OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ana Muñoz

Ana Muñoz (actriu espanyola de finals del segle xvi i primers anys del següent).
El seu verdader cognom no se sap perquè les dones solien en aquell temps prendre el nom de les mares i així també ho va fer Ana, perquè consta que la seva mare era una altra Ana Muñoz que morí a Madrid el 16 de febrer de 1616.
Aquesta actriu es casà amb el cèlebre comediant sevillà Antonio de Villegas el 1589 i des de llavors començaren a recórrer diverses ciutats d'Espanya amb la seva companyia, en la que era Ana Muñoz la primera dama malgrat que residint la major part del temps entre Madrid i Sevilla.
Ana Muñoz devia ser una actriu excel·lent, perquè com a tal la cita diverses vegades Agustín de Rojas en el seu Viaje entretenido (1604), i el 1615 el doctor Cristobal Suarez de Figueroa, en la seva Plaza universal de todas ciències y artes, la recorda entre les millors que hi havia en el seu temps. I consta que no li feien por certes dificultats del seu art, perquè en les Exèquies poètiques, de Lope de Vega, per Fabio Franchi (pàg. 65 de l'edició de Madrid), si diu que Ana Muñoz, sortint un dia a cavall en el teatre, va caure; i com que estava embarassada, va avortar un fill mascle. El que feu pensar que no hi hauria nissaga Villegas.
Malgrat tot, tingueren més fills, ja que n'hi ha notícia de cinc més. El gran seria Juan Bautista de Villegas, representant i autor dramàtic. Mort prematurament el 1623. Després vindria Francisco, poeta dramàtic que no continuà la professió histriònica. Ana Francisca nascuda el 1608, i encara el 4 de març de 1613 els nasqué una altra filla, a la que li posaren el nom de Josefa.
Però el 29 de maig d'aquest mateix any, Ana Muñoz resta vídua. Com a dona valenta, determinà continuar regint la companyia del seu marit, cosa que va fer durant algun temps.
Malgrat que no deuria baixar de quaranta anys, no dubtà en contraure nou matrimoni amb el seu company de feina Pedro Cebrián, amb el qui consta ja casada el 1616, quan ambdós compren en el carrer de Cantarranas, --avui Lope de Vega-- la casa frontera de les Trinitàries, en la que molts anys després, el 1656, i morí, Cebrián, anomenant-se vidu d'Ana Muñoz i deixant per testamentaria la fillastra Ana de Villegas que vivia en companyia seva.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàgs. 414-15 (ISBN 84-239-4537-5)
# Ana Tulaixvili

Ana Tulaixvili, en georgià: ანა ივანეს ასული თულაშვილი (Tbilisi (Geòrgia), 24 de febrer, 1874 - Idem. 27 de maig, 1956), fou una pianista i professora georgiana. Artista honorada de l'RSS de Geòrgia (1941).

## Biografia

Va estudiar piano a Tiflis amb Alois Mizandary i a París amb Louis Diémer. Des de 1903 va ser professora de piano a l'Escola de Música de Tiflis, i des de 1917 al Conservatori de Tiflis, on el 1925 es va convertir en la primera dona professora-música de Geòrgia; el 1926-1948 (amb un descans) - degà de la facultat de piano i cap del departament. Entre els estudiants hi ha Rudolf Kehrer, Tengiz Amirejibi, Eduard Grikurov, Nelly Gachechiladze, Vanda Shiukashvili i altres.

