OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anell Lambda Orionis

L'anell molecular Lambda Orionis és una nebulosa que envolta l'estel Meissa, en el cap de la constel·lació d'Orió. Aquesta nebulosa conté nombrosos cúmuls estel·lars joves, com Collinder 69, amb el qual Meissa està associada; també conté estels en formació. L'anell, a més, és notable per la seva formació estel·lar.

## Origen

Hom creu que aquesta nebulosa va ser creada per l'estel Meissa, però el problema amb aquest model és que Meissa és un estel jove, molt calent i massiu, però també ho, creu que és el romanent de la formació de Meissa. Meissa es va formar fora dels núvols moleculars que els astrònoms han trobat a Orió. De fet, les molècules fora de l'anell probablement són les restes del núvol de la qual Meissa es va formar. L'energia que va abocar Meissa cap a l'espai va ser suficient per trencar i dispersar el núvol molecular del les va formar l'estel.

## Referències

* ↑ Koenig, Xavier; Hillenbrand, Lynne A. SPECTROSCOPIC ASSESSMENT OFWISE-BASED YOUNG STELLAR OBJECT SELECTION NEARλANDσORIONIS. 150. México: The Astronomical Journal, 2015, p. 100. DOI 10.1088/0004-6256/150/4/100.
* ↑ «Results for Meissa ring». [Consulta: 28 noviembre 2015].
# Església de Sant Andreu (Tenerife)

L'Església de Sant Andreu Apòstol se situa a la localitat costanera de San Andrés, a Santa Cruz de Tenerife (Canàries, Espanya). És un temple catòlic construït al segle xvii sobre una ermita anterior de principis del segle xvi. Aquesta primitiva ermita va ser un dels temples cristians més antics de l'illa de Tenerife.
Entre 1662 i 1680 es va reconstruir l'antiga ermita, donant-se-cos d'església. En 1747 va ser declarada parròquia. L'església, d'arquitectura popular canària, està pintada de blanc i té sostre de teula. El campanar i l'arc d'entrada estan construïts de tova volcànica vermella de la mateixa vall de San Andrés.
Posseeix moltes imatges religioses, entre elles: Sant Andreu Apòstol (sant patró de la localitat), Santa Llúcia de Siracusa, la Mare de Déu del Carme (copatrona), Santa Rita de Càscia, etc. A més la imatge de Crist crucificat fet de fusta de taronger el 1882 per un escultor local que patia ceguesa. Aquesta escultura, coneguda com a Santo Cristo del Cegato es troba en un lateral de l'altar major del temple. També posseeix un esplèndid tabernacle de plata i l'altar de les Ànimes del Purgatori.

## Referències

* ↑ Amador, P.F., Ávila, A., Barrio, J.L., Castro, C.J., Chinea, J.L., …, Viña, A. (2014). El antiguo Valle de Salazar en Tenerife y su iglesia de San Andrés. Homenaje a la profesora Constanza Negrín Delgado. (p. 205). La Laguna. Editor Carlos Rodríguez Morales. Instituto de Estudios Canarios.
* ↑ Pareja, E.(com.) Y murió en la cruz. (Córdoba. Sala de exposiciones museísticas Caja Sur. 16 de octubre a 21 de noviembre de 2001. Sevilla. Museo de Bellas Artes de Sevilla. 4 de diciembre de 2001 a 5 de enero de 2002.). Córdoba, 2001. Publicaciones Obra Social y Cultural, Caja Sur.

## Enllaços externs

* Parroquias del litoral de Anaga. Sitio web oficial.
* Historia ampliada de la Iglesia de San Andrés. Gobierno de Canarias.
# Estomatitis

L'estomatitis és una inflamació de la boca i dels llavis. Es refereix a qualsevol procés inflamatori que afecti les membranes mucoses de la boca i els llavis, amb o sense ulceració oral.
En el seu significat més ampli, l'estomatitis pot tenir una multitud de causes i aparences diferents. Les causes més freqüents inclouen infeccions, deficiències nutricionals, reaccions al·lèrgiques, radioteràpia i moltes altres.
Quan generalment es presenta inflamació de les genives i de la boca, de vegades s'utilitza el terme gingivoestomatitis, tot i que també s'utilitza de vegades com a sinònim de gingivoestomatitis herpètica.
El terme deriva del grec estoma (στόμα), que significa "boca", i el sufix -itis (-ῖτις), que significa "inflamació".

