OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Harmonia de les esferes

L'harmonia de les esferes o musica universalis és una antiga teoria d'origen pitagòric basada en la idea que l'univers està governat segons proporcions numèriques harmonioses i que el moviment dels cossos celestes es regeix segons proporcions musicals; les distàncies entre planetes correspondrien, segons aquesta teoria, als intervals musicals.
L'expressió grega harmonia tou kosmou es tradueix com «harmonia del cosmos». La paraula harmonia fa referència a les proporcions adequades entre les parts i el tot en sentit matemàtic. La paraula música (mousikê) fa referència a «l'art de les Muses» i a «Apol·lo». El terme «esferes» és d'origen aristotèlic i designa la zona d'influència d'un planeta (Sobre el cel).
La teoria de l'harmonia de les esferes dels pitagòrics apareix en textos de Plató (La República, 530d y 617b; Critón, 405c) i d'Aristòtil (Sobre el cel, 290b12). La vigència d'aquesta teoria va perdurar fins a finals del Renaixement.

## Bibliografia

* Davis, Henry, 1901. The Republic The Statesman of Plato. London: M. W. Dunne 1901; Nabu Press reprint, 2010. ISBN 978-1-146-97972-6.
* Hackett, Jeremiah, 1997. Roger Bacon and the sciences: commemorative essays. Brill. ISBN 978-90-04-10015-2.
* Kepler, Johannes, 1619. The Harmony of the World, translated by E.J. Aiton, A.M. Duncan and J.V. Field (1997). Philadelphia: American Philosophical Society. ISBN 0-87169-209-0.
* Pliny the Elder, 77AD. Natural History, books I-II, translated by H. Rackham (1938). Harvard University Press. ISBN 0-674-99364-0.
* Smith, Mark A., 2006. Ptolemy's theory of visual perception: an English translation of the Optics. Philadelphia: Societat Filosòfica Americana. ISBN 978-0-87169-862-9.
* Weiss, Piero and Taruskin, Richard, 2008. Music in the Western World: a history in documents. Cengage Learning. ISBN 978-0-534-58599-0.
# Hauterivià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) |
| Paleogen | Paleocè | Danià | (més recent) |
| Cretaci | Superior | Maastrichtià | 72,1 ± 0,2 |
| Cretaci | Superior | Campanià | 83,6 ± 0,2 | 83,6 ± 0,2 |
| Cretaci | Superior | Santonià | 86,3 ± 0,5 | 86,3 ± 0,5 |
| Cretaci | Superior | Coniacià | 89,8 ± 0,3 | 89,8 ± 0,3 |
| Cretaci | Superior | Turonià | 93,9 | 93,9 |
| Cretaci | Superior | Cenomanià | 100,5 | 100,5 |
| Cretaci | Inferior | Albià | ~ 113,0 | ~ 113,0 |
| Cretaci | Inferior | Aptià | ~ 125,0 | ~ 125,0 |
| Cretaci | Inferior | Barremià | ~ 129,4 | ~ 129,4 |
| Cretaci | Inferior | Hauterivià | ~ 132,6 | ~ 132,6 |
| Cretaci | Inferior | Valanginià | ~ 139,8 | ~ 139,8 |
| Cretaci | Inferior | Berriasià | ~ 145,0 | ~ 145,0 |
| Juràssic | Superior | Titonià | (més antic) |
| Comissió Internacional d'Estratigrafia (2020) ||||
L'Hauterivià (del riu Aube a França) és un estatge faunístic del Cretaci inferior. Comprèn el període entre fa 136,4 ± 2 milions d'anys i fa 130 ± 1,5 milions d'anys.

## Fauna
### Ammonits

* Abrytasites

### Dinosaures

* Afrovenator
* Histriasaurus
* Ligabueino
* Psittacosaurus

### Plesiosaures
#### Pliosauroïdeus

* Leptocleidus

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2020/03» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 17 març 2021].
# Havia d'ulleres

L'havia d'ulleres (Chlorothraupis olivacea) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Hàbitat i distribució

Viu al sotabosc de la selva humida o boscos deteriorats, especialment a prop de l'aigua, de l'est de Panamà, oest i nord de Colòmbia i nord-oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Havia d'ulleres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Havia de Carmiol

L'havia de Carmiol (Chlorothraupis carmioli) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida de l'est de Nicaragua, Costa Rica, Panamà i nord-oest de Colòmbia.

