OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orneau

L'Orneau, en való Ôrnô, és un riu de Bèlgica, afluent no navegable per la riba esquerra del Sambre.
Neix al poble de Meux al municipi de La Bruyère. Va ser la cleda de la ciutat de Gembloux, malgrat que els ciutadans ingrats l'hi van entubar per la major part. La ciutat de Jemeppe-sur-Sambre es va crear a la confluència a un meandre que va ser tallat al segle xix quan el Sambre va ser canalitzat (1825-1830). De fet, el tram des del centre de Jemeppe fins a la desembocadura és el llit del «Sambre vell», la meitat del meandre rectificat.
A la seva riba es troba la cova de l'Home de Spy on es van trobar vestigis d'un important assentament neandertal. Aquí, la vall de l'Orneau crida l'atenció per la diversitat d'hàbitats humids propicis al desenvolupament d'una varietat de flora i fauna. S'hi troben entre d'altres la salamandra comuna, el tòtil, el tritó alpí i palmat, la granota comuna i el gripau comú.

## Afluents

* El Ligne, afluent per la dreta, conflueix al veïnat de Falnuée (Mazy)
* L'Arton, afluent per l'esquerra al poble de Lonzée, un antic municipi, ara integrat a la ciutat de Gembloux.

## Referències

* ↑ M.C. «Le côté obscur de l'Orneau» (en francès). L'Avenir, 19-09-2018.
* ↑ Delforge, Paul. «1825: canalisation de la Sambre». Connaître la Wallonie. Institut Destrée. [Consulta: 12 octubre 2020].
* 1 2 «Grotte de l'Homme de Spy» (en francès), 20-01-2015. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «L'Arton» (en francès). Lonzée.

## Bibliografia

* Bonniver, I.; Rekk, S.; Eugène, M.; Mahy,, G.; Bock, L.; Hallet, V. Itinéraire de la Vallée de l'Orneau (pdf) (en francès). Presses Universitaires de Namur, 2015, p. 39. ISBN 978-2-87037-886-1. Arxivat 2022-02-04 a Wayback Machine.
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Orquestra Filharmònica

L'Orquestra Filharmònica de l'obra sindical d'Educació i Descans es va fundar, a Girona, el mes de maig de 1941. L'orquestra, formada essencialment per músics militars i professors de la població, va fer diversos concerts ais teatres Municipal i Albéniz. La direcció va anar a càrrec del músic major de la Banda del Regiment Alcántara 33, Ramón Amau Serrano. La seva trajectòria va ser efímera. El primer concert públic es va fer el mes de maig de 1941 i l'últim per les fires i festes de Sant Narcís de 1942. Lluís Brugués apunta que les causes de la seva desaparició van ser fonamentalment, econòmiques.

## Referències

* ↑ Brugués, Lluís. La Música a Girona. Història del Conservatori Isaac Albéniz. Primera. Girona: Diputació de Girona, 2008, p. 462. ISBN 978-84-96747-34-0.
* ↑ Arnau, Maruja «El mestre Ramón Amau i el fet musical gironí del segle XX». Revista de Girona, 2-1988.
# Pau Valls Vidal

Pau Valls Vidal (Palma 1936 - 2016) va ser un empresari mallorquí i promotor d'activitats musicals. L'any 1964, com a President de "Juventudes Musicales" de Palma, va organitzar el Primer Festival de la Nova Cançó a l'Hotel Jaume I de Palma. Els anys següents, 1965 i 1966, el festival es va celebrar al Castell de Belver amb uns dos mil assistents i la participació de la majoria de cantants dels "Setze Jutges" entre d'altres com ara, Maria del Mar Bonet, Lluís Llach, Els Valldemossa, Miquelina Lladó, Enric Barbat, Joan Manel Serrat, Antoni Parera Fons, Joan Ramon Bonet, Francesc Pi de la Serra, Queta i Teo... També va col·laborar amb l'Ajuntament de Palma en l'impuls dels festivals de música classica de l'època. L'any 1971 va deixar la presidència de l'entitat musical i es va centrar en les seves activitats empresarials.
Com a empresari va estar vinculat a l'empresa Almendras de Mallorca SL, destinada a l'esportació d'ametlla mallorquina, de la que el seu pare Rafael Valls Bonnin havia estat un dels creadors
# Orquestra Simfònica de Castella i Lleó