## Referències

* ↑ Zaoutis, [edited by] Jeffrey M. Bergelson, Samir S. Shah, Theoklis E.. Pediatric infectious diseases. Philadelphia: Mosby/Elsevier, 2008. ISBN 9780323076333.
* ↑ Michael G. Stewart, Samuel Selesnick (editors). «35». A: Differential diagnosis in otolaryngology – head and neck surgery. Nova York: Thieme, 2010-10-04. ISBN 9781604062793.
# Estorac

L'estorac és un tipus de bàlsam (oleoresina) que es pot presentar en dues varietats:

## Estorac ordinari

L'estorac ordinari és burell negrenc, opac, tou i agafatós quan està poc dessecat. En aquest estat és susceptible de fracturar-se encara que amb alguna dificultat. La seva fractura és mat i granulosa: es falsifica sovint mesclant-lo amb serradures de fusta, frau que es pot descobrir tractant-lo amb alcohol, puix que al fer-ho les serradures resten sense dissoldre's. També es falsifica barrejant-lo amb colofònia que el torna més sec; aquest frau no és fàcil de detectar. Es rep de vegades embolicat amb fulles de rotal i rep en aquest cas el nom d'estorac caramida.

## Documents

Una varietat d’estorac rebia el nom comercial de caramida.

## Liquidambar styraciflua

* Fulles a l'estiu
* Fulles a la tardor

## Referències

* ↑ estorac a Optimot
* ↑ Librería Española. Diccionario de artes y manufacturas, de agricultura, de minas, etc: A. en la Librería Española, 1856, p. 80–.
* ↑ de la Paz Rodríguez, J.M.. Explicacion de la naturaleza, principios, virtudes, usos y dósis de las preparaciones y composiciones de la farmacopea de España (en castellà). en la imprenta de don Josef del Collado, 1807, p. 293 (Explicacion de la naturaleza, principios, virtudes, usos y dósis de las preparaciones y composiciones de la farmacopea de España).
* ↑ *Thesouro da lingua portugueza: 2: C-DYTI. (en portuguès). E. Chardron e B.H. De Moraes, 1873, p. 38.
* ↑ Tarifa dels preus de les teles y altres sorts de robes y mercaderies que entren en lo present Principat de Cathalunya y Comptat de Cerdanya conforme la qual han de pagar los drets del General los qui les metràn segons las ordinacions publicadas en lo corrent trienni 1677 (en castellà). Est. R. Figueró, 1677, p. 44.

## Vegeu també

* Bàlsam de Canadà, obtingut dels abies balsamea.
* Bàlsam de Tolú,
* Bàlsam del Perú
* Trementina
* Bàlsam de Judea o bàlsam de la Meca
* Liquidambar orientalis
* Alcohol de cinamil

## Bibliografia

* UNITAT DE BOTÀNICA.FACULTAT DE FARMÀCIA. Botànica Farmacèutica. Ensenyament de Farmàcia. Textos docents (pràctiques). Barcelona: Ed. UB, 2008.
* BERDONCES, J.L. (1998). Gran enciclopedia de las plantas medicinales: el dioscórides del tercer milenio. Ed. Tikal. Madrid.
* VANACLOCHA, B. & CAÑIGUERAL, S. (2003). Fitoterapia: vademecum de prescripción. Ed. Masson, Edició 4a. Barcelona.
* DUKE, J. A. (1929. CRC Handbook of medicinal herbs. Ed. CRC Press.
* TEUSCHER, E. (2006). Medicinal spices : a handbook of culinary herbs, spices, spice mixtures and their essential oils. Ed. Stuttgart : Medpharm/GmbH (2006)

## Enllaços externs

* drugs.com-storax
* ibiblio.org-storax
* www.pfaf.org-storax
# Atlètic Catalunya Club de Futbol

L'Atlètic Catalunya Club de Futbol fou un club de futbol català de la ciutat de Barcelona. El club disputava els seus partits al Camp de la Fabra i Coats, situat a la Rambla de Fabra i Puig del barri de Sant Andreu de Barcelona, on avui dia hi ha les instal·lacions del Club Natació Sant Andreu. Tenia unes dimensions de 93 x 54 metres i una capacitat de 4.700 espectadors, 800 asseguts i 3.900 dempeus.