## Subespècies

S'han descrit quatre subespècies, però una d'elles, C. c. frenata és considerada pel Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.5, 2013) una espècie de ple dret arran els treballs de Ridgely et Greenfield 2001.
* C. c. carmioli (Lawrence, 1868). Des de Nicaragua fins al nord-oest de Panamà.
* C. c. lutescens Griscom, 1927. Des del centre de Panamà fins al nord-oest de Colòmbia.
* C. c. magnirostris Griscom, 1927. Oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Havia de Carmiol». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
* ↑ Chlorothraupis carmioli a Integrated Taxonomic Information System Rev. 07/11/2013 (anglès)
* ↑ R.S Ridgely i P.J. Greenfield. 2001. The birds of Ecuador. Volum 2. Field guide. Cornell University Press, Ithaca. ISBN 0-8014-8721-8.
# Havia de coroneta vermella

L'havia de coroneta vermella (Habia rubica) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae). és una espècie d'ocell passeriforme de l'Amèrica tropical.

## Referències

* ↑ «Havia de coroneta vermella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Helios Suns

L'Helios Suns és un equip de bàsquet professional de Domžale a Eslovènia.
El club es va fundar el 1949. L'agost de 2014, l'equip va canviar el nom de KK Helios Domžale a Helios Suns.

## Palmarès

* Alpe Adria Cup
** Campions (1): 2015–16
** Finalistes (1): 2016–17
* Lliga eslovena
** Campions (2): 2006–07, 2015–16
** Finalistes (2): 2007–08, 2008–09
* Copa eslovena
** Campions (1): 2007
** Finalistes (3): 2008, 2011, 2013
* Supercopa eslovena
** Finalistes (3): 2007, 2008, 2016

## Referències

* ↑ «Nov veter v Domžalah prinesel novo ime: Helios Suns». rtvslo.si, 20-08-2014 [Consulta: 24 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Pàgina a eurobasket.com
# Hemipenis

L'hemipenis és un dels dos òrgans reproductors dels rèptils escamosos mascles(serps, llangardaixos, i amphisbaenia). Els hemipenis estan normalment dins del cos i afloren abans de la reproducció mitjançant teixits erèctils, de la mateixa manera que el penis dels mamífers. Només s'empra un hemipenis cada vegada, i se pensa que és possible que els mascles alternin el seu ús entre còpules. Els hemipenis tenen moltes formes diferents depenent de l'espècie, sovint presenten espines o ganxos per a subjectar a la femella. Algunes espècies tenen fins i tot hemipenis bífids, amb dues puntes.

## Referències

* ↑ «Hemipenes». anapsid.org. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Nasoori, A. «Male reproductive behaviour of Naja oxiana (Eichwald, 1831) in captivity, with a case of unilateral hemipenile prolapse». Herpetology Notes, 2008, pàg. 1061-1064.
* ↑ Holmes, Melissa M.; Putz, Oliver; Crews, David; Wade, Juli «Normally occurring intersexuality and testosterone induced plasticity in the copulatory system of adult leopard geckos» (en anglès). Hormones and Behavior, 47, 4, 01-04-2005, pàg. 439–445. DOI: 10.1016/j.yhbeh.2004.11.020. ISSN: 0018-506X.
# Henry (unitat)

L'henry és la unitat del SI per a la inductància elèctrica. Es tracta d'una unitat derivada amb nom propi i amb un símbol particular que és la lletra majúscula H, el símbol s'ha d'escriure en majúscula, però, en canvi, el nom de la unitat ha d'anar en minúscules.
Es defineix com la inductància elèctrica d'un circuit tancat en el qual es produeix una força electromotriu d'un volt, quan el corrent elèctric que recorre el circuit varia uniformement a raó d'un ampere per segon.
És equivalent al voltatge (en volts) per unitat de temps (en segons) dividit entre unitats d'intensitat de corrent (en amperes):
$1\,{\textrm {H}}={\frac {1\,{\textrm {V}}\cdot {\textrm {1s}}}{1\,{\textrm {A}}}}$
El nom fa honor al científic estatunidenc Joseph Henry (1797-1878), que va fer importants avenços en el camp de l'electromagnetisme, especialment el descobriment de l'autoinducció.