## Premis

* 1941 - Artista honorat de l'RSS de Geòrgia
* Ordre de Lenin
* Ordre de la Bandera Vermella del Treball

## Literatura

* Diccionari enciclopèdic musical / Ch. ed. G. V. Keldysh. - M.: Enciclopèdia soviètica, 1990. - p. 555 - ISBN 5-85270-033-9
* Shiukashvili Vanda, pianista digne, "Drosha", 1961, núm. 4
* Shiukashvili Vanda, educador, líder, amic, "Sabchota Helovneba", 1965, núm. 12
* Kiladze Nora, Ana Tulaixvili, “Subchota of the Helovsky”, 1969, núm. 11
* Vachnadze Margarita, Ana Tulaixvili. // Assajos sobre la història de la música per a piano georgiana. - Tbilisi, 1973. (Geòrgia)
* Vachnadze Margarita, Els primers pianistes-professors georgians // Música a Tbilisi. - Tbilisi, 1980.
# Ana de Espinosa y Espinosa

Ana de Espinosa y Espinosa (Madrid, 1574-1653), de nom religiós Ana de Santa Inés, va ser una religiosa agustina recol·lecta castellana, priora del Reial Monestir de Santa Isabel de Madrid durant 33 anys.
Va néixer a Madrid el 1574, filla de Juan de Espinosa i María de Espinosa, veïns de Madrid. Prengué l'hàbit de religiosa de les agustines recol·lectes al convent de Santa Ana el 24 de desembre de 1589, una de les primeres religiosa que van rebre'l de la mà de fra Alonso de Orozco. Va viure en aquell monestir fins al seu trasllat al de Santa Isabel, on va professar el 28 de desembre de 1590 de mans de Pedro de Rojas, provincial de la província de Castella i en presència de la priora Juana de la Visitación. Allà va exercir el càrrec de priora durant 33 anys, en substitució de la fundadora Mariana de San José, essent un model de virtut i penitència. Durant el seu mandat també va aprovar, juntament amb altres alts càrrecs religiosos, els plànols de l'església del convent. Va morir el 1653, després de 64 anys com a religiosa.

## Referències

* 1 2 3 4 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 193.
* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes. Diccionario histórico (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1791, p. 89.
* ↑ Herrera, Tomás de. Alphabetum Augustinianum (en llatí i castellà). Madrid: Tipografia de Gregorio Rodríguez, 1644, p. 154.
* ↑ Alonso, Carlos «Las profesiones del convento de Santa Isabel de agustinas recoletas de Madrid durante el período de 1590-1614». Archivo Agustiniano, vol. 74, núm. 192, 1990, pàg. 145.
* ↑ Tovar Martín, Virigina «Juan Gómez de Mora, en el convento real de Santa Isabel y en la iglesia de Nuestra Señora de Loreto de Madrid». Boletín del Seminario de Estudios de Arte y Arqueología: BSAA, vol. 40-41, 1975, pàg. 324. ISSN: 0210-9573.
# Ana de Zuazo y Torres

Ana de Zuazo y Torres (Madrid, 1580 – ca. 1618) va ser una música, cantant i poetessa castellana, a més de cambrera de la reina Margarida d'Àustria. Va ser molt admirada pels seus contemporanis.
Nascuda a Madrid el 1580, era filla de la música i cantant Agustina de Torres i del metge Andrés de Zuazo, natural de Salamanca, i germana per part de mare de la també poetessa Catalina Zamudio. La casa dels seus pares a Salamanca va ser un punt de trobada i centre d'artistes aficionats, com el joves Gabriel López de Maldonado o Vicente Espinel, amb qui Zuazo sempre va tenir amistat, i el qual va dedicar-li una poesia.
Va ser cambrera de la reina de la reina Margarida d'Àustria, muller de Felip III de Castella, però també va sobresortir com a música, cantant i probablement també poetessa. Hom afirma que va ser excel·lent i molt admirada pels seus contemporanis. Zuazo, com altres dames melòmanes, es trobaven el cercle de relacions de Vicente Espinel. Va participar en la representació de Dafne de 1585-1593 a l'Alcàsser de Madrid amb el paper de Diana i cantant els acompanyaments de guitarra.
Es desconeix la data de la seva mort, però cal situar-la vers 1618 o una mica abans, perquè amb motiu de la seva mort, Alonso Jerónimo de Salas va dedicar-li un sonet al seu llibre Rimas castellanas (1618), on la qualifica d'«enginy admirable». Uns anys més tard el seus nom encara subsistia, perquè Lope de Vega va dedicar-li una silva a Laurel de Apolo (1630), una de les poques dones que apareixen a l'obra.