## Història

L'any 1922 es creà un club anomenat CD Filatures al barri de Sant Andreu, com a club esportiu de l'empresa Companyia Anònima de Filatures Fabra i Coats. El club practicà el futbol, el tennis i el basquetbol en el terreny amateur. Durant les temporades 1927-1930 i 1940-1943, la secció de basquetbol visqué actuacions destacades. L'equip de futbol visqué els millors anys les temporades 1933-1935 i 1944-1947. El club lluïa samarreta a franges blanques i negres i pantaló negre.
L'any 1953 adoptà el nom de CD Fabra i Coats i inicià una època de creixement esportiu. El 1953-54 fou campió del Campionat Comarcal d'Aficionats. El 1954-55 fou campió de Segona Categoria Regional i el 1955-56 campió de Primera Categoria Regional, disputant la fase d'ascens a Tercera Divisió, categoria que assolí. Des del 1956 jugà a Tercera Divisió, destacant la temporada 1959-1960, en què disputà la lliga d'ascens a Segona Divisió. També destacà les temporades 1960-61 i 1961-62 en les quals es classificà 5è i 4t respectivament, i la 1962-63 en què tornà a disputar la fase d'ascens a segona.
El 1965 nasqué l'Atlètic Catalunya Club de Futbol, després d'estrènyer llaços amb el FC Barcelona. L'equip canvià l'uniforme per un de blau-grana, amb les franges més estretes que les del Barça i pantaló blau.

## Temporades

CD Fabra i Coats
* 1956-1957: 3a Divisió 7è
* 1957-1958: 3a Divisió 6è
* 1958-1959: 3a Divisió 15è
* 1959-1960: 3a Divisió 2n, disputà la promoció d'ascens
* 1960-1961: 3a Divisió 5è
* 1961-1962: 3a Divisió 4t
* 1962-1963: 3a Divisió 1r, disputà la promoció d'ascens
* 1963-1964: 3a Divisió 16è
* 1964-1965: 3a Divisió 17è
Atlètic Catalunya
* 1965-1966: 3a Divisió 16è
* 1966-1967: 3a Divisió 11è
* 1967-1968: 3a Divisió 12è
* 1968-1969: 3a Divisió 13è
* 1969-1970: 3a Divisió 12è

## Evolució de l'uniforme

| CD Filatures | CD Fabra i Coats | Atlètic Catalunya |

## Referències

* ↑ «Atlètic Catalunya Club de Futbol». enciclopèdia.cat.

## Vegeu també

* Futbol Club Barcelona Atlètic
* Club Deportiu Comtal

## Enllaços externs

* Reportatge a Mundo Deportivo
* Reportatge a Mundo Deportivo
* Atlètic Catalunya l'any 1958
* Informació del CD Fabra i Coats Arxivat 2013-07-02 a Wayback Machine.
* Informació del CF Atlètic Catalunya Arxivat 2013-06-30 a Wayback Machine.
# ADN no codificant

En genètica, l'ADN no codificant és l'ADN que no conté instruccions per fabricar proteïnes. En els eucariotes, un percentatge elevat de la mida total del genoma de molts organismes és ADN no codificant (un enigma conegut com a "paradoxa del valor C"). Una part de l'ADN no codificant està implicat en la regulació de les regions codificants. Tanmateix, la majoria d'aquest ADN no té cap funció coneguda i a vegades hom s'hi refereix com a "ADN escombraries".
Proves recents suggereixen que algun ADN no codificant pot ser emprat per proteïnes creades a partir d'ADN codificant. Un experiment sobre la relació entre els introns i les proteïnes codificades oferí proves que part de l'ADN no codificant té la mateixa importància que l'ADN codificant. Aquest experiment consistia a danyar una porció d'ADN no codificant en una planta, cosa que resultà en un canvi significatiu en l'estructura de les fulles, car les proteïnes estructurals depenien d'informació continguda als introns. Algunes parts de l'ADN són "interruptors" genètics que no codifiquen proteïnes, però que regulen quan i on s'expressen els gens.
Una part de l'ADN no codificant pot ser una relíquia històrica no fenotípica d'un virus ARN, que per casualitat oferia algun benefici i, per tant, fou conservada.
Recentment es crearen proteïnes artificalment a partir de regions intergèniques no codificants.