## Definició

A un inductor d'1 henry, una variació uniforme del corrent que el recorre d'1 ampere per segon genera una força electromotriu d'1 volt:
$\mathrm {H={\frac {V\cdot s}{A}}={\frac {Wb}{A}}={\frac {m^{2}\cdot kg}{s^{2}\cdot A^{2}}}}$
(Wb és el símbol del weber)

## Múltiples

| Múltiple | Nom | Símbol | Múltiple | Nom | Símbol |
| 10$^0$ | henry | H | | | |
| 10¹ | decahenry | daH | 10$^{–1}$ | decihenry | dH |
| 10² | hectohenry | hH | 10$^{–2}$ | centihenry | cH |
| 10$^3$ | quilohenry | kH | 10$^{–3}$ | mil·lihenry | mH |
| 10⁶ | megahenry | MH | 10$^{–6}$ | microhenry | µH |
| 10⁹ | gigahenry | GH | 10$^{–9}$ | nanohenry | nH |
| 10$^{12}$ | terahenry | TH | 10$^{–12}$ | picohenry | pH |
| 10$^{15}$ | petahenry | PH | 10$^{–15}$ | femtohenry | fH |
| 10$^{18}$ | exahenry | EH | 10$^{–18}$ | attohenry | aH |
| 10$^{21}$ | zettahenry | ZH | 10$^{–21}$ | zeptohenry | zH |
| 10$^{24}$ | yottahenry | YH | 10$^{–24}$ | yoctohenry | yH |

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia catalana». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 juny 2020].
* ↑ BIMP, 2019, p. 26.
* ↑ BIMP, 2019, p. 36.
* ↑ BIMP, 2019, p. 49.

## Vegeu també

* Impedància

## Bibliografia

* «Le Système International d'Unités» (PDF) (en francès i anglès). BIMP [Sèvres], Novena edició, 2019.
# Hepatosplenomegàlia

L'hepatosplenomegàlia és l'augment simultani del fetge (hepatomegàlia) i de la melsa (esplenomegàlia). L'hepatosplenomegàlia pot ocórrer com a resultat de l'hepatitis vírica aguda o la mononucleosi infecciosa, o pot ser el signe d'una greu i potencialment mortal malaltia de dipòsit lisosòmic. La hipertensió venosa sistèmica també pot augmentar el risc de desenvolupar hepatosplenomegàlia, que es pot veure en els pacients amb insuficiència cardíaca dreta.

## Causes

* Infeccions:
** Hepatitis vírica aguda
** Mononucleosi infecciosa
** Citomegalovirus
** Rubèola
** Malària
** Leishmaniosi
** Fasciolosi
** Exposició intensa en l'esquistosomosi o la filariosi
* Malalties hematològiques:
** Neoplàsia mieloproliferativa
** Leucèmia
** Limfoma
** Anèmia perniciosa
** Anèmia de cèl·lules falciformes
* Malalties metabòliques:
** Malaltia de Niemann-Pick
** Malaltia de Gaucher
** Síndrome de Hurler
* Malaltia hepàtica crònica i hipertensió portal:
** Hepatitis crònica activa
* Amiloïdosi
* Acromegàlia
* Lupus eritematós sistèmic
* Sarcoïdosi

## Referències

* ↑ Denominació segons el Diccionari Enciclopèdic de Medicina
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 medcyclopaedia: Hepatosplenomegaly Arxivat 2012-02-05 at Archive.is Retrieved on Nov 23, 2009
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 GPNotebook: hepatosplenomegaly Arxivat 2016-06-10 a Wayback Machine. Retrieved on Nov 23, 2009
# Kafka (pel·lícula)

Kafka és una pel·lícula estatunidenca de 1991 dirigida per Steven Soderbergh. La pel·lícula barreja elements de la biografia de Kafka, interpretat per Jeremy Irons, amb l'univers de les seves novel·les. Els seus marcs i la utilització del blanc i negre en certes escenes recorden l'atmosfera del cinema expressionista.