## Referències

* 1 2 Vosters, Simón A. «Lope de Vega y las damas doctas». A: Actas del III Congreso de la Asociación Internacional de Hispanistas : celebrado en México D.F. del 26-31 de agosto 1968 (en castellà). Ciutat de Mèxic: El Colegio de México, 1970, p. 913.
* 1 2 3 Martos Pérez, María Dolores «De musas a poetas: escritoras y enunciación canonizadora en la obra de Lope de Vega». Arte Nuevo: Revista de Estudios Áureos, núm. 4, 2017, pàg. 829.
* 1 2 3 Pérez de Guzmán y Gallo, Juan. Algunas rimas castellanas del Abad D. Antonio de Maluenda, natural de Burgos (en castellà). Sevilla: Imprenta de E. Rasco, 1892, p. XXXII-XXXV.
* 1 2 3 4 5 Salas Barbadillo, Alonso Jerónimo de; Cotarelo Mori, Emilio. Obras de Alonso Jerónimo de Salas Barbadillo (en castellà). vol. 1. Madrid: Tipografía de la Revista de Archivos, 1907, p. XLVIII, LXI-LXII.
* ↑ Sanhuesa Fonseca, María «Armería del ingenio y recreación de los sentidos: la música en las academias literarias españolas del siglo XVII». Revista de musicología, vol. 21, núm. 2, 1998, pàg. 501-502.
* ↑ Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santitad dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1790, p. 88-89.
# Anacampseros vulcanensis

Anacampseros vulcanensis és una espècie de planta amb flors del gènere Anacampseros dins la família de les anacampserotàcies.

## Descripció

És una herba perenne petita, decumbent, de poca ramificació.
És una planta criptòfita o semi-geòfita, l'arrel tuberosa d'emmagatzematge li permet ressuscitar si es talla al nivell del terra per sequera o per altres adversitats.
Les tiges són procumbents, amb papil·les microscòpiques.
Les fulles són carnoses oposades, suboposades o de vegades alternes en tiges floríferes (bràctees foliàcies), sèssils, el·líptiques, obovades o ovades, de base atenuada, de 5 a 18mm de llarg i de 4 a 10 mm d'ample; pèls axil·lars inconspicus fins de 0,3 a 0,5 mm de llarg.
La inflorescència és frondosa, cimosa, irregular.
Les flors són subsèssils; pedicels de 0,5 a 0,7 mm de llarg. Calze de sèpals naviculars, carnosos, de dors suaument aquillat, de marge sencer, de 3 a 8 mm lde llarg, caducs. Pètals de color lila, 5, obovats, apiculats, de 4,5 a 5mm de llarg i de 3mm d'ample.

## Distribució

Planta endèmica del nord-oest de l'Argentina, a grans altituds (Andes).

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser descrita de manera vàlida per primer cop l'any 1984 a la revista Hickenia. Boletín del Darwinion per Delia Añon Suarez de Cullen (1917-2016)).

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims homotípics d'Anacampseros vulcanensis:
* Grahamia vulcanensis (Añon) G.D.Rowley
* Xenia vulcanensis (Añon) Gerbaulet

## Referències

* 1 2 3 «Anacampseros vulcanensis» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ Rowley, Gordon Douglas. Anacampseros, Avonia, Grahamia: A Grower's Handbook. British Cactus & Succulent Society, 1 juliol 1995, p. 80. ISBN ISBN-13 : 978-0902099340.
* ↑ «Flora Argentina». Instituto de Botánica Darwinion.
* ↑ Delia Añon Suarez de Cullen, Delia (en espanyol) Hickenia. Boletín del Darwinion, vol. 2, núm. 8, 3-1984, pàg. 41-44.
# Anapanasati