## Referències

* ↑ Carroll et al.
* ↑ Dhar, Pawan K; Thwin, Chaw; Tun, Kyaw; Tsumoto, Yuko; Maurer-Stroh, Sebastian; Eisenhaber, Frank; Surana, Uttam «Synthesizing non-natural parts from natural genomic template». Journal of Biological Engineering, 3, 1, 2009, pàg. 2. DOI: 10.1186/1754-1611-3-2. ISSN: 1754-1611.

## Bibliografia

* Bennett, M.D. i I.J. Leitch. «Genome size evolution in plants». A: T. R. Gregory (ed.). The Evolution of the Genome. San Diego: Elsevier, 2005, p. 89–162.
* Gregory, T.R. «Genome size evolution in animals». A: T.R. Gregory (ed.). The Evolution of the Genome. San Diego: Elsevier, 2005.
* Carroll, Sean B. et al.. «Regulating Evolution». A: Scientific American. Nova York: Scientific American Inc., maig 2008, p. 60–67.

## Vegeu també

* Estructura fina del cromosoma eucariota
* Codi genètic
* Intró
* ADN escombraries
* ARN no codificant
* Tècnica de l'empremta filogenètica
* Promotor (genètica)
* Seqüència reguladora
* ADN egoista
* Telòmer
* Apèndix vermiforme
* ADN

## Enllaços externs

* Base de dades sobre la mida del genoma dels animals (anglès)
* Base de dade sobre el valor C de l'ADN vegetal Arxivat 2005-12-10 a Wayback Machine. (anglès)
* Base de dades sobre la mida del genoma dels fongs (anglès)
# Aligot cuacurt

L'aligot cuacurt (Buteo brachyurus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita pantans i boscos americans, a Florida i des de Sinaloa i Tamaulipas fins a Panamà i Amèrica del Sud, des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana, cap al sud, fins a l'oest i est de l'Equador, est del Perú, nord i est de Bolívia i Brasil, el Paraguai i nord de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Aligot cuacurt». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 285. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Short-tailed Hawk. Buteo brachyurus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Església de Sant Bartomeu d'Alfara del Patriarca

L'església de Sant Bartomeu, és un temple catòlic situat a la plaça de l'Església d'Alfara del Patriarca (Horta Nord, País Valencià)
El temple té la condició de Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13.02.2007).

## Referències

* ↑ «Fitxa BRL: Iglesia Parroquial de San Bartolomé Apóstol» (en castellà). [Consulta: 28 gener 2016].
# Església de Sant Bartomeu d'Almussafes

L'església de Sant Bartomeu és un temple religiós ubicat a la localitat d'Almussafes (País Valencià). Data de l'any 1788 i està construïda en estil neoclassicista.

## L'edifici

L'església consta d'una nau, amb volta de canó i llunetes, arcs de mig punt i pilars. A les llunetes hi ha pintures al fresc dels dotze apòstols, suposadament obra de Colomí. Als peus hi ha la torre-campanar, d'un sol cos, i el cor. La portada segueix l'estil neoclassicista de finals del segle xviii, amb fornícula. Pel que fa a l'interior, conjuga el neoclassicisme de la planta amb l'estil xurigueresc de l'altar. Al presbiteri es troba una imatge en fusta de sant Bartomeu.

## Història

L'església i el campanar es van inaugurar en l'any 1788, tot seguint les modes barroques i neoclassicistes que recorrien el País Valencià de finals del segle xviii. Durant la Guerra Civil, l'església va sofrir greus desperfectes, i es va usar com a magatzem de la col·lectivitat. En els anys 2016 i 2017 es va restaurar la façana.

## Referències

* ↑ https://almussafes.net/conoce-almussafes/turisme-i-mes/lugares-de-interes/
* ↑ http://campaners.com/php/campanar.php?numer=2147
# Església de Sant Bartomeu de Cogullada

L'església parroquial de Sant Bartomeu o Bertomeu situada a la carretera d'Alberic a Cogullada, al terme municipal de Carcaixent (Ribera Alta, País Valencià), és un edifici religiós construït entre els segles xvi i xvii, en què es van efectuar reformes al segle xix.