## Argument

Empleat en una companyia de seguretat, Kafka porta una doble vida d'empleat i d'escriptor. Un vespre, el seu millor amic és mort en circumstàncies almenys torbadores. Intentant comprendre el que ha passat, va a trobar un grup anarquista clandestí en lluita contra una organització que té estranyes experiències...

## Repartiment

* Jeremy Irons: Kafka
* Theresa Russell: Gabriela
* Joel Grey: Burgel
* Ian Holm: El doctor Murnau
* Jeroen Krabbé: Bizzlebek
* Armin Mueller-Stahl: Grubach
* Alec Guinness: El cap Clerk
* Brian Glover: Henchman
* Keith Allen: L'ajudant Ludwig
* Simon Mcburney: L'ajudant Oscar
* Matyelok Gibbs: El conserge
* Robert Flemyng: El guardià dels fitxers

## Al voltant de la pel·lícula

* Poc després del seu premi guanyat al Festival de Cinema de Sundance el 1987 per a Sexe, mentides i cintes de vídeo, Soderbergh va confiar al productor de Barry Levinson, Mark Johnson de Baltimore Pictures, el seu interès per aquest guió escrit per Lem Dobbs que gaudia d'un cert renom en el mitjà underground, però que era sistemàticament refusat per manca de potencial comercial. El 1989, en resposta a la caiguda del Mur de Berlín, Soderbergh va abandonar el projecte en el que treballava, The Last Ship, que tenia com a tema la Guerra freda. Es va poder així dedicar al rodatge de Kafka.
* El fracàs comercial de la pel·lícula va contribuir a la pèrdua de confiança dels productors amb Soderbergh a mitjans dels anys 1990.

## Referències

* ↑ Sexe, mentides & Hollywood de Peter Biskind, Le Cherche-Midi ed., 2006
# Herniària (planta)

L'herniària o centenrama, centengrana, trencapedres, romp-roques (Herniaria glabra), és una espècie de planta herbàcia natural de les zones temperades d'Europa, Àsia occidental i nord d'Àfrica on prefereix els terrenys arenós.
És una petita planta herbàcia anual, arbust amb les tiges rastreres disposats en cercles. Les fulles, de color verd clar, són oblongues amb petites estípules membranoses. Les flors són petites i de color verd agrupades en glomèruls. El fruit aquesta cobert per un calze dur.

## Referències

* ↑ ttps://www.termcat.cat/es/cercaterm/fitxa/MjY0NDI5NA%3D%3D trencapedres, https://www.termcat.cat/ca/cercaterm/fitxa/MjY0NDI5NA%3D%3D
* ↑ «Herniaria glabra» (en castellà). Red de Herbarios del Noroeste de México. Universidad de Sonora. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ «Herniaria L., Sp. Pl. 218 (1753) [Gen. Pl., ed. 5: 103, 1754]» (en castellà). Flora Vascular. [Consulta: 11 juliol 2021].
# Herpangina

L'herpangina és una infecció bucal dolorosa causada per coxsackievirus. En general, l'herpangina es produeix per una determinada soca del coxsackievirus A (i el terme "virus herpangina" es refereix a coxsackievirus A), però també pot ser causada pel coxsackievirus B o ecovirus. La majoria dels casos d'herpangina es produeixen a l'estiu, afectant principalment als nens. Tanmateix, ocasionalment es produeix en adolescents i adults. Es va caracteritzar per primera vegada el 1920.

## Signes i símptomes

Els símptomes inclouen febre d'inici sobtat amb mal de coll, mal de cap, pèrdua de gana i sovint mal de clatell. Dins dels dos dies següents a la seva aparició, amb una mitjana de quatre o cinc (encara que de vegades fins a vint) apareixen vesícules de 1 a 2 mm de diàmetre, formes grisenques amb rodones vermelles, i que passades 24 hores es converteixen en úlceres poc profundes, rarament majors de 5 mm de diàmetre, que sanen d'un a set dies. Aquestes lesions apareixen amb major freqüència en els pilars amigdalars (adjacents a les amígdales), però també en el paladar tou, les amígdales, l'úvula o la llengua.

## Transmissió

Normalment es difon mitjançant la via fecal-oral o mitjançant gotes respiratòries.

