OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hoplitòdrom

L'Hoplitòdrom o Hoplitodromos (grec: ὁπλιτόδρομος, traduït com "cursa d'hoplites") era una antiga carrera a peu que formava part del programa dels antics Jocs Olímpics i els altres Jocs Panhelènics. Fou introduïda a la 65a Olimpíada, el 520 aC. Tradicionalment era la darrera cursa a peu que es disputava.
A diferència de les altres curses que solien ser disputades nues, l'hoplitodromos requeria que els competidors portessin una armadura completa d'hoplita, inclòs el casc, que pesava com a mínim 6 kg.
A Olímpia i Atenes, el circuit era el mateix que el del diaule, una volta (o dos stadion; sobre 350-400m). ANemea la distància es doblava, quatre estadis (sobre 700-800m), i a Platea de Beòcia la cursa era de 15 estadis en total.

## Referències

* 1 2 Sweet, Waldo Earle. Sport and Recreation in Ancient Greece: A Sourcebook with Translations. Oxford University Press, 1987, p. 149. ISBN 0-19-504126-7.
* ↑ Peter Krentz, “A Cup by Douris and the Battle of Marathon,” in Garrett G. Fagan and Matthew Trundle (eds.), New Perspectives on Ancient Warfare (Brill: Leiden, 2010) pp. 190ff.
* ↑ Sekunda, Nick. Marathon 490 BC: The First Persian Invasion of Greece. Osprey Publishing, 2002, p. 65. ISBN 1-84176-000-5.
# Hora ROA

L'hora ROA és l'establerta per Reial Institut i Observatori de l'Armada a San Fernando, Cadis, sent aquesta l'hora oficial d'Espanya.

## Mètodes de difusió

El ROA difon l'hora oficial d'Espanya mitjançant els següents mètodes:
* Transmissió de senyals horaris en HF (ona curta), durant dos períodes de 25 minuts diaris. De 10:00 UTC a 10:25 UTC en 15006 KHZ i de 10:30 UTC a 10:55 UTC en 4998 KHZ. L'emissora és un Harris RF-130 de 1kW de potència que emet des de San Fernando (Cadis). Aquesta estació és l'única emissió de l'hora oficial, perquè que a Espanya no existeix encara cap estació d'ona llarga que emeti un senyal horari amb el qual poder sincronitzar automàticament, com són la DCF77 d'Alemanya o la MSF60 (ara també anomenada NPL) del Regne Unit. Temporalment fora de servei.
* Via telefònica (Tel.: +34 956 59 94 29), seguint un protocol de difusió d'informació horària àmpliament estès entre els laboratoris de referència nacionals de temps i freqüència i els usuaris a Europa (European Telephone Code Standard). El accés està limitat a dos minuts per trucada i admet trucades internacionals.
* Protocol NTP (Network Time Protocol), a través de dos servidors d'internet situats a San Fernando i un tercer situat a Madrid (Servidor d'hora NTP: «hora.roa.es»).
* Segellat de temps. El ROA, com a Autoritat de Segellat de Temps (TSA, Time Stamping Authority) legalment establerta, disposa d'un servidor de segellat de temps per a la certificació oficial de documents per tercers, mitjançant certificat digital estàndard x509 v.3. Així, aquest sistema s'usa per establir el segellat de temps en les transaccions certificades per l'administració central i les seves agències a Espanya, incloent entre elles a l'Agència Tributària i a la Fàbrica Nacional de Moneda i Timbre. Els seus serveis són també emprats per les comunitats autònomes per a aquest fi. Aquest servei està disponible a través de la Xarxa SARA.

## Referències

* ↑ «Reial decret 1308/1992, de 23 d'octubre, pel qual es declara al Laboratori del Real Institut i Observatori de l'Armada com a laboratori dipositari del Patró Nacional de Temps i laboratori associat al Centre Espanyol de Metrologia». Boletín Oficial del Estado.
* ↑ «Difusión de la hora legal española». [Consulta: 29 març 2014].