## Història

La fundació de l'església no se sap amb exactitud, però se situaria a finals del segle xv i principis del segle xvi.
De la primitiva estructura queden poques restes, només a la zona del presbiteri i la sagristia. La resta de l'església és més recent, del segle xvii, quan s'efectuen reformes ampliant-se la nau i construint-se les capelles laterals.
Al segle xix, en 1854 es va construir la cúpula de la capella de la Verge de la Salut. El 1873 es van dur a terme reformes a la façana, coberta i volta, així com es va elevar l'altura del campanar.

## Descripció

Es tracta d'una església de planta de creu llatina, amb una nau central i capelles laterals. La nau es cobreix amb volta de canó amb llunetes en què s'obren finestrals. Les capelles cobreixen amb voltes bufades, a excepció de la capella del Crist de la Salut situada al costat de l'epístola (el de la dreta) amb cúpula sobre petxines.
A l'exterior presenta una coberta a dues aigües. La façana és de grans dimensions, en què destaca la portada de dos cossos, realitzada en pedra. L'inferior és adovellat flanquejat per pilastres dòriques estriades. A la part superior se situa una fornícula amb la imatge de Sant Bartomeu, flanquejada per volutes corbades i piràmides en els extrems. Es remata la portada amb un frontó triangular partit.
A la dreta de la façana, i adossat a aquesta, es troba el campanar que arriba a l'altura de 17 metres, és de planta quadrada. A la part superior, sobre el cos de campanes, se situa un ampit rematat amb boles en els angles. Coronant la torre un templet amb arcs de mig punt en cadascun dels seus quatre costats, cobert a quatre aigües.

## Detalls constructius

* Detall de la façana.
* Campanar i cúpula.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ Llop i Bayo, Francesc. «Parròquia de Sant Bertomeu de Cogullada - CARCAIXENT (COMUNITAT VALENCIANA)». Campaners de la Catedral de València, 16-11-2004. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «DECRET 217/2018, de 30 de novembre, del Consell, pel qual es declaren béns mobles d'interés cultural el conjunt de setanta campanes gòtiques de la Comunitat Valenciana.». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, Any XLI, Núm. 8439, 07-12-2018, pàg. 46945-46964 [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «Carcaixent». XX Assemblea d'Història de la Ribera, 31-07-2023. [Consulta: 17 novembre 2024].
El contingut d'aquest article incorpora material de la declaració del Bé d'Interés Cultural publicat en el DOGV N º 5614, el 5 d'octubre de 2007 (text), que es troba en el domini públic de conformitat amb el que disposa l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola.

## Enllaços externs

* Fitxa de la Direcció General de Patrimoni Cultural
# Església de Sant Climent de Peralta

L'Església de Sant Climent de Peralta és una obra barroca de Forallac (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós.- Església d'una nau amb capçalera poligonal i capelles laterals. Al frontis hi ha la portalada de pedra calcària, motllurada, amb frontó i semiesferes. Sobre la llinda, una fornícula, orfe d'imatge on hi ha, incisa la inscripció: "COMENÇADA 1751 - ACABADA 1757". Un petit rosetó té decoració calada, d'influència tardo-gòtica, feta amb terracota.
En un gran carreu de cantonada de l'absis s'hi gravà: "7 FABRER 1751".
L'interior és cobert amb voltes de llunetes; hi ha motlluratge i cornisaments en relleu; presenta un remolinat modern força malmès.
Sobre l'angle NW de l'edifici es dreça un campanar de planta quadrada, arcades de mig punt i coberta de piràmide; també presenta un emmerletat ornamental.
La construcció és de grans rebles lligats amb morter, amb carreus angulars i pedres ben tallades a les obertures.

