OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eufònia de Trinidad

L'eufònia de Trinidad (Euphonia trinitatis) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, vegetació secundària, matolls i sabanes de les terres baixes al nord de Colòmbia, nord de Veneçuela i l'illa de Trinitat.

## Referències

* ↑ «Eufònia de Trinidad». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Eufònia de front tacat

L'eufònia de front tacat (Euphonia imitans) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars i vegetació secundària de les terres baixes al sud-oest de Costa Rica i oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Eufònia de front tacat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Eufònia olivàcia

L'eufònia olivàcia (Euphonia gouldi) és una espècie d'ocell passeriforme tropical de Mèxic i Centreamèrica. Es col·loca dins de la família Thraupidae, però hi ha divergències sobre la seva possible ubicació en Fringillidae.

## Referències

* ↑ «Eufònia olivàcia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Eufònia verdosa

L'eufònia verdosa (Euphonia mesochrysa) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial als turons i muntanyes del sud i sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, est del Perú i centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Eufònia verdosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Eulamaop

L'eulamaop (Eulamaops parallelus) és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels camèlids que visqué a Sud-amèrica durant el Plistocè superior, fa entre 12.000 i 780.000 anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Buenos Aires. Es tracta de l'única espècie del gènere Eulamaops. Devia pesar uns 150 kg. Era un parent proper dels llames d'avui en dia, però sense ser-ne un avantpassat directe. El nom genèric Eulamaops significa ‘aspecte típic de llama’, mentre que el nom específic parallelus significa ‘paral·lel’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eulamaops» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 gener 2024].
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 281.
* ↑ Thenius, 1969, p. 447.
* ↑ Palmer, 1904, p. 276.

## Bibliografia

* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Eurinosaure

L'eurinosaure (Eurhinosaurus) és un gènere extint d'ictiosaure del Juràssic Primerenc (Sinemurià a Toarciano) d'Europa, descobert a Anglaterra i Alemanya, el Benelux, França i Suïssa). Era un animal gran, sobrepassant els 6 metres de llargada.
L'eurhinosaurus va seguir la morfologia del cos normal, amb un cos fusiforme semblant a un peix que inclou una aleta dorsal ben desenvolupada, una aleta caudal hipocercal, aletes pectorals i pèlviques aparellades i uns ulls notablement grans. Com altres ictiosaures, Eurhinosaurus no tenia brànquies i utilitzava pulmons per respirar. L'eurhinosaurus tenia una característica diferent d'altres ictiosaures: la mandíbula superior era el doble de llarga que la inferior i coberta de dents cap amunt i cap avall.

## Referències

* ↑ Fischer V, Guiomar M & Godefroit P. 2011: New data on the palaeobiogeography of Early Jurassic marine reptiles: the Toarcian ichthyosaur fauna of the Vocontian Basin (SE France). Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie, Abhandlungen 261(1): 111-127
* 1 2 3 Maisch MW, Matzke AT. 2000. The Ichthyosauria. Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde Serie B (Geologie und Paläontologie) 298: 1-159
* ↑ Reisdorf AG, Maisch MW & Wetzel A. 2011. First record of the leptonectid ichthyosaur Eurhinosaurus longirostris from the Early Jurassic of Switzerland and its stratigraphic framework. Swiss Journal of Geosciences 104(2): 211-224
* ↑ Crofts S. B., Shehata R. and Flammang B. E. 2019. Flexibility of Heterocercal Tails: What Can the Functional Morphology of Shark Tails Tell Us about Ichthyosaur Swimming?. Integrative Organismal Biology 1(1): obz002 1-10
* 1 2 Motani R. 2000. “Rulers of the Jurassic seas”. Scientific American. 283 (6): 52-59
* ↑ McGowan. 1986. A Putative Ancestor For The Swordfish-like Ichthyosaur Eurhinosaurus. Nature. 322(31): 454-456
# EuroEyes Cyclassics 2017

L'EuroEyes Cyclassics 2017 va ser la 22a edició de la cursa ciclista EuroEyes Cyclassics. Es va disputar el diumenge 20 d'agost de 2017 en un recorregut de 217,7 km, amb origen i final a Hamburg.
La victòria fou per l'italià Elia Viviani (Team Sky), que s'imposà en l'esprint al francès Arnaud Démare (FDJ) i al belga Dylan Groenewegen (LottoNL-Jumbo).