L'Ānāpānasati (pali; sànscrit: ānāpānasmṛti; xinès: 安 那般 那; pinyin: ānnàbānnà; singalès: ආනා පානා සති), que significa "atenció a la respiració" ("sati" significa l'atenció plena, "Anapana" es refereix a la inspiració i expiració), és una forma de meditació budista ara comú en les escoles budistes tibetanes, zen, tiantai, i theravada, així com programes occidentals de basats en la mindfulness. Anapanasati significa sentir les sensacions causades pels moviments de la respiració en el cos, com es practica en el context de l'atenció. Segons la tradició, l'anapanasati el va ensenyar originalment Buda en diversos sutres incloent el Ānāpānasati Sutta. (MN 118)

## Referències

* ↑ Ānāpānasati Sutta
* ↑ En el cànon Pali, les instruccions per anapanasati es presenten ja sigui com una tètrada (quatre instruccions) o quatre tètrades (16 instruccions). La més famosa exposició de quatre tètrades - després que els països theravada tenen un dia de festa nacional – és l'Anapanasati Sutta, que es troba en la Majjhima Nikaya (MN), sutta núm. 118 (per exemple, vegeu Thanissaro, 2006). Altres discursos que descriuen les quatre tètrades completes es poden trobar en la Anapana-samyutta de Samyutta Nikaya (Ch. 54), tals com, SN 54.6 (Thanissaro, 2006a), SN 54.8 (Thanissaro, 2006b) i SN 54.13 (Thanissaro, 1995a). L'exposició d'una tètrada de anapanasati es troba, per exemple, en la Kayagata-sati Sutta (MN 119; Thanissaro, 1997), la Maha-satipatthana Sutta (DN 22; Thanissaro, 2000) i la Satipatthana Sutta (MN 10; Thanissaro, 1995b).
# HEW Cyclassics 1999

La HEW Cyclassics 1999 fou la 4a edició de la cursa ciclista HEW Cyclassics. Es va disputar el 15 d'agost de 1999, sent la setena prova de la Copa del Món de ciclisme de 1999. El vencedor fou l'italià Mirko Celestino (Team Polti), que s'imposà en solitari a Raphael Schweda i Romāns Vainšteins.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Mirko Celestino (ITA) | Team Polti | 6h 20' 39" |
| 2 | Raphael Schweda (GER) | Team Nürnberger | + 3" |
| 3 | Romāns Vainšteins (LAT) | La Française des Jeux | m. t. |
| 4 | Johan Museeuw (BEL) | Mapei-Quick Step | m. t. |
| 5 | George Hincapie (USA) | US Postal | m. t. |
| 6 | Ivan Basso (ITA) | Riso Scotti-Vinavil | m. t. |
| 7 | Erik Dekker (GER) | Rabobank ProTeam | m. t. |
| 8 | Franco Ballerini (ITA) | Lampre-Daikin | m. t. |
| 9 | Erik Zabel (GER) | Team Telekom | + 12" |
| 10 | Jürgen Werner (GER) | Team Nürnberger | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.
* Resultats de la HEW Cyclassics 1999
# HEW Cyclassics 2000

La HEW Cyclassics 2000 fou la 5a edició de la cursa ciclista HEW Cyclassics. Es va disputar el 6 d'agost de 2000, sent la sisena prova de la Copa del Món de ciclisme de 2000. El vencedor fou l'italià Gabriele Missaglia (Lampre-Daikin), que s'imposà a l'esprint a Francesco Casagrande i Fabio Baldato.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gabriele Missaglia (ITA) | Lampre-Daikin | 6h 17' 22" |
| 2 | Francesco Casagrande (ITA) | Vini Caldirola-Sidermec | m. t. |
| 3 | Fabio Baldato (ITA) | Fassa Bortolo | + 2" |
| 4 | Erik Zabel (GER) | Team Telekom | m. t. |
| 5 | Thor Hushovd (NOR) | Crédit Agricole | m. t. |
| 6 | Gabriele Balducci (ITA) | Fassa Bortolo | m. t. |
| 7 | Marco Zanotti (ITA) | Liquigas-Pata | m. t. |
| 8 | Massimiliano Mori (ITA) | Saeco-Valli & Valli | m. t. |
| 9 | Magnus Bäckstedt (SWE) | Crédit Agricole | m. t. |
| 10 | Romāns Vainšteins (LAT) | Vini Caldirola-Sidermec | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.
* Resultats de la HEW Cyclassics 2000
# Anatolijs Mackevičs