## Història

La primitiva església de Sant Climent de Peralta no es trobava pas al mateix indret que l'actual, descrita. Les seves ruïnes, preromàniques, es troben a cosa de dos Km. al S, i es coneixen com a Església vella del Mas Vidal. Al segle ix, tot primer en un precepte de Carles "el Calb" de l'any 844, s'esmenta com un petit cenobi: "celullam Sancti Clementis". En un diploma de Carloman del 881 aquesta "celullam Sancti Clementis cum Petra Alta" apareix com a domini de la Seu de Girona, igualment que en un altre de Carles "el Simple"del 898. Hom ignora quan s'extingí exactament la vida monàstica; en documents dels segles xi i xii no s'hi fa esment i als segles xiii i xiv ja se cita com a parròquia. El desplaçament d'aquesta parròquia al segle xviii degué estar motivada per la distribució del poblament dispers del seu terme.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6

## Enllaços externs

* Església de Sant Climent de Peralta Arxivat 2018-10-07 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Església de Sant Dídac (Castellfabib)

L'ermita de Sant Dídac, també coneguda com de la Puríssima, és un temple religiós sota l'advocació de Sant Dídac i la Puríssima Concepció en el llogaret de la Cuesta del Rato, terme municipal de Castellfabib.
És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.09.092-013.

## Història

L'ermita de Sant Dídac de la Cuesta del Rato data del segle xviii. Es caracteritza per no haver estat remodelada als segles successius, a diferència d'altres ermites del terme municipal de Castellfabib.

## Descripció

L'ermita es troba a l'interior del llogaret. Està edificada amb grans paredats i coberta a dues aigües. La porta d'entrada està en el lateral, i aquesta ve precedida d'un petit atri o pòrtic amb dos arcs i teuladeta a dues aigües. En els seus paraments s'obren sengles fornícules. Té una espadanya de maons sobre el capcer. En l'espadanya es troba l'única campana de l'ermita, l'anomenada Puríssima Concepció, fosa per Manclús, Salvador (València) en 1990, amb un diàmetre de 50 cm i un pes de 72 kg.
L'interior està dividit en tres naus, amb profusió d'arcs i pilars. L'ermita posseeix un cor alt als peus. Té pila d'aigua beneïda exempta i púlpit d'obra. En el presbiteri hi ha un templet principal que alberga la imatge de la Immaculada, i un altre menor per a Sant Dídac d'Alcalà. Existeix més imatgeria en les fornícules laterals, però és tot posterior a la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vrzcfb.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ http://campaners.com/php/campanar.php?numer=1349
* ↑ http://campaners.com/php/campana1.php?numer=3939

## Bibliografia

* Eslava Blasco, Raúl: Castielfabib y su patrimonio histórico-artístico. Edición del Ayuntamiento de Castielfabib. 286 Pp. ISBN 978-84-606-4689-1. Castellfabib, 2014.
# Església de Sant Esteve de Llémena

L'Església de Sant Esteve de Llémena és l'església parroquial de Sant Esteve de Llémena, del municipi de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església situada dalt d'un turó, a pocs quilòmetres del nucli urbà de Sant Esteve de Llémena. Disposa d'una sola nau amb capelles laterals, creuer que no es pronuncia a l'exterior i cúpula amb llanterna sostinguda damunt de trompes. La coberta és de teula àrab a dues vessants.
Disposa de cinc altars a les capelles laterals. A l'esquerra de la nau hi ha els altars dedicats a Sant Isidre amb Sant Antoni i el Sant titular del temple, i un altre amb la Mare de Déu del Roser. Al creuer hi ha dos altars, un amb Sant Josep i el seu fill, i un altre amb el Sagrat Cor. A la dreta de la nau hi ha un altar desaparegut, i un altre de la Puríssima concepció. Havia estat decorada amb motius geomètrics esgrafiats que cobrien tots els murs exteriors. Actualment els pocs que resten estan en molt malmesos i daten, segons consta en un dels angles de l'edifici, de 1763.
La torre campanar, situada damunt la porta d'ingrés, és de teulat de punxa a quatre vessants. El portal d'entrada està emmarcat amb carreus de pedra picada, amb motius ornamentals i figures alades. Sobre la porta hi ha un nínxol amb la imatge del sant. Adossat a la façana principal hi ha un porxo amb coberta de teula àrab a dues vessants reconstruït fa pocs anys.

## Història

S'ignopren dades històriques concretes que facin referència al temple de Sant Esteve, però el fet que la nau central és de volta de canó apuntat suggereix un possible origen romànic. En un dels angles de la nau veiem la data 1623. A la llinda de la porta principal figura l'any 1750.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11