## Equips participants

En la cursa hi prenen part 22 equips, els 18 World Tour i 3 equips continentals professionals:

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Victoria al sprint en Hamburgo del italiano Elia Viviani (Sky)». El Mundo Deportivo, 20-08-2017 [Consulta: 20 agost 2017].
* ↑ «EuroEyes Cyclassics: Start list / liste de départ» (PDF). EuroEyes Cyclassics. Mika Timing, World Triathlon Corporation, 19-08-2017. [Consulta: 20 agost 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa
# Eurocopter UH-72 Lakota

L'UH-72 Lakota és un helicòpter utilitari lleuger bimotor amb rotor principal de quatre pales. Es tracta d'una versió militaritzada de l'helicòpter civil Eurocopter EC145 fabricat per American Eurocopter, divisió d'EADS North America. Comercialitzat com a UH-145, l'helicòpter fou seleccionat com a guanyador del programa Light Utility Helicopter (LUH) de l'Exèrcit dels Estats Units el 30 de juny del 2006. L'octubre del 2006, American Eurocopter obtingué un contracte per a la producció de 345 unitats per substituir els antics helicòpters UH-1H Iroquois i OH-58A/C Kiowa de les flotes de l'exèrcit i la Guàrdia Nacional de l'Exèrcit. El nom Lakota li fou donat en honor del poble nadiu que viu als marges del nord del riu Missouri.

## Referències

* ↑ «Airbus Helicopters delivers 400th UH-72A Lakota to U.S. Army» (en anglès). Arxivat de l'original el 10 octubre 2017.
# Europa del Nord

Europa del Nord és la part septentrional del continent europeu. Al llarg del temps aquesta regió s'ha definit de forma diversa, però avui dia normalment inclou:
* Els països nòrdics, que comprenen els estats de Dinamarca, Finlàndia, Islàndia, Noruega i Suècia, juntament amb les illes Åland, Svalbard i Fèroe i, de vegades, Carèlia i la península de Kola.
* La República d'Irlanda, el Regne Unit, l'illa de Man i les illes Anglonormandes (vegeu també Europa Occidental).
* Els estats bàltics: Estònia, Letònia i Lituània.
* Les regions costaneres de la mar Bàltica i de la mar del Nord, com ara la Rússia nord-occidental, el nord de Polònia, els Països Baixos, Bèlgica, Luxemburg i el nord d'Alemanya.
La Divisió d'Estadística de les Nacions Unides defineix l'Europa del Nord com la regió que inclou els estats de:
* Alemanya
* Dinamarca
* Estònia
* Finlàndia
* Irlanda
* Islàndia
* Letònia
* Lituània
* Noruega
* Països Baixos
* Regne Unit
* Suècia
Abans del segle xix, el terme «Europa del Nord» incloïa els països nòrdics, la Rússia europea, els països bàltics (aleshores Livònia i Curlàndia) i Groenlàndia.
Molt abans, quan Europa era dominada per la regió mediterrània (per exemple, durant l'Imperi Romà), tot el que no fos a prop d'aquest mar era anomenat Europa del Nord, incloent-hi Alemanya, els Països Baixos i Àustria. Aquest significat és usual encara en alguns contextos, com quan es parla del Renaixement nòrdic. A l'època medieval, el terme Thule o Ultima Thule es referia a una mena de lloc mític a l'extrem septentrional del continent.
En el context de la Unió Europea, Dinamarca, Suècia, Finlàndia, Alemanya i els Països Baixos conformen el que habitualment s'anomena el Grup Nord
La Dannevirke i el canal de la Mànega sovint són vistos com els límits de l'Europa del Nord, si més no a la part occidental, ja que una gran part dels territoris més al sud foren governats pels francs de Carlemany i els de més al nord ho foren pels anglesos de Canut el Gran.
Avui dia aquest terme és molt subjectiu, ja que el seu significat normalment ve determinat pel punt de vista geopolític del qui parla. Cosa que vol dir que la definició del terme és més aviat sociopolítica, ja que, per exemple, no és racional incloure Anglaterra dins l'Europa del Nord i, en canvi, no incloure-hi els Països Baixos.
# Europasaure

L'europasaure (Europasaurus, «llangardaix d'Europa») és un gènere de sauròpode macronarià que visqué al Juràssic superior al nord d'Alemanya. Fou identificat com un exemple d'enanisme insular, mesuraven fins a 6,2 metres de longitud.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Euskal Encounter

L'Euskal Encounter és una LAN party centrada amb la scene on aficionats i professionals de la informàtica que busquen intercanviar coneixements i realitzar diverses activitats relacionades amb la informàtica es reuneixen durant diversos dies.
Constitueix part d'un fenomen que va tenir lloc a finals de la dècada dels vuitanta al nord d'Europa, en països com Noruega, Dinamarca o Alemanya.
Aquesta LAN party porta celebrant-se al País Basc des de l'any 1993, el que la converteix en una de les concentracions d'informàtics més veterana de la península Ibèrica, celebrant-se l'any 2007 la seva quinzena edició.