L'Orquestra Simfònica de Castella i Lleó (també coneguda per les seves sigles OSCyL) és el conjunt orquestral oficial de la Comunitat castellana i lleonesa. Fou creada per la Junta de Castella i Lleó el 1991 i té la seu des del 2007 al Centre Cultural Miguel Delibes, de la ciutat de Valladolid.
Abans d'aquest any, la OSCyL no tenia cap seu oficial, sinó que feia concerts itinerant per les nou capitals de Castella i Lleó, tenint especial pes la ciutat de Lleó en les temporades de 2003 a 2006.
N'han estat directors titulars Max Bragado-Darman, Alejandro Posada i Lionel Bringuier. Des 2016 l'orquestra compta amb el director britànic Andrew Gourlay com a titular i col·labora amb el mestre israelià Eliahu Inbal com a principal director convidat. A més, en la temporada 2018-2019 ha inclòs a Roberto González-Monges com a principal artista convidat.
Un cop establerta a Valladolid, l'OSCyL ha sortit poques vegades d'aquesta ciutat. Existeix, no obstant això, un programa ofert pel Centre Cultural Miguel Delibes de proximitat amb les ciutats de la Comunitat per facilitar l'accés a l'orquestra regional de tots els habitants.

## Referències

* 1 2 «La Orquesta» (en castellà). Orquesta Sinfónica de Castilla y León. [Consulta: 25 octubre 2018].
* ↑ «La Orquesta Sinfónica de Castilla y León ofrece mañana martes un concierto en la Audiencia junto con la Coral de Soria y la Coral Ágora» (en espanyol europeu). Turismo Soria. [Consulta: 25 octubre 2018].
# Margarida Maria Farnese

Margarida Maria Farnese (Parma, Ducat de Parma, 1664 - Colorno, 1718) fou una noble de la família Farnese que va esdevenir duquessa consort del Ducat de Mòdena.
Va néixer el 24 de novembre de 1664 a la ciutat de Parma sent filla del duc Ranuccio II de Parma o Isabel d'Este. Fou neta per línia paterna del també duc Odoard I de Parma i Margarida de Mèdici, i per línia materna de Francesc I d'Este i Maria Caterina Farnese.
Fou germana d'Odoard Farnese, i germanastra dels ducs Francesc I i Antoni I de Parma.

## Núpcies i descendents

Es casà el 14 de juliol de 1692 a la ciutat de Parma amb Francesc II d'Este. D'aquesta unió no tingueren fills.
Establerta al ducat de Mòdena, restà vídua al cap de dos anys de matrimoni per la mala salut del duc. A la seva mort es traslladà a la ciutat de Colorno, on morí el 17 de juny de 1718.

## Enllaços externs

* (anglès) http://genealogy.euweb.cz/italy/farnese2.html
# Orquestra Simfònica de l'Índia

L'Orquestra Simfònica de l'Índia és una orquestra fundada a Mumbai, Índia, el 2006, i està afiliada al Centre Nacional per a les Arts Interpretatives (NCPA).
El primer i actual director és el violinista Marat Bisengaliev. La temporada de l'orquestra inclou a més del repertori simfònic, música de cambra.
# Orquestra de Cambra d'Israel

L'Orquestra de Cambra d'Israel (en hebreu: התזמורת הקאמרית) és una orquestra israeliana amb seu a Tel-Aviv-Jaffa. El seu finançament prové principalment del Ministeri d'Educació israelià i del municipi de Tel-Aviv-Jaffa. L'orquestra de cambra israeliana ha gravat amb discogràfiques com Chandos, Naxos Records (música d'Alberto Ginastera), Musicmasters, Koch i Teldec (música d'Arnold Schönberg i de Piotr Ilitx Txaikovski).
Gary Bertini va fundar l'orquestra en 1965 i fou el seu primer director artístic durant deu anys. La primera aparició de l'orquestra en els EUA va ser a Nova York en 1969. Luciano Berio va ser el director artístic en 1975. Rudolf Barxai va liderar l'orquestra des de 1976 fins a 1981. Altres directors de l'orquestra han estat Uri Segal, Yoav Talmi (1984-1988) i Shlomo Mintz (1989-1993). Philippe Entremont va ser director artístic des de 1995 fins a 1998 i ara és el director de l'orquestra.
Noam Sharif va ser el director musical des de 2002 fins a 2005. Gil Shohat va succeir a Sharif com a director artístic i com a supervisor en cap des de 2005 fins a 2008. En 2009, Roberto Paternostro va ser nomenat conseller musical de l'orquestra i Elizabeth Wallfisch va ser nomenada consellera del programa Barroc. Al febrer de 2003, Yoav Talmi va tornar a l'orquestra com a director musical, però va renunciar en 2014. Des de 2015 l'orquestra ha estat dirigida pel director Ariel Zuckerman.

## Enllaços externs

* Pàgina web Arxivat 2010-10-13 a Wayback Machine. (anglès) (hebreu)
# Orquestració

L'orquestració és l'estudi o la pràctica d'escriure música per a orquestra (o de manera més àmplia, per a qualsevol conjunt instrumental) o bé, l'adaptació per a orquestra de música composta per a un altre medi.
L'adaptació es pot fer bàsicament de dues maneres: Transcrivint amb la màxima fidelitat possible el fragment original o bé arranjant-lo lliurement per tal d'adaptar-lo el nou medi orquestral. Malgrat això, els termes transcripció i arranjament s'utilitzen habitualment de manera indistinta.
El terme orquestració s'aplica, en sentit estricte, només a l'orquestra, mentre que si l'adaptació és per a qualsevol altre conjunt musical es parla d'instrumentació. En aquest sentit, la instrumentació inclou l'orquestració.
Contràriament al que acabem de dir, en els estudis acadèmics d'orquestració el terme instrumentació també es pot referir a la consideració de les característiques pròpies de cada un dels instruments en particular, més que a l'art de combinar-los entre ells.
En la música comercial, la música per a pel·lícules o per al teatre musical, sovint es recorre a orquestradors independents per a completar la feina del compositor, per tal d'agilitzar el procés de composició i poder complir amb els terminis estrictes què exigeix la indústria audiovisual.
Una de les obres orquestrals que tradicionalment han estat considerades com a exemples de brillant orquestració és la versió orquestral que Maurice Ravel va fer dels Quadres d'una exposició de Modest Mússorgski

## Tractats d'orquestració amb rellevància històrica

* Michael Praetorius (1619): Syntagma musicum volum dos, De Organographia.
* Valentin Roeser (1764): Essai de l'instruction à l'usage de ceux, qui composent pour la clarinette et le cor.
* Hector Berlioz (1844): Grand traité d'instrumentation et d'orchestration modernes.
* François-Auguste Gevaert (1863): Traité general d'instrumentation.
* Charles-Marie Widor (1904) : Technique de l'orchestre moderne (Manual pràctic d'instrumentació).
* Nikolai Rimski-Kórsakov (1912): Основы оркестровки (Principis d'orquestració).
* Charles Koechlin (1954–9): Traité de l'Orchestration (4 vols).
* Walter Piston (1955): Orchestration.

## Enllaços externs

* Guia breu a l'orquestració, per Kentaro Sato (anglès)
* Alan Belkin: Artistic Orchestration Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine. Tractat d'orquestració amb versions en anglès, francès alemany i castellà.
# Orquídia de la granota

L'orquídia de la granota (Coeloglossum viride) és una espècie botànica d'orquídies de la subfamília Orchidoideae de la família Orchidaceae estretament relacionades amb el gènere Dactylorhiza en el qual estaven incloses anteriorment. És l'espècie d'orquídia amb un àmbit de distribució més extens, es troba per tot l'hemisferi Nord temperat, arribant fins a Islàndia i Groenlàndia. És d'hàbits terrestres i disposa de tubercles.

## Hàbitat

Aquestes orquídies es troben distribuïdes al llarg de la zona sub-àrtica i la part temperada de l'hemisferi Nord: a Europa, des d'Escandinàvia al Nord d'Àfrica; fins i tot a Madeira, Islàndia, Oest d'Àsia, Nord d'Àsia, els Himalàies, Nord-amèrica i també a Alaska.

## Descripció

Aquestes orquídies terrestres es desenvolupen en sòls bàsics i prats humits, llindars de boscos i en àrees d'arbreda esclarissada. Compten amb tubercles geòfits, és a dir tiges gruixudes subterrànies on poden emmagatzemar gran quantitat d'aigua, que els permeten sobreviure en condicions de sequera.
Mostren grans fulles ovoides o oblongues que canvien a lanceolades en la part superior a prop de l'àpex. Desenvolupen una tija curta que aconsegueix una altura de 3-4 dm. Les fulles de la part superior són més petites que les fulles més baixes a la tija.
La inflorescència, és una espiga cilíndrica, amb unes 5-25 flors petites amb fragància. Aquestes es desenvolupen a partir d'unes gemmes axil·lars. Els colors predominants són gradacions del verd. Floreixen a la fi de primavera o a l'estiu.
El seu sistema de pol·linització és normalment entomògam, però en estar desproveïdes de nèctar han de recórrer al mateix mecanisme d'atracció que presenten altres orquídies, com és el cas del gènere Orchis, que per a atreure als pol·linitzadors les flors han d'adquirir l'aparença de flors nectaríferes.
# Orquídia tacada dels pantans

L'orquídia tacada dels pantans (Dactylorhiza maculata) és una espècie d'orquídies del gènere Dactylorhiza, de la subfamília Orchidoideae de la família de les Orchidaceae estretament relacionades amb el gènere Orchis. Es distribueix per tot Europa, arribant al Nord-oest d'Àfrica i per Sibèria. Són d'hàbits terrestres i tenen tubercles.
# Ortoformiat de trietil

L'ortoformiat de trietil (C$_7$H$_{16}$O$_3$) és un compost orgànic que en condicions normals és un líquid incolor amb una lleugera olor de poma. És un producte comercial, però es pot preparar fent reaccionar etòxid de sodi amb cloroform.
    CHCl₃ + 3 Na + 3 EtOH → HC(OEt)₃ + $^3$/₂ H₂ + 3 NaCl
Industrialment, però es prepara a partir de la reacció entre etanol i àcid cianhídric.

## Referències

* ↑ W. E. Kaufmann and E. E. Dreger (1941). "Ethyl orthoformate". Org. Synth.; Coll. Vol. 1: 258.
* ↑ Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals, Third edition, 2011, page 9288
# Ortografia de la calculadora

L'ortografia de la calculadora és una tècnica de lletrejar paraules llegint els caràcters al revés de les calculadores equipades amb visors que formin els nombres amb set segments.

## Descripció

Una característica involuntària de l'exhibició de dígits en el display de set segments és que molts nombres, quan es llegeixen al revés, apareixen com lletres de l'alfabet llatí. Cada dígit es pot veure com una lletra única, creant un subconjunt limitat però funcional de l'alfabet, anomenat de vegades l'alfabet "beghilos".
| Lletra: | B | E | G | h | I | L | O | S | Z | g |
| Dígit: | 8 | 3 | 9 | 4 | 1 | 7 | 0 | 5 | 2 | 6 |
El següent gràfic il·lustra amb la seqüència "250714638", que apareix invertida com "BEghILOSZ":
A part de la novetat i la diversió, l'ortografia de la calculadora té una utilitat limitada. La popularitat dels desnacionalitzadors en la dècada de 1990 va donar lloc a una forma de leetspeak anomenat pagerspeak. Els estudiants, en particular, van experimentar amb les calculadores per descobrir noves paraules.
Quan s'accedeix a través de la programació, l'ortografia de la calculadora pot proporcionar una forma de retroalimentació de text en dispositius amb capacitat de producció limitada. Un programador crea un conjunt més ampli de les lletres, que no requereix per part del lector posar el dispositiu a l'inrevés.

## Jocs

Aquesta característica se sol emprar en col·legis per fer jocs. Per exemple:
Una noia de 19 anys amb un noi de 19 anys durant els 365 dies de l'any van estar junts 5 vegades. Què en va resultar? Es realitza la següent operació en la calculadora: 1919365 / 5, amb el que s'obté 383.873. Se li dona la volta a la calculadora 180 graus i es pot llegir alguna cosa similar a: ELBEBE (El nadó en castellà).
Aquests jocs se solen denominar calculogrames.

## Referències

* ↑ Històries de Calculadora (Daniel Ajoy)
* ↑ Calculogrames Arxivat 2022-02-22 a Wayback Machine. (1de3.com)
* ↑ Calculogrames Arxivat 2012-06-19 a Wayback Machine. (Encofrata's Paradise en MultiMania)
# Ortopnea

L'ortopnea és una dificultat per a respirar en decúbit; és una condició anormal en la qual la persona ha de mantenir el cap elevat (com quan està asseguda o dempeus) per a poder respirar profunda i còmodament (ortopnea), o la persona desperta sobtadament durant la nit experimentant dificultat respiratòria (dispnea paroxística nocturna).

## Consideracions generals

Aquesta és una malaltia comuna en les persones que sofrixen d'alguns tipus de problemes cardíacs o pulmonars. A vegades, el problema és subtil i només es fa evident quan la persona s'adona que és més còmode dormir amb molts coixins sota el cap o en una posició alçada.

## Causes comunes

* Insuficiència cardíaca
* Malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC)
* Trastorn de pànic
* Malaltia cardíaca hipertensiva
* Obesitat (no és una causa directa de la dificultat respiratòria mentre s'està ficat al llit, però sol agreujar altres condicions)
* Apnea del somni
* Roncs
* Cor pulmonale
* Cuidats en la llar
El metge pot prescriure teràpia per a tractar aquesta dificultat respiratòria mentre s'està ficat al llit. En els casos d'obesitat, generalment es recomana la reducció de pes. S'ha de cridar al metge si es presenta dificultat respiratòria inexplicable mentre s'està ficat al llit.
# Zàuiya de Xeic Maa-el-Ainin

La Zàuiya de Xeic Maa-el-Ainin (en àrab: زاوية الشيخ ماء العينين) és un centre religiós sufí, de valor històric intrínsec, i es troba a Smara, al sud del Marroc. Consta de dos edificis adjacents: un espai d'ensenyament, un punt de trobada i una mesquita.

## Situació

La zàuiya es troba al nord-oest de la ciutat de Smara. Ocupava una ubicació estratègica perquè és a prop de les fronteres de Mauritània i Algèria.

## Història
### Fundador

Xeic Maa-el-Ainin era una figura eminent dels segles XIX i XX al Sàhara. El seu nom real era Mohammed al Mustapha ibn al Xeic Mohammad al Fadil ibn Mameen, nascut al nord de Mauritània el 1830, i mort el 1910 a Tiznit, al Marroc. Xeic Maa-el-Ainin va créixer a la Zàuiya Fadiliya de Mauritània. La va deixar als 28 anys per Hajj. Després del seu pelegrinatge, viatjà per diferents regions per tal d'ensenyar coneixements religiosos, i s'instal·là al sud del Marroc, a la zona de Smara, l'any 1873.
El 1897, Xeic Maa-el-Ainin i els seus alumnes van construir la ciutat de Smara.

### Gènesi

Les primeres etapes de la fundació de la ciutat de Smara comprenen la construcció de la mesquita, la perforació i la plantació d'arbres.
La zàuiya es va construir al costat de la mesquita el 1898. Uns anys més tard, era no sols un centre espiritual sinó també polític, on el xeic cridà les tribus sahrauís a unir-se-li.
L'any 1903, el xeic va aconseguir unir les tribus per contrarestar la invasió de la colonització francesa al Sàhara, gràcies als discursos religiosos que demanaven la protecció de «la terra de l'islam».

### Estat actual

El zàuiya es va restaurar el 2014. Pel que fa a la mesquita, està parcialment enfonsada, però roman oberta als visitants i no hi representa perill.

## Arquitectura
### Disseny

La zàuiya engloba dues entitats:
* La zàuiya, que allotja la casa del xeic, les cases dels deixebles, l'espai d'ensenyament, així com espais d'emmagatzematge.
* La mesquita està dedicada sols a la pregària.
Pel que fa a l'estètica, la zàuiya és extremadament sòbria, amb una quasi absència d'elements ornamentals.

### Tècnica de construcció

La construcció se'n feu amb materials locals i tècniques senzilles: els murs de la zàuiya són de pedra seca. Les portes i finestres són de fusta, i les façanes estan pintades amb calç.

## Referències

* ↑ LE CHATELIER, A. (1899), "L’Islam dans l’Afrique occidentale", París, G. Steinheil, ISBN 9782012828599.
* ↑ LE CHATELIER, A. (1899), "L’Islam dans l’Afrique occidentale", París, G. Steinheil, ISBN 9782012828599.
* ↑ Maelainine (1996), De la littérature et de la guerre sainte. Des exemples de la zaouia maïnite de Smara au Sahara, (en àrab), Maison de Volubilis pour l’impression et la publication, Marrakech, Marroc.
* ↑ GAUDIO, Attilio, (1991) "Guerres et paix au Maroc: reportages, 1950-1990", Éditions Karthala, París, ISBN 9782865373123.
* ↑ " Zaouïa du Cheikh Ma al Ainine" Arxivat 2019-04-15 a Wayback Machine., Roger Mimo: Le Patrimoine Architectural du Sud du Maroc Arxivat 2018-08-16 a Wayback Machine.".
* ↑ "Smara: Première ville construite en pierre", Le Matin, 2007.
# Os rentador menjacrancs

L'os rentador menjacrancs (Procyon cancrivorus) és un carnívor de la família dels prociònids que viu des de Costa Rica fins al riu de la Plata, a l'Uruguai i el nord de l'Argentina. La llargada corporal és de 54-76 cm, amb una cua de 25-38 cm. Pesa 2-8 kg.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Osarsita

L'osarsita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de l'arsenopirita. Rep el nom del seu contingut en OSmi i ARSènic.

## Característiques

La osarsita és un sulfur de fórmula química OsAsS. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma d'intercreixements policristal·lins. Se'n troba de manera granular, de fins a 150 micròmetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'osarsita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaita, krutaita, laurita, penroseita, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiita, alloclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jolliffeita, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, willyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaita, milotaita, urvantsevita i rheniïta.

## Formació i jaciments

Es troba en plaers, i sol trobar-se associada a altres minerals com: irarsita, rutenarsenita, sperrylita, iridarsenita, osmiridi, anduoïta, laurita o ruarsita. Va ser descoberta l'any 1972 a la platja Gold Bluff, a Orick (Califòrnia, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Osarsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «Osarsite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «Arsenopyrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 novembre 2015].