria inclòs a les naus del projecte espacial Van Allen Probes , vegeu Van_Allen_Probes#Instruments
* Real Person Slash, subgènere de ficció de persona real de la fanficció Slash, vegeu Slash_(fanfiction)
* rps també és l'acrònim de revolucions per segon, unitat de freqüència, submúltiple de les revolucions per minut
# Illa Bartolomé

L'illa Bartolomé és una petita illa volcànica de l'arxipèlag de les Galápagos, que es troba al costat de la costa est de l'illa Santiago. És una de les illes "més joves" de l'arxipèlag de les Galápagos. Porta el nom del naturalista i amic de Charles Darwin, Sir Bartholomew Sulivan, que era tinent de l'HMS Beagle.
Té una superfície de tan sols 1,2 km² i consta d'un volcà extingit i una gran varietat de formacions volcàniques de color vermell, taronja, verd i negre brillant. Una ruta de senderisme amb taulons de 114 metres puja pel costat del con volcànic de Bartolomé. El cim ofereix vistes a través de l'aigua a altres illes de l'arxipèlag.
A l'illa hi destaca la Roca del Pináculo, un banyó volcànic que sobresurt sobre la badia de Sullivan.

## Referències

* ↑ «Bartolomé». Galapagos Conservancy. galapagos.org. [Consulta: 6 juny 2017].
* ↑ Laughton, J. K.; Lambert, Andrew. «Sulivan, Sir Bartholomew James (1810–1890)». A: Oxford Dictionary of National Biography. Online. Oxford University Press, 23 September 2004 [Consulta: 18 gener 2009].
* ↑ «Bartolome Island - Galapagos Alternative» (en anglès americà), 22-12-2017. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Annie Fitzsimmons «What They Don't Tell You About the Galápagos». National Geographic, 10-12-2014 [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Paul Tasch «Galapagos Islands: Geological Field Notes: New Data». Transactions of the Kansas Academy of Science, vol. 81, Autumn 1978, pàg. 231–241. DOI: 10.2307/3627258. JSTOR: 3627258.
# Illa Brasilera

L'Illa Brasilera (en portuguès: Ilha Brasileira; en castellà: Isla Brasilera) és una petita illa fluvial ubicada a la confluència del riu Uruguai amb el riu Cuareim-Quaraí, entre les fronteres de l'Argentina, el Brasil i l'Uruguai.
L'illa ha estat objecte de disputa internacional entre el Brasil i l'Uruguai. Les autoritats brasileres sostenen que l'illa pertany al municipi de Barra do Quaraí, a l'Estat de Rio Grande do Sul. D'altra banda, les autoritats uruguaianes consideren que l'illa forma part del departament d'Artigas, a l'extrem nord del país. L'Uruguai també reclama des de fa més d'un segle la sobirania del Rincón de Artigas.

## Referències

* ↑ Illa Brasilera, per Wilson R.M. Krukoski Arxivat 2007-08-09 a Wayback Machine. (castellà)
# Estació de Ferrol

L'estació de Ferrol és una estació terminal situada a la ciutat de Ferrol, a la província de la Corunya. Té serveis de rodalia, mitjana i llarga distància tant d'ample ibèric com de via estreta. També té funcions logístiques.

## Situació

Està situada al centre de la ciutat de Ferrol, a l'Avinguda de Compostela s/n, al costat de l'Estació d'Autobusos de Ferrol. Es troba a 1,5 km del port, amb el qual està connectat a través del túnel d'A Malata, i també a prop de l'Autopista AP-9.
És una estació terminal, situada al punt quilomètric 42,8 de la línia que uneix Betanzos amb Ferrol, d'ample ibèric, via única i no electrificada. També és el punt de partida de la línia Ferrol-Gijón, de via estreta, única i no electrificada, amb serveis operats antigament per l'empresa Feve, actualment integrada a Renfe Operadora i Adif.

## Trens
### Rodalies

| Línia | Origen/destinació | Destinació/origen |
| C-1f | Ortigueira | Terminal |

### Regional

| Línia | Origen/destinació | Destinació/origen |
| R1f | Oviedo Gijón | Terminal |

### Mitjana Distància

| Línia | Origen/destinació | Destinació/origen |
| 5 | A Coruña | Terminal |

### Llarga Distància

| Tren | Origen/destinació | Parades Intermèdies | Destinació/origen | Observacions |
| Alvia | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · Curtis · Teixeiro · Guitiriz · Lugo · Sarria · Monforte de Lemos · Ourense-Empalme · A Gudiña · Puebla de Sanabria · Zamora · Medina del Campo · Segòvia-Guiomar | Madrid-Chamartín | 2 trens diaris per sentit |
| Trenhotel Atlántico | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · Curtis · Guitiriz· Lugo · Sarria · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Veguellina · León · Sahagún · Palencia · Venta de Baños · Valladolid-Campo Grande · Medina del Campo · Àvila | Madrid-Chamartín | 6 trens setmanals per sentit |

## Referències

* ↑ Fitxa técnica Adif

## Vegeu també

* ADIF
* Renfe Operadora
* Ferrol

## Enllaços externs

* Renfe
* Adif
* Estació de Ferrol a la web d'Adif