## Característiques

* Més de 3.500 ordinadors en xarxa
* Més de 5.700 assistents
* 2 GB/s de connexió a Internet
* Més de 35.000 metres quadrats ocupats al Bilbao Exhibition Centre
* Més de 50.000 euros en premis
* 4 dies de duració

## Enllaços externs

* Lloc web de l'Euskal (castellà)(basc)(anglès)
# Eutèxia

L'eutèxia és un fenomen que apareix en els canvis de fase d'alguns sistemes de dos components en el qual, per a una determinada proporció dels components, el sistema fon a una temperatura més baixa que els punts de fusió dels components i també més baixa que la de qualsevol altra mescla. La mescla que es forma per eutèxia s'anomena mescla eutèctica. Presenten eutèxia els aliatges d'argent i coure en la proporció 72/28 i també d'estany i plom en la proporció 62/38.
L'etimologia d'eutèxia prové del mot grec εὐτηξία, que significa liquiditat.

## Referències

* ↑ «Eutèxia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcover, A.M.; Moll, F. de B.. Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1962. Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
# Hospital Cochin

L'Hospital Cochin és un hospital d'assistència pública a la rue du Faubourg-Saint-Jacques, París. Alberga el centre central de tractament de cremades de la ciutat. L'Hôpital Cochin és una secció de la Faculté de Médecine Paris-Cité. Commemora Jean-Denis Cochin, capellà de la parròquia de Saint-Jacques-du-Haut-Pas i fundador d'un hospital per als treballadors i pobres d'aquest barri de París.
Des del 1990, un centre de recerca biomèdica, l'Institut Cochin, està associat amb l'hospital. Es va reorganitzar el 2002 per abastar la investigació genètica, la biologia molecular i la biologia cel·lular, amb una plantilla d'unes 600 persones. Forma part tant de l'INSERM com del CNRS, integrat amb la Universitat París Cité.

## Referències

* ↑ «hôpital Cochin ancien noviciat capucins boulevard Port-Royal» (en francès), 30-09-2015. [Consulta: 29 març 2023].
* ↑ «Hôpital Cochin» (en francès). francearchives.gouv.fr. [Consulta: 29 març 2023].
* ↑ «Hôpital Cochin» (en francès). gallica.bnf.fr. [Consulta: 29 març 2023].
# Estela del Somni

L'Estela del Somni, també anomenada Estela de l'Esfinx, és una estela epigràfica alçada entre les potes davanteres de l'Esfinx de Guiza per l'antic faraó Tuthmosis IV el primer any del regnat del rei, 1401 ae, durant la 18ª dinastia. Com era comú amb altres governants de l'Imperi Nou d'Egipte, l'epígraf reivindica una legitimació divina del faraó.

## Text

Text parcial: "Ara l'estàtua del gran Quepri [la Gran Esfinx] reposava ací, gran en fama, sagrada en respecte, amb l'ombra de Ra reposant-li a sobre. Memfis i totes les ciutats dels dos costats s'hi arribaren amb els braços en adoració cap al seu rostre, portant-li molts obsequis al seu Ka. Un bon dia succeí que el príncep Tuthmosis viatjava a l'hora del migdia. Es posà a descansar a l'ombra d'aquest gran déu. [Dormí i] somnià [que en prenia possessió] en el moment en què el sol estava en l'auge. Llavors veié la majestat d'aquell déu noble parlant per la seua boca com un pare li parla al fill, i deia: "Mira'm, observa'm, fill meu Tuthmosis. Sóc ton pare, Horem-aquete-Quepri-Ra-Atum. Et donaré el regne [sobre la terra dels vius]. . . . [La meua condició és semblant a la del malalt], tinc [els membres desconjuntats]. L'arena del desert, damunt la qual solia estar (ara) m'ataca; i és per fer-te fer allò que tinc al cor que he esperat."