Anatolijs Mackevičs (Daugavpils, RSS de Letònia, 17 de setembre de 1956) és un polític letó.
És membre de la LPP/LC va ser i diputat de la IX legislatura del Saeima (Parlament letó). Va ostentar el càrrec entre el 7 de novembre de 2006 i el 2 de novembre de 2010.
El 1979 es va graduar a l'Institut Estatal de Cultura Física de Letònia, i el 1998, va obtenir el grau de professor en el camp de l'educació a la Universitat de Letònia. Va treballar com a professor en l'escola de Daugavpils on va ser president de l'organització sindical de l'escola.

## Vegeu també

* Eleccions legislatives letones de 2006

## Referències

* ↑ «Anatolijs Macevičs» (en letó). Latvijas Republika 9.Saeima (07-11-2006-02-11-2010). [Consulta: 31 març 2015].
* ↑ «Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā (núm. 46)». Delfi, 07-08-2002. [Consulta: 31 març 2015].
# Anaxàrete

D'acord amb la mitologia grega, Anaxàrete (en grec antic Ἀναξαρέτη) va ser una donzella de Xipre que pertanyia a una família noble descendent de Telamó, fundador de Salamina en aquella illa.
Un jove de l'illa, Ifis, estava enamorat d'ella però la noia es mostrava indiferent. Desesperat, el noi se suïcidà al davant de casa seua, penjant-se. Ella, no s'alterà pel fet, i va voler veure l'enterrament per tafaneria, quan passava per sota de la seva finestra. L'enterrament havia atret una gran multitud, ja que el suïcida va provocar lamentacions per tota la ciutat, impressionada per un destí tant cruel. Afrodita, irritada per la duresa de la noia, la va convertir en una estàtua de pedra, en la mateixa postura que tenia Anaxàrete al treure el cap per la finestra. L'estàtua, anomenada Venus Prospiciens ("la Venus que mira endavant"), s'ensenyava en un temple de Salamina.
Antoní Liberal explica una història semblant a Arceofont.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 32. ISBN 9788496061972.
* ↑ Antoní Liberal. Recull de metamorfosis, 39

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 19 (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Ancistrus centrolepis

Ancistrus centrolepis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius del nord de Colòmbia.

## Referències

* 1 2 «Ancistrus centrolepis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1913. The fishes of the San Juan River, Colombia. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 71): 462-473.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ancistrus megalostomus

Ancistrus megalostomus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Bolívia.

## Referències

* ↑ Kner, R. 1854. Die Hypostomiden. Zweite Hauptgruppe der Familie der Panzerfische. (Loricata vel Goniodontes). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 7: 251-286 [separate 1-36], Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Ancistrus megalostomus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pearson, N. E. 1924. The fishes of the eastern slope of the Andes. I. The fishes of the Rio Beni basin, Bolivia, collected by the Mulford expedition. Ind. Univ. Studies v. 11 (núm. 64): 1-83, Pls. 1-12.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ancistrus minutus

Ancistrus minutus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 «Ancistrus minutus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S., R. Mazzoni & C. Weber 2001. Genetic and morphological evidences for two new sibling species of Ancistrus (Siluriformes: Loricariidae) in upper rio Tocantins drainage, Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 4): 289-304.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.