OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hospitaleres Franciscanes de Jesús Natzarè

Les Germanes Hospitaleres Franciscanes de Jesús Natzarè formen una congregació religiosa de germanes, fundada en 1673 per a la cura de malalts pobres. Les germanes posposen al seu nom les sigles H.J.N.

## Història

La congregació fou concebuda pel sacerdot terciari franciscà Cristóbal de Santa Catalina. Eremita, mentre predicava per Còrdova s'adonà del gran nombre de malalts sense recursos que hi havia i hi volgué posar remei. Pensant a obrir un hospici, trobà que la Casa de Jesús, petit establiment de la Confraria de Jesús Natzarè, que tenia un hospital de sis llits, estava abandonada. La confraria estigué d'acord a cedir-li l'ús i Cristóbal, l'11 de febrer de 1673 l'obrí com a institució benèfica, creant l'Hospitalidad Franciscana de Nuestro Padre Jesús Nazareno. A les portes hi inscrigué el lema: Mi providencia y tu fe tendrán esta casa en pie.
Per poder dirigir l'entitat, el bisbe l'obligà a deixar l'hàbit franciscà i viure com a sacerdot secular. Va rebre el suport i l'ajut material d'homes i dones de la ciutat, i alguns hi treballen com a voluntaris: mentre les dones s'ocupen de les malaltes i els infants, els homes atenen els homes malalts i demanen almoina als carrers, per mantenir l'hospital. Per consolidar la tasca feta, Cristóbal creà dues congregacions que tindrien cura dels malalts, una de masculina i una altra de femenina: els Germans Hospitalers de Jesús Natzarè i les Germanes Hospitaleres de Jesús Natzarè. N'escrigué les constitucions i reglament, que foren publicats en 1740, amb redacció de José Capilla, successor del fundador en l'administració de la institució. Foren aprovades per Benet XIV en 1746.
Si la primera intenció era tenir cura de dones grans, malaltes, i de nens abandonats, aviat estengué el seu àmbit d'actuació a tota mena de necessitats. Avui dia només sobreviu la confraria femenina: la masculina desaparegué en la desamortització de 1835.

## Activitats i difusió

Les activitats de les germanes són s'assistència a malalts, però també mantenen escoles i centres dedicats als necessitats: llars d'acollida, centres de reinserció, residències per a gent gran, etc.
En acabar 2011, la congregació està formada per 121 germanes en 25 centres d'Espanya (tres a la ciutat de Còrdova i tres més a la província; Madrid (2 centres), Cabeza del Buey i Mèrida (Badajoz), Getafe, San Sebastián de los Reyes, Lopera (Jaén), Álora (Màlaga), Burgos, Ezcaray (La Rioja) i la Corunya) i Hispanoamèrica (República Dominicana (3), Perú (3), Guatemala) i a Roma.

## Bibliografia

* Lloc web oficial de la congregació. Arxivat 2013-05-19 a Wayback Machine.
# Hospitalitat

L'hospitalitat és la liberalitat d'oferir la pròpia llar als hostes, siguin coneguts o no, així com a elements per a la seva comoditat (menjar i beure, lloc per seure o dormir, companyia...) o el bon accoliment que un país fa als estrangers. S'utilitza també com a concepte dins del sector del turisme de pagament.
És una virtut preuada a diverses cultures i èpoques, amb predomini a les regions àrabs i orientals i els pobles nòmades i es considera socialment útil perquè ajuda a l'intercanvi entre veïns i assegura un dret futur a un viatger. Quan un home arriba a un poblat passa a ser un hoste i ha de rebre l'hospitalitat que necessiti i els dies que necessiti.

## Referències

* ↑ «Hospitalitat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vilaseca, Oriol. «hospitalitat». Diccionari Invers de la Llengua Catalana. [Consulta: 22 juny 2018].
* ↑ Bayés, Pilarín «L'hospitalitat té avui més valor que mai». Social.cat, 14-02-2018.
* ↑ «El Congrés mundial del turisme se centra en l'hospitalitat». El Periòdic d'Andorra, 20-02-2018.
* ↑ «Bases ètiques de l'hospitalitat». A: Codi ètic turisme valencià: hospitalitat. València: Generalitat Valenciana, p. 4-5.
* ↑ AA.VV. «L'hospitalitat (monografia)» (pdf). Valors, XIV, 145, 2-2017, pàg. 1-40. Arxivat de l'original el 2018-06-22 [Consulta: 22 juny 2018]. Arxivat 2018-06-22 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* González Martín, Miguel. De l'hostilitat a l'hospitalitat (pdf). Barcelona: Cristianisme i Justícia, 2015. ISBN 978-84-9730-365-1.
# Hostal-Masia L'Estany Clar

L'Hostal-Masia L'Estany Clar és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia d'estructura clàssica coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana de migdia, on inicialment hi havia la porta d'accés, traslladada a la façana de llevant durant les obres de restauració de l'edifici. Les finestres i balcons amb ferro forjat es distribueixen pels murs de l'edifici. La restauració ha ampliat l'actual restaurant a la pallissa veïna, adossada al mur substituint l'espai obert per un ampli finestral.

## Història

L'Estany Clar fou hostal del camí ral de Berga a Bagà i Vilada durant els segles moderns. La masia fou construïda a finals del segle xvii o començaments del segle xviii i al segle XX abandonà l'activitat original per a transformar-se en masoveria. L'any 1987 fou restaurada com restaurant i cafeteria.

## Referències

* 1 2
# Hostal Castell

L'Hostal Castell és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una antiga masia que va ser convertida en hostal la qual cosa significà una ampliació per la part posterior tot i mantenir elements originals. És de planta rectangular amb dos pisos i golfes, vessants a laterals i cornisa catalana. La porta principal és adovellada amb arc de mig punt i es troba flanquejada per dues portes d'arc rebaixat emmarcades amb pedra granítica. Totes presenten una reixa de ferro que les protegeix.
Al primer pis hi ha tres finestres quadrangulars també amb llinda, brancals i ampit motllurat. La finestra central té una inscripció i la data de 1623 a la llinda. Per damunt, un ull de bou emmarcat amb pedra és l'obertura de les golfes. A l'esquerra hi ha una portalada de fusta amb arc de mig punt, protegida per una petita teulada que dona accés al garatge i un pati. Aquest afegit s'adossa a la façana lateral de Can Torrent. Pel que fa a la façana lateral dreta, es pot veure l'ampliació que es va fer quan varen convertir la masia en hostal. Les primeres finestres són emmarcades en pedra, i la resta, al llarg de tota la façana, són obertures simples, fruit d'una nova construcció. L'edifici es troba enmig del carrer del Castell, un dels barris vells del poble, i al davant hi ha una petita plaçeta.

## Història

Antigament, l'Hostal Castell era Can Picolives, una masia on tenien premsa d'oli, d'aquí ve el nom, era de la família Bosch de la qual pertanyia l'artista escultor amb pseudònim “Piculives”. Hi havia hagut l'estanc i la taverna de Can Picolives, molt frequentada, ja que l'antic propietari, el Sr. Bosch era el Sercretari de l'Ajuntament. La família Marcús va comprar la masia i la va convertir en hostal, des de llavors fins a l'any 2004 va funcionar com a tal a temporades i passant per diversos amos. Finalment, l'any 2005 ha passat a mans de Margarida Colomer qui possiblement adaptarà l'edifici per fer habitatges. Un projecte que està pendent.

## Referències

* 1 2 3
# Hostal Fugaroles

L'Hostal Fugaroles és una obra eclèctica de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Hostal situat al nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, al carrer Monsolís número 31.
L'hostal està format per diversos cossos.
Al carrer Monsolís, on hi ha l'entrada a l'hostal, trobem dos edificis que formen part de l'hostal:
A la façana de l'edifici esquerra (número 29), hi ha una porta en arc escarser al costat dret i un portal en arc de llinda al costat esquerre. Al primer i segon pis, dos balcons amb llosana de pedra i barana de ferro forjat, entremig dels quals hi ha una finestra rectangular vertical.
A la façana de l'edifici de la dreta (número 31), hi ha la porta d'entrada a l'hostal en arc de llinda i al costat una finestra rectangular. Als dos pisos superiors, hi ha tres finestres rectangulars disposades verticalment. Al costat dret, hi ha un cos afegit, que a l'altura del primer pis és una terrassa.
El tractament de les dues façanes és el mateix: a la planta baixa, un fals encoixinat pintat que sobre les obertures imita dovelles disposades a monta-cavall. Emmarcant les obertures, línies de color blanc que són esgrafiats. També són esgrafiats les decoracions floras i vegetals (diferents a cada un dels dos cossos d'edificis), que decoren la part superior de les obertures (finestres i balcons). A la façana de l'edifici dret, hi ha les lletres HOSTAL FUGAROLES de color vermell metàl·liques.
Els dos edificis estan coberts per una teulada a doble vessant, desaiguada a les façanes principal i posterior.
Al costat del cos dret hi ha un jardí.
Adossat a l'edifici número 29, hi ha un cos rectangular. La façana lateral dreta d'aquest cos, és visible des de la carretera d'Osor. En aquesta façana d'aquest cos de planta baixa i tres pisos, hi ha pintata el nom de l'hostal, HOSTAL FUGAROLES. Les obertures, igual que totes les altres, estan emmarcades i coronades per elements florals esgrafiats.

## Història

Segons el cadastre l'edifici és del 1900.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10
# Hostal Gran

L'Hostal Gran és una obra de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un casal de planta rectangular. Tres crugies amb accés central, planta baixa coberta amb la volta de rajola i planta pis amb cairats que suporten la coberta de teula, amb ràfec de filera doble format per rajols plans i teula girada. Parets estructurals de pedra morterada, façana arrebossada i pintada amb un rellotge de sol pintat d'inspiració barroca sobre la porta principal. Porta forana amb carreus de pedra emmotllurats, típica reminiscència medieval. Finestres a la planta superior emmarcades per carreus de pedra.
És interessant l'interior de les quadres que donen al carrer del comerç, amb grans arcs i coberta amb cairats i llindes.

## Història

L'antic hostal està situat al carrer de Sant Josep, antic camí reial de Girona a Palamós, i durant molts anys va tenir molta importància, ja que en ell s'hi feia el canvi de tronc dels animals, que hi tenien les seves quadres. L'any 1909 una rierada va negar vuit cavalls.
La construcció de la nova carretera a partir de 1856, obligà a l'hostal a construir una nova façana que hi donés directament, ja que el nou traçat feia que els clients es desviessin amb les diligències cap a ca l'Arpa de St. Joan de Mollet. Les reformes, que no tenen interès, es realitzaren amb préstecs de l'Ajuntament.
L'Hostal ha tingut diversos noms: Hostal Gran, Posada empordanesa de Juan Buxó, can Llonga...

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Hostal Maçanet-Massanes

L'Hostal Maçanet-Massanes és una obra de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat, situat al barri de l'Empalme, al costat de la via del tren, dins el municipi de Massanes. L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert en part per un terrat i en part per una teulada a doble vessant desaiguada al terrat i a la façana posterior.
A la façana, de gust neoclàssic, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc de llinda, que es troba flanquejada per dues finestres també en arc de llinda. Al pis, hi ha un gran balcó i tres obertures que hi donen acces. Totes les obertures estan coronades per frontons d'estil clàssic amb motius florals. La façana queda coronada per una cornissa i per la barana del balccó, de pedra, decorada amb elements florals.

## Història

L'edifici fou construït el 1880, igual que l'estació de ferrocarril, i fou impulsat per Narcís Vilaseca, de Can Ramillans, per tal que el barri de l'Empalme tingués un local comercial i d'esbarjo.
El 1902, tal com indica la data sobre una de les finestres, l'edifici es reformà. La família Llach de Salt regentà el local fins al 1924 quan passà a mans del senyor Privat i d'aquí el nom de l'hostal. Durant les anys vuitanta del segle xx hi hagué una botiga de queviures.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Hostal de l'Arengada

L'Hostal de l'Arengada és una masia en ruïnes, probablement del s. XVI, que pertany a Collsabadell, del municipi de Llinars del Vallès (Vallès Oriental). Es troba al Parc Natural del Montnegre i el Corredor, dins de la finca de Can Dama.
La masia està en ruïnes des de principis del segle XX aproximadament. Per la seva història i emplaçament, té un interès històric, arquitectònic i paisatgístic i el privilegi de reconstrucció preferent.

## Referències

* ↑ «Hostal de l'Arengada». Arxivat de l'original el 2016-10-02. [Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ Antoni Ferrando i Roig Les sendes del bandolers: Sant Llorenç del Munt - Serra de l'Obac, p. 144
# Hostal del Sol (Arenys de Munt)

L'Hostal del Sol és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta baixa, pis i golfes. L'estructura és de planta basilical, amb el cos central aixecat. La coberta és a dues aigües. A la planta baixa hi ha una porta d'arc de mig punt, una obertura petita i una finestra en el primer pis. Sobre la porta hi ha un balcó i dues finestres, una a cada costat. La part més alta de la façana té una petita obertura.
La façana presenta esgrafiats, però solament es conserven els de la part de dalt; a la planta baixa han desaparegut.

## Referències

* 1 2
# Hotel Dan de Tel-Aviv

L'Hotel Dan de Tel-Aviv (en hebreu: מלון דן תל אביב) és un hotel de luxe en el passeig marítim de Tel-Aviv, Israel. Va ser el primer hotel de la cadena d'hotels Dan. L'edifici original va ser construït en la dècada de 1930, i va començar com una petita pensió anomenada Kaete Dan. Va ser el primer establiment de qualsevol tipus a la platja de Tel-Aviv. Durant un temps va ser la caserna general de la Haganà. En juny de 1947, Iekutiel i Shmuel Federmann van comprar l'edifici, i es va adoptar el nom de l'anterior propietari, formant la corporació d'Hotels Dan. Els nous propietaris van fer enderrocar l'edifici original, i el nou hotel es va acabar en 1953, convertint-se al primer hotel de luxe de la ciutat. En 1986 es va afegir una nova i colorida façana, amb els colors de l'Arc de Sant Martí, dissenyada per Yaacov Agam. Té 5 estrelles.

## Referències

* ↑ «Dan Hotel Homepage».
* ↑ «Información sobre el Hotel» (en anglès). [Consulta: 6 abril 2014].
* ↑ «The 5 Best Luxury Hotels in Tel Aviv - Five Star Alliance». Five Star Alliance.
# Hotel Jaume Petit

L'Hotel Jaume Petit és un edifici del municipi de Begues (Baix Llobregat). És una obra que inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
El senyor Jaume Petit va fer construir aquest hotel a principis del segle xx. Fou un home que ajudà al creixement del municipi. Va organitzar el primer transport públic de Begues a Barcelona. Va crear una fundació per a sordmuts entre els anys 1928-1930.

## Descripció

És un edifici cantoner, envoltat de jardí i de planta rectangular. Consta de planta baixa, pis i coberta a dues vessants de teula àrab. Del conjunt compositiu cal remarcar els elements ornamentals amb motius ondulats i florals. Al primer pis hi ha un balcó corregut, de ferro forjat i amb una sanefa d'aplacat ceràmic.
Hi ha una escalinata d'accés a la primera planta, i terrassa volada amb estructura de foneria i coberta, a quatre vessants, vidriada de colors. Obra de fusta i persianes de llibret. El jardí presenta tanca d'obra, amb reixes de ferro forjat igual que la porta a més d'hídries ornades.

## Referències

* 1 2 3 4
# Don Juan DeMarco

Don Juan DeMarco és una pel·lícula estatunidenca del 1995, produïda per Francis Ford Coppola i dirigida per Jeremy Leven. Fou protagonitzada per Johnny Depp, Marlon Brando i Faye Dunaway. Ha estat doblada al català

## Argument

Un home jove, amb una màscara i una capa (Johnny Depp) està aturat a una tanca i la seva intenció sembla el suïcidi. És rescatat per la policia i enviat a un consultori pisquiàtric. Hi és posat en mans del doctor Jack Mickler (Marlon Brando), un psiquiatre en camí a punt de jubilar-se. El pacient li narra al doctor que ell és realment el gran amant Don Joan DeMarco, aquell que va seduir 1.500 dones, però que ha caigut en una depressió en no haver pogut conquerir la dona dels seus somnis. El doctor Mickler té un termini de 10 dies per treballar amb el seu pacient, després haurà de decidir si el tractarà amb fàrmacs o si l'enviarà a un hospital psiquiàtric. A mesura que les converses van desenvolupant-se, Don Joan parla ininterrompudament sobre la seva vida i l'art amatori, i el doctor comença a assabentar-se que les filosofies del seu pacient l'ajuden a recuperar la seva pròpia vida sentimental amb la seva dona, Marilyn Mickler (Faye Dunaway), que està en decadència.

## Repartiment

* Johnny Depp: John Arnold DeMarco/Don Juan
* Marlon Brando: Dr. Jack Mickler
* Faye Dunaway: Marilyn Mickler
* Selena Quintanilla-Pérez: cantant ranchera
* Géraldine Pailhas: Doña Ana
* Franc Luz: Don Antonio
* Bob Dishy: Dr. Paul Showalter
* Rachel Ticotin: Doña Inez
* Talisa Soto: Doña Julia
* 'Tiny' Lister, Jr.: Rocco Compton
* Richard C. Sarafian: Detective Sy Tobias
* Tresa Hughes: Àvia DeMarco
* Stephen Singer: Dr. Bill Dunmore
* Marita Geraghty: dona al restaurant

## Referències

* ↑ «don juan de marco». esadir.cat.
* ↑ «Don Juan DeMarco». The New York Times.
# El ninot diabòlic

El ninot diabòlic (títol original: Child's Play) és una pel·lícula de terror estatunidenca dirigida per Tom Holland, estrenada l'any 1988, i és el primer volum d'una sèrie de pel·lícules de terror que posen en escena el personatge de Chucky. Ha estat doblada al català

## Argument

Charles Lee Ray és un assassí en sèrie psicòpata, conegut com a «estrangulador de Lakeshore», que, intentant escapar a les forces de l'ordre, és mort en un magatzem de joguines de Chicago. Abans de morir, utilitza la màgia vodú per ubicar la seva ment en una nina. Karen Barclay ofereix al seu fill Andy aquest ninot que imita el físic d'un petit noi pèl-roig en mono de treball. Es tracta d'un ninot "Good Guys", que fa furor amb els joves d'aquesta època, i que Andy desitjava tenir...

## Repartiment

* Catherine Hicks: Karen Barclay
* Chris Sarandon: Detectiu Mike Norris
* Alex Vincent: Andy Barclay
* Brad Dourif: Charles Lee Ray / Chucky (veu)
* Dinah Manoff: Maggie Peterson
* Tommy Swerdlow: Jack Santos (Mario)
* Jack Colvin: Dr. Ardmore
* Neil Giuntoli: Eddie Caputo
* Juan Ramírez: El sense sostre
* Alan Wilder: Mr. Criswell
* Richard Baird: El periodista
* Raymond Oliver: John Simonsen (Dr. Death)
* Tyler Hard: Mona
* Ted Liss: George

## Al voltant de la pel·lícula

* El nom complet de Chucky, Charles Lee Ray, està inspirat en famosos assassins: Charles Manson, Lee Harvey Oswald i James Earl Ray.
* La cangur al principi havia de morir electrocutada prenent un bany. Aquesta escena va ser finalment utilitzada l'any 1998 en La promesa de Chucky.
* Encara que una pel·lícula de terror de primer grau, la pel·lícula és igualment una lleugera sàtira de la indústria de la joguina de la nina als Estats Units, trencant la seva imatge d'innocència i de cursileria. D'altra banda, el vestuari de les nines Good Guy està directament inspirat del de les nines My Buddy de la marca de joguines Hasbro.
* El primer cartell de la pel·lícula no menciona directament Chucky, mostrant just la cangur caient per la finestra i dels ulls dolents en el cel de tempesta.
* L'encantament vodú que pronuncia Chucky és fictícia, però diu el nom de Damballa, que és un Loa de la religió vudú.
* El ninot diabòlic s'inspira en Dead of Night de 1945, d'Alberto Cavalcanti, i de Devil Doll de 1964, de Lindsay Shonteff.
* La pel·lícula ha estat rodada als apartaments Brewster, un immoble residencial de Chicago.

## Premis i nominacions

* Premi a la millor actriu per Catherine Hicks, i nominació al premi a la millor pel·lícula de terror, millor guió i millor jove actor per Alex Vincent, per l'Acadèmia de cinema de ciència-ficció, fantàstic i terror 1990.

## Referències

* ↑ esadir.cat. El ninot diabòlic. esadir.cat.
* ↑ «Child's Play». The New York Times.
# Hotel Theresa

L'Hotel Theresa era a mitjans del segle XX un dels centres més dinàmics de Harlem (New York). Es troba a la cruïlla de l'Adam Clayton Powell Jr. Boulevard (Setena Avinguda) i del carrer 125 (Martin Luther King Jr. Boulevard). Va obrir el 1913 i va ser fins a 1973 l'edifici més alt del barri. Construït en maons blancs, era conegut amb el nom de Waldorf-Astoria de Harlem. Fins a 1940, només acceptava clients blancs i grans personalitats negres americanes.
Louis Armstrong, Sugar Ray Robinson, Lena Horne, Joséphine Baker, Dorothy Dandridge, Duke Ellington, Muhammad Ali, Dinah Washington, Ray Charles, Little Richard i Jimi Hendrix són personalitats de les que han passat per l'hotel o fins i tot hi han viscut. Fidel Castro hi va fer també una estada en ocasió d'una sessió de les Nacions Unides el 1960; el dirigent de l'URSS Nikita Khrouchtchev va fer-li una visita. El propietari negre li havia proposat albergar-lo gratuïtament, amb tota la delegació cubana. Després d'haver deixat la Nació de l'Islam, Malcolm X reuneix l'Organization of Afro-American Unity a l'hotel Theresa. Hi va trobar Cassius Clay moltes vegades. L'octubre de 1960, John F. Kennedy hi va estar amb Eleanor Roosevelt i d'altres personalitats del partit demòcrata. Amb la degradació del barri als anys 1950 i 1960, l'hotel va declinar i va haver de tancar el 1967. Va ser convertit en oficines el 1971 i s'anomena d'aleshores ençà Theresa Towers. Va ser classificat de monument històric per la ciutat de New York el 1993.

## Referències

* ↑ Aberjhani. "Hotel Theresa" in Aberjhani and West, Sandra L. (eds.) Encyclopedia of the Harlem Renaissance, Facts On File, 2003. p.158

## Bibliografia

* Meet Me at the Theresa: The Story of Harlem's Most Famous Hotel, Sondra Kathryn Wilson, 2004

## Enllaços externs

* Barry Popik: Waldorf of Harlem (Hotel Theresa, now Theresa Towers)