## Fisiopatologia

Histològicament, les cèl·lules epitelials mostren signes d'edema intracel·lular i extracel·lular.

## Diagnòstic

Es pot realitzar un diagnòstic a partir de signes i símptomes clínics, i el tractament consisteix a minimitzar la molèstia dels símptomes. Es pot diferenciar de la gingivoestomatitis herpètica per la posició de les vesícules, en l'herpangina, normalment es troben a l'orofaringe posterior, en comparació amb la gingivoestomatitis on normalment es troben a l'orofaringe anterior i la boca.

## Tractament

El tractament generalment només és de suport, ja que la malaltia és autolimitada i, en general, es resol en menys d'una setmana.

## Epidemiologia

* El més freqüent afecta infants i nens petits
* Típicament es produeix durant l'estiu

## Etimologia

El terme es deriva del grec herp, arrossegant, com una serp i del llatí angina, així, literalment seria "inflamació o inflamació de la gola o part de la gola".

## Referències

* ↑ "Herpangina Virus" en el Diccionari mèdic de Dorland
* ↑ "Herpangina" en el Diccionari mèdic de Dorland
* ↑ Michael I. Greenberg. Greenberg's text-atlas of emergency medicine. Lippincott Williams & Wilkins, 2005, p. 156. ISBN 978-0-7817-4586-4 [Consulta: 11 abril 2010].
* ↑ Ralph D. Feigin. Textbook of pediatric infectious diseases. Elsevier Health Sciences, 2004, p. 170. ISBN 978-0-7216-9329-3 [Consulta: 11 abril 2010].
* 1 2 «Herpangina». Merckmanuals.com. Merck. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ Parrot, RH «Clinical and laboratory differentiation between herpangina and infectious (herpetic) gingivostomatitis.». Pediatrics, vol. 14, 2, 8-1954, pàg. 122–9. PMID: 13185685.
* ↑ «Ulcerative lesions of the oral cavity». Utmb.edu. Arxivat de l'original el 7 September 2013. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ «Home : Oxford English Dictionary». Oed.com. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ «Quinsy - Define Quinsy at Dictionary.com». Dictionary.com. [Consulta: 21 desembre 2014].
# Herèon de Samos

L'Herèon (grec antic: Ἡραῖον, Hēráion) fou un temple de l'illa de Samos, Grècia, construït pels arquitectes Recos i Teodor vers el 540 aC. Fou el primer dels grans temples de la Jònia, i fou destruït al cap de cent anys per un terratrèmol. Una de les seves estàtues colossals es conserva al Museu Arqueològic de Samos. S'hi va trobar la Koré de Samos, actualment exposada al Louvre.
Juntament amb el Pitagorèon i el túnel d'Eupalinos, ha estat inscrit en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1992.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Pythagoreion and Heraion of Samos» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2021].
# Elena Escura

Elena Escura (Castelló de la Plana, 1981) és una directora de cinema espanyola. És llicenciada en comunicació audiovisual per la Universitat Autònoma de Barcelona i especialitzada en guió cinematogràfic a l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC). Ha publicat narracions a les revistes Vulture, DepieFoto, Relatos de Mujer, Bajo la almohada i va publicar el seu llibre de narracions, Las mujeres de la estación de sal (Editorial Dech).
Va debutar dirigint el curtmetratge documental el 2004, quan després d'una estada a Guatemala com a voluntària, va elaborar Permiso para soñar. El 2014 va dirigir Caldo de gallina i el 2023 Hàbitat va guanyar el Premi Berlanga al millor curtmetratge de ficció. Poc després va debutar amb el llargmetratge Les vacances de Mara, pel·lícula de clausura a la XXXVIII edició de la Mostra de València i per la que va guanyar el Premi Berlanga a la millor direcció.

## Filmografia

* Caldo de gallina (2014)
* Escala en Madrid (2015)
* Hàbitat (2023)
* Les vacances de Mara (2023)

## Referències

* ↑ Elena Escura,XXVII Muestra Internacional de Cine realizado por Mujeres - Zaragoza
* ↑ Elena Escura a promercat
* ↑ La directora castellonense Elena Escura, próxima invitada de Cinefórum Cineculpable, Castellón Información, 23 de febrer de 2015
* ↑ El debut cinematográfico de una directora valenciana clausura la Mostra de València Arxivat 2023-11-01 a Wayback Machine., La Vanguardia, 16 d'octubre de 2023
* ↑ Elena Escura: "El cine sirve para hablar de lo que no se entiende, de lo que atormenta", Valencia Plaza, 17 de novembre de 2023
# Hexanoat d'etil

L'hexanoat d'etil és l'èster resultant de la condensació de l'àcid hexanoic amb l'etanol. Té una agradable olor de pinya.