## Descripció

L'Estela del Somni és una estela rectangular, vertical, de 360 cm d'alçada. L'escena superior mostra Tuthmosis IV a la dreta i a l'esquerra fent ofrenes a l'Esfinx de Guiza.

## Anàlisi mèdica de l'estela

El 2012, el Dr. Hutan Ashrafian, cirurgià de l'Imperial College London, va analitzar la mort precoç de Tuthmosis IV i les morts prematures d'altres faraons de la divuitena dinastia (incloent-hi Tutankamon i Akhenaton). I conclogué que les morts precoces eren probablement el resultat d'una epilèpsia temporal familiar. (No obstant això, d'acord amb els descobriments d'una nova tomografia realitzada en la momia de Tutankamon el 5 de gener, dirigida pel Dr. Zahi Hawass, el costat esquerre de la pelvis, costelles i cor de Tutankamon van ser obliterats i totalment retirats del cadàver, la qual cosa suggereix que va morir ràpidament i violenta.) Això explicaria la mort prematura en Tuthmosis IV i també podria explicar la visió religiosa descrita en la seua Estela del Somni, a causa d'aquest tipus d'associació de l'epilèpsia amb intenses visions espirituals.

## Referències

* ↑ Shaw, 2000, The Oxford History of Ancient Egypt, p.254.
* ↑ Shaw, 2000, p.254.
* ↑ Ashrafian, Hutan. Epilepsy Behav, 25, pàg. 23–31. DOI: 10.1016/j.yebeh.2012.06.014. PMID: 22980077.

## Bibliografia

* Shaw, 2000, Història de Oxford d'Egipte Antic, Ian Shaw, Ed., Oxford University Press 2000, {capa dura, ISBN 0-19-815034-2.
# Associació Nacional de Comunistes i Republicans Electes

L'Associació Nacional de Comunistes i Republicans Electes (en francès: Association Nationale des Élus Communistes et Républicains, ANECR) és una associació francesa, fundada d'acord amb la llei de 1901, que té per objectiu reunir els càrrecs electes «comunistes i d'altres membres del Front d'Esquerra, emparentats, associats, republicans, organitzats o no en un partit». Cada membre de l'associació representa al seu grau local (regional, departamental o municipal).
De novembre de 2006 a novembre de 2010, el president de l'entitat fou André Chassaigne, diputat del PCF a Puèi Domat. De novembre de 2010 fins a novembre de 2016, el president fou Dominique Adenot, batlle del PCF a Champigny-sur-Marne. Des de novembre de 2016, el president és Patrice Bessac, batlle del PCF a Montreuil.
Als Pirineus Orientals, l'entitat es coneix com a ADECR'66 i una de les manifestacions més rellevant que ha realitzat ha estat la de declaració de solidaritat amb més de 712 batlles «perseguits per la justícia espanyola per haver-se compromès a organitzar el referèndum de l'1-O a Catalunya».

## Referències

* ↑ «Statuts de l'ANECR» (en francès). Elunet.org, 30-12-2014. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ «Organigramme» (en francès). Elunet.org, 18-19-20 novembre 2016. Arxivat de l'original el 19 d'agost 2019. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ «Déclaration de l'ADECR 66 sur ce qui se passe en Catalogne!» (en francès). Elunet.org, 01-09-2017. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ Bonat, Pablo. «Els ecos del referèndum ressonen a Catalunya Nord». Directa.cat, 26-09-2017. Arxivat de l'original el 2018-04-13. [Consulta: 9 abril 2018].

## Enllaços externs

* Associació Nacional de Comunistes i Republicans Electes - Lloc web oficial
# Aeròdrom de Vilaframil

L'Aeròdrom de Vilaframil (codi OACI: LEVF) és un aeròdrom gallec situat a Vilaframil, al municipi de Ribadeo, a la província de Lugo, a 3 quilòmetrs del nucli urbà i a 500 metres de la costa. La seva única pista està asfaltada i té 1.000 metres de longitud per 20 d'amplada. Les instal·lacions les completen dos hangars.
L'aeròdrom el va construir l'empresari madrileny Rafael del Pino, fundador i president de l'empresa Ferrovial, que tenia una casa a Ribadeo. En l'actualitat és gestionat pels socis del Club Aéreo de Ribadeo.
Al costat de l'aeròdrom es troben les instal·lacions de l'empresa fabricant d'avions lleugers Construcciones Aeronáuticas de Galicia, presidida per José Luis González Miró, que també presideix el Club Aéreo de Ribadeo.

## Referències

* ↑