## Enllaços externs

* Hora Oficial d'Espanya, Reial Institut i Observatori de l'Armada.
# Horitzó cosmològic

L'horitzó cosmològic és un problema que afecta el model cosmològic del big-bang que va ser identificat el 1970. Seria la regió límit de l'espaitemps més enllà de la qual, a causa de la limitació de la velocitat de la llum i les grans distàncies, no pot arribar cap senyal al punt de referència. És a dir, des de la Terra l'horitzó cosmològic seria aquella regió que no es pot examinar directament o indirectament, perquè no hi arriba cap mena d'informació. Té un valor finit i, per tant, hi hauria regions de l'univers prou llunyanes entre si que mai haurien pogut intercanviar informació després del big-bang, per tant es presenta el problema de com fer compatible la radiació còsmica de fons que indicaria que a gran escala l'univers és homogeni i isotròpic amb els models que se'n derivarien de la solució de les equacions de camp d'Einstein.
# Hormona alliberadora de corticotropina

L'hormona alliberadora de corticotropina (CRH), originalment anomenada factor alliberador de corticotropina (CRF), i també corticoliberina, és una hormona polipeptídica i un neurotransmissors implicats en la resposta a l'estrès.
L'hormona alliberadora de corticotropina (CRH) és un pèptid de 41 aminoàcids derivats d'un preprohormona de 191 aminoàcids. CRH és secretada pel nucli paraventricular de l'hipotàlem en resposta a l'estrès. Una marcada reducció de la CRH s'ha observat en associació amb la malaltia d'Alzheimer, i la deficiència de corticotropina hipotalàmica autosòmica recessiva té múltiples i potencialment fatals conseqüències metabòliques com la hipoglucèmia i l'hepatitis. A més de ser produïda en l'hipotàlem, la CRH també se sintetitza en els teixits perifèrics, com ara els limfòcits T, i està altament expressada a la placenta. En la placenta, la CRH és un marcador que determina la durada de l'embaràs i el moment del part. Un ràpid augment dels nivells circulants de CRH es produeix en l'inici del part, el que suggereix que, a més de les seves funcions metabòliques, la CRH pot actuar com un disparador per al part.
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000147571 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000049796 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
# Hormona concentradora de melanina

L'hormona concentradora de melanina, en anglès: Melanin-concentrating hormone (MCH), és un aminoàcid cíclic 19 orexigènic pèptid hipotalàmic originàriament aïllat de la hipòfisi del peix Teleostis on controla la pigmentació de la pell.
En els mamífers està involucrat en la regulació del comportament alimentari, l'humor, el cicle son-despert i l'equilibri energètic. Les neurones que expressen MCH estan situats en l'hipotàlem lateral i zona incerta. Malgrat aquesta distribució restringida, les neurones MCH es projecten àmpliament al llarg del cervell. Els ratolins knockout MCH són hipofàgics (mengen menys) i són prims i hiperactius. Quan s'administra centralment, augmenta la ingesta d'aliments i l'augment de pes.

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000183395 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000035383 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «A role of melanin-concentrating hormone producing neurons in the central regulation of paradoxical sleep». BMC Neurosci, 4, 19, 2003, pàg. 19. DOI: 10.1186/1471-2202-4-19. PMC: 201018. PMID: 12964948.
* ↑ «Melanin-concentrating hormone 1 receptor-deficient mice are lean, hyperactive, and hyperphagic and have altered metabolism.». Proc Natl Acad Sci USA, 99, 5, 2002, pàg. 3240–5.. DOI: 10.1073/pnas.052706899. PMC: 122503. PMID: 11867747.
* ↑ «Exploratory activity, motor coordination, and spatial learning in Mchr1 knockout mice.». Behav Brain Res, 178, 2, 2007, pàg. 293–304. DOI: 10.1016/j.bbr.2007.01.006. PMID: 17270288.

## Enllaços externs

* «Hormona concentradora de melanina» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Horta de Xàtiva

L'Horta de Xàtiva és una subcomarca del País Valencià que actualment es troba integrada en la comarca de la Costera. Hi formen part els municipis actuals de Barxeta, Xàtiva, El Genovés, Llocnou d'En Fenollet i Novetlè. Apareix al mapa de comarques d'Emili Beüt "Comarques naturals del Regne de València" publicat l'any 1934.
Horta de Xàtiva (2013) :
# Horta del Roquer

L'Horta del Roquer és una partida rural del terme municipal de Gavet de la Conca, (antic terme de Sant Serni), al Pallars Jussà.
El lloc és al nord-oest del poble de Sant Serni i al sud-oest del de Gavet, a l'esquerra de la Noguera Pallaresa, al final del coster que davalla des del poble de Sant Serni cap al nord-oest, en direcció a la Noguera Pallaresa. És a ponent del Canal de Gavet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Estela del Guerrer de Castrelo do Val

L'Estela del Guerrer de Castrelo do Val (en gallec:Estela do Guerreiro de Castrelo do Val), també denominada Estàtua menhir de Pedra Alta, per a indicar que estigué col·locada verticalment durant molt de temps, és una estela trobada al 2011 a Castrelo do Val, a la província d'Ourense, a Galícia, a prop de la frontera amb Portugal.
Aquest menhir antropomorf, datat del 3200 al 2900 abans de la nostra era, es va realitzar en un bloc de granit d'uns 175 cm d'alçada; entre 63-70 cm d'ample, uns 30 cm de profunditat, i pesa uns 800 kg. Al davant presenta gravat l'equip d'un guerrer: cinyell, escut, espasa i llança. També s'hi pot reconéixer un carro tirat per animals. És la representació d'un carro més antiga trobada a Galícia.
L'estela no està pas relacionada amb les estàtues de guerrers lusitans. S'hi assemblen les esteles de Carmona, Telhado i Zebros.
Hi va haver una polèmica entre Castrelo do Val i la Junta de Galícia per la conservació de l'estela. Mentre que els habitants i el Concello de Castrelo volien conservar-la en el Museu Etnogràfic local propi, la Junta la volia dipositar al Museu Arqueològic d'Ourense. Finalment s'hi arribà a un acord i, després de recórrer alguns llocs de Galícia, l'estela es troba dipositada al poble.(5)

## Referències

* ↑ Nieto Muñiz, =Alberte. «Pedra Alta de Castrelo do Val» (en espanyol). Museo Arqueológico de Orense, 01-10-2012. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ «A Estela de Pedra Alta» (en gallec). Concello de Castrelo do Val. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ Gago, Manuel. «Como entender o achado de Castrelo de Val a estela dun guerreiro» (en gallec). culturagalega.org. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «Castrelo recupera la ‘Estela do Guerreiro' que halló un vecino» (en espanyol). La Región, 29-01-2015. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ Pontevedra, Silvia R. «Castrelo do Val se resiste a entregar a Patrimonio el menhir que halló un vecino» (en espanyol). El País, 04-02-2012. [Consulta: 2 juliol 2016].
# Esquí de muntanya

L'esquí de muntanya, també anomenat esquí de travessa i esquí alpinisme, és una modalitat d'esquí que no requereix zones preparades ni senyalades i que té com a objectiu fer l'ascensió i el descens d'un pic, una travessa o una excursió. Esquí alpinisme és el terme més utilitzat a Europa.
Com altres activitats de muntanya, es tracta d'un esport de risc. Cal material i equip específic, així com una preparació física i capacitat tècnica que depassa de molt el simple domini de les habilitats de descens.
Té el seu origen als Alps, a les primeres dècades del segle xx, en un moment en què l'alpinisme era una activitat d'estiu plenament consolidada, però durant l'hivern i la primavera l'alta muntanya romania tancada a tota activitat humana. Actualment es practica arreu del món. Existeixen també nombroses competicions, organitzades per clubs d'alpinisme o excursionisme, i es publica anualment un calendari de curses, que recull les més importants.
Altres modalitats d'esquí que permeten fer l'ascens i el descens són el telemarc i el splitboard.

## Material específic

* Equip bàsic:
** Esquís de muntanya, semblants als d'esquí alpí
** Bastons, lleugerament més llargs que els de l'esquí alpí i que són fonamentals en la progressió.
** Fixacions, que permeten deixar anar el taló de l'esquí per a poder caminar.
** Botes d'esquí de muntanya
** Pells de foca, que es col·loquen a sota de cada esquí per a poder pujar pendents. El seu nom ve de l'animal marí la pell del qual es feia servir antigament per a fabricar l'accessori.
** Ganivetes, en cas d'haver de caminar sobre la neu dura.
** Roba adequada.
* Equip de seguretat:
** DVA
** Sonda
** Pala
* Material divers:
** Piolet
** Grampons

## Referències

* ↑ «Esquí de muntanya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Cursa del Bassiero
* Ottorino Mezzalama

## Enllaços externs

* Itineraris al Pirineu
* Reportatges fotogràfics
* Itineraris als Alps Arxivat 2009-01-13 a Wayback Machine.
* Skimountaineering.org: Esquí de muntanya de competició
* esquialpinisme.com: Itineraris i sortides d'esquí alpinisme per diferents massissos Arxivat 2019-05-04 a Wayback Machine.
# Aeroport de la Ciutat de Belfast

L'Aeroport de la Ciutat de Belfast George Best (Aerfort Chathair Bhéal Feirste en gaèlic irlandès i Belfast City Airport en anglès) és un aeroport que dona servei a la ciutat de Belfast i està situat a 5 km a l'est de la capital nord-irlandesa.

## Aerolínies i destinacions

| Aerolínies | Destinacions |
| BMI | Londres-Heathrow |
| Bmibaby | Alacant, Amsterdam, Birmingham, East Midlands, Faro, Màlaga, Londres-Stansted De temporada: Ginebra, Illa d'Eivissa, Menorca, Palma |
| Flybe | Aberdeen, Birmingham, Bristol, Cardiff, East Midlands, Edimburg, Exeter, Glasgow-Internacional, Inverness, Leeds/Bradford, Londres-Gatwick, Manchester, Newcastle upon Tyne, París-Charles de Gaulle, Southampton De temporada: Bergerac, Chambèri, Grenoble, Jersey, Memmingen, Rennes, Salzburg, Verona |
| Loganair | Dundee |
| Manx2 | Anglesey, Blackpool, Gloucester, Illa de Man |

## Referències

* ↑ Belfast/City – EGAC. Nats-uk.ead-it.com.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2011-08-12 a Wayback Machine.
# Hospital Saint-Louis

L'Hospital Saint-Louis és un hospital de París, França. Va ser construït el 1611 per l'arquitecte Claude Vellefaux a petició d'Enric IV de França.
Avui, Hôpital Saint-Louis utilitza els seus locals històrics (dels quals es classifiquen com a monuments històrics) per a funcions administratives. Després de la dècada de 1980, es van fer noves incorporacions modernes per allotjar l’actual hospital i l’Hospital Docent. Les seves principals especialitats són la dermatologia i l’hematologia, així com l’oncologia. La Biblioteca de Dermatologia va ser fundada pel doctor Henri Feulard. L’hospital utilitza 2.500 persones, mil de les quals es troben en la professió mèdica. Acull l'Inserm Research Institute on Skin i la René Touraine Foundation.
Està en associació amb la Universitat París Cité.

## Referències

* ↑ «hôpital Saint-Louis Rue Bichat Paris 10» (en francès), 01-06-2022. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ Faure, Pierre «L'histoire de l'hôpital Saint-Louis à travers l'histoire de ses bâtiments». Revue d'Histoire de la Pharmacie, 87, 324, 1999, pàg. 443–448. DOI: 10.3406/pharm.1999.5000.
* ↑ «Petite histoire de l’hôpital Saint-Louis – Paris ZigZag | Insolite & Secret» (en francès). [Consulta: 3 abril 2023].
# Edifici d'habitatges a la rambla General Vives, 1-3 (Igualada)

L'Edifici d'habitatges a la rambla General Vives, 1-3 és una obra modernista d'Igualada (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Arranjament de façana d'estil modernista. Està decorada amb esgrafiats que omplen els espais entre els balcons. És un esgrafiat floral de composició simètrica basada en el tema dels lliris. Les flors són pintades de color de foc i els fons és clar (al revés dels esgrafiats tradicionals catalans). També destaquen les portes d'entrada i el sostre de l'entrada amb decoració floral. L'acabament de façana es trenca amb una barana balustrada de falsa pedra també de tema florals. És de planta baixa i dos pisos.

## Història

El propietari i promotor de l'obra va ser Llorens Farrer.

## Referències

* 1 2
# Etiòpic septentrional

L'etiòpic septentrional és una de les dues branques en què es divideix el conjunt de les llengües etiòpiques, oposant-se així a l'etiòpic meridional, i comprèn el gueez, el tigrinya, el tigre i el dahalik.

## Enllaços externs

* Ethiopian Semitic: Studies in Classification
# Etoile Haïtienne

L'Etoile Haïtienne és un club haitià de futbol de la ciutat de Port-au-Prince.
Va ser fundat l'any 1936. L'any 2003 descendí a tercera divisió 3.

## Palmarès

* Coupe Vincent:
** 1937
* Campionat de Port-au-Prince de futbol:
** 1942-43, 1944, 1961

## Referències

* ↑ RSSSF: Haiti – List of Champions Arxivat 4 March 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Historical Dictionary of Haiti» p. 117. Hall, Michael R., 2012. [Consulta: 2 abril 2016].
* ↑ Chauvel, Louis. «Le football haïtien à travers les âges: 1900-1977» p. 15. Impr. H. Deschamps. [Consulta: 30 març 2017].
* ↑ RSSSF - Haiti 2003
* 1 2 «Haiti - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Eubraquiosaure

L'eubraquiosaure (Eubrachiosaurus) és una espècie extinta de sinàpsids de la família dels stahleckèrids que visqueren en allò que avui en dia és Nord-amèrica durant el Triàsic superior, fa entre 228 i 237 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Wyoming (Estats Units). Es tracta de l'única espècie del gènere Eubrachiosaurus. Tenia l'espina de l'escàpula ben desenvolupada i la vora anteroventral de la cresta ilíaca extremament corba. Els seus húmers eren ben diferents dels de Placerias, un dels seus parents propers. El nom específic browni fou elegit en honor del seu descobridor, N. H. Brown.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eubrachiosaurus browni» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 26 octubre 2024].
* ↑ Kammerer, Fröbisch i Angielczyk, 2013, p. e64202 i e64203.
* ↑ Williston, 1904, p. 688.

## Bibliografia

* Kammerer, C. F.; Fröbisch, J.; Angielczyk, K. D. «On the Validity and Phylogenetic Position of Eubrachiosaurus browni, a Kannemeyeriiform Dicynodont (Anomodontia) from Triassic North America» (en anglès). PLoS ONE, 8, 5, 2013. DOI: 10.1371/journal.pone.0064203.
* Williston, S. W. «Notice of Some New Reptiles from the Upper Trias of Wyoming» (en anglès). The Journal of Geology, 12, 8, 1904, pàg. 688-697.
# Eucaliptus del Parc de l'Oreneta

L'Eucaliptus del Parc de l'Oreneta (Eucalyptus globulus) és un arbre que es troba al Parc de l'Oreneta (Sarrià - Sant Gervasi, Barcelona, el Barcelonès), el qual per les seves dimensions (sobretot, les referents al perímetre del tronc) el fan l'eucaliptus blau més gran dels espais públics de la ciutat de Barcelona.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,35 m.
* Perímetre de la base del tronc: 5,03 m.
* Alçada: 21,38 m.
* Amplada de la capçada: 25,34 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 147 m.

## Entorn

És en un parc forestal amb combinació d'espècies de jardí plantades i escapades, i el mateix succeeix amb les plantes autòctones, que trobem plantades o naturals. Pel que fa a herbes i lianes, hi ha esparreguera boscana, esparreguera de jardí, acant, canya, miraguà fals, morella de paret, cànem, blet, vidalba, lletsó bord, vincapervinca, tomaquera del diable, dolçamara, Bidens i herba de Sant Joan. Quant a arbusts, hi creix aladern, aladern de fulla estreta, llorer, marfull, troana, coronil·la i ullastre. La coberta arbòria que l'acompanya està formada per alzina, alzina surera, om, xiprer, olivera, garrofer, lledoner, nesprer del Japó i ametller. En realitat, es tracta d'una vegetació parcialment vestigial que acompanya un testimoni molt modificat d'una antiga rambla o riera mediterrània.

## Aspecte general

És un individu força envellit i d'aspecte més aviat regressiu: talment sembla haver retrocedit uns 5-6 anys, quan mostrava un aspecte molt més saludable. Sembla estar vivint l'etapa de la senectut (va arribar al parc i s'hi va naturalitzar l'any 1847), tot i que té una important producció de fruits. L'aspecte global del brancatge és d'envelliment i d'assecament parcial (un 20-25% del brancatge és sec, tot i que el brancatge principal està força intacte). La sequera tant ambiental com edàfica dels darrers anys l'ha afectat negativament. Presenta un gran braç basal necrosat que li ha provocat un enorme forat a la soca i que li ha disminuït l'envergadura perimetral del tronc, tant de base com a 1,30 m. També té una tumoració important a 1,90 m d'alçada, que al llarg del temps pot ésser un vector de futures necrosis.

## Accés

Cal accedir al parc per l'entrada del carrer Gaspar Cassadó (abans d'arribar al carrer Joan Orpí, que és el límit natural del parc), al qual s'arriba des del carrer de Can Caralleu. Una vegada som a l'entrada, seguim el camí principal fins a topar amb el recinte de la deixalleria vegetal. Voregem la deixalleria i veurem que a la dreta, just per sota del camí principal, hi ha unes escales. Les pugem dos o tres minuts i ens trobarem sota l'arbre. GPS 31T 0425706 4583283.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 100-101.

## Enllaços externs

* MonumentalTrees (castellà)
* Arbres amb història - El Periódico (català)
# Eucetoteri

L'eucetoteri (Eucetotherium helmersenii) és una espècie extinta de cetaci de la família dels cetotèrids que visqué durant el Miocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils al krai de Krasnodar (Rússia). Es tracta de l'única espècie del gènere Eucetotherium reconeguda avui en dia, tot i que anteriorment, quan Eucetotherium era considerat un subgènere de Cetotherium, en contenia algunes més. Probablement es nodria mitjançant alimentació per filtració. El nom genèric Eucetotherium significa ‘Cetotherium bo’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eucetotherium helmersenii» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 8 setembre 2023].
* 1 2 Palmer, 1904, p. 273.
* ↑ Berta, 2017, p. 85.

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Euclasa

L'euclasa és un mineral de la classe dels silicats. Va ser descoberta l'any 1792 a Orenburg, un districte del sud dels Urals, Rússia. La seva exfoliació en {010} és perfecte, fet que va inspirar René Just Haüy per anomenar aquest mineral euclasa, que prové del grec εὖ (fàcilment) i κλάσις (fractura).

## Característiques

L'euclasa és un silicat de fórmula química BeAlSiO₄(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic en cristalls prismàtics, aplanats en {100}, normalment complexos morfològicament, de fins a 12 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7,5. A part dels elements de la seva fórmula, pot contenir impureses de zinc, ferro, calci, magnesi, flúor i sodi.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'euclasa pertany a «9.AE - Nesosilicats amb anions addicionals (O,OH,F,H₂O); cations en coordinació tetraèdrica [4]» juntament amb els següents minerals: beril·lita, sverigeïta, hodgkinsonita, gerstmannita, clinohedrita, stringhamita, katoptrita, yeatmanita i esferobertrandita.

## Formació i jaciments

L'euclasa és el producte de descomposició del beril en pegmatites i també es forma en menes alpines a temperatura baixa.
Ha estat trobada en molts països del món: Alemanya, Austràlia, Àustria, Bèlgica, Brasil, Canadà, Colòmbia, Estats Units, Finlàndia, Itàlia, Japó, Madagascar, Moçambic, Myanmar, Namíbia, Noruega, Perú, Portugal, Regne Unit, República Txeca, Rússia, Sri Lanka, Suècia, Suïssa, Tanzània, Ucraïna, Xina i Zimbàbue. A Catalunya hi ha un jaciment al Cap de Creus.
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: feldespat, quars, topazi, beril, mica, calcita, ankerita i clorita.

## Referències

* 1 2 3 «Euclase» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Euclasa» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 11 octubre 2016].