## Vegeu també

* Butirat de butil
* Hexanoat d'al·lil

## Referències

* ↑ Zheng, Liang-Yong; Sun, Guang-Ming; Liu, Yu-Ge; Lv, Ling-Ling; Yang, Wen-Xiu; Zhao, Wei-Feng; Wei, Chang-Bin «Aroma Volatile Compounds from Two Fresh Pineapple Varieties in China». International Journal of Molecular Sciences, 13, 6, 14-06-2012, pàg. 7383–7392. DOI: 10.3390/ijms13067383.
# Hidrat de cloral

L'hidrat de cloral és un compost químic, un medicament, sedant i hipnòtica, a més de ser un reactiu químic i un precursor. Està format per cloral per addició d'una molècula d'aigua. La seva fórmula química és C$_2$H$_2$Cl$_3$O$_2$.
Va ser descobert per la clorinació de l'etanol el 1832 per Justus von Liebig a Gießen. Les seves propietats sedants van ser publicades ja el 1869 i de seguida es van començar a usar. Al final del segle xix era una droga recreativa i de prescripció mèdica. També s'empra com a agent clarificant per la quitina i fibres i com ingredient clau en el medi Hoyer de preparació pel microscopi per a veure organismes petits, seccions histològiques i parts dels cromosomes.
Junt amb el cloroform, és un producte, en petites quantitats de la cloració de l'aigua quan hi ha matèria orgànica.

## Producció

L'hidrat de cloral es produeix a partir de clor i etanol en una solució àcida. En condicions bàsiques té lloc la reacció haloform i es produeix cloroform.
    4 Cl₂ + C₂H₅OH + H₂O → Cl₃CCH(OH)₂ + 5 HCl

### Hipnòtic

L'hidrat de cloral es fa servir per al tractament a curt termini de l'insomni i com a sedant abans de tractaments mèdics menors o dentals. Va ser llargament desplaçat a mitjan segle xx pels barbiturats i després per les benzodiazepines. També s'havia fet servir en veterinària com anestèsic general. És un dels sedants que no suprimeix les descàrregues epileptiformes.

## Efectes adversos

A llarg termini està associat amb un desenvolupament ràpid de la tolerància als seus efectes i una possible addició, a més d'efectes adversos com problemes gàstrics i fallada renal, cardíaca i hepàtica. En la sobredosi sovint apareixen nàusees, vòmits, confusió, convulsions, arrítmia i coma.

## Referències

* ↑ Liebig, Justus «Ueber die Zersetzung des Alkohols durch Chlor». Annalen der Pharmacie, 1, 1, 1832, pàg. 31–32. DOI: 10.1002/jlac.18320010109.
* ↑ Liebig, Justus «Ueber die Verbindungen, welche durch die Einwirkung des Chlors auf Alkohol, Aether, ölbildendes Gas und Essiggeist entstehen». Annalen der Pharmacie, 1, 2, 1832, pàg. 182–230. DOI: 10.1002/jlac.18320010203.
* ↑ Liebreich, Oskar. Das Chloralhydrat : ein neues Hypnoticum und Anaestheticum und dessen Anwendung in der Medicin; eine Arzneimittel-Untersuchung. Berlín: Müller, 1869.
* ↑ Tariq, Syed H. and Shailaja Pulisetty; “Pharmacotherapy for Insomnia”, Clinics in Geriatric Medicine (24), 2008 p. 93-105 PMID: 18035234
* ↑ http://jcc.kau.edu.sa/Files/140/Researches/11822_Chloral.pdf Arxivat 2011-08-18 a Wayback Machine.
* ↑ Gelder, M., Mayou, R. and Geddes, J. 2005. Psychiatry. 3rd ed. New York: Oxford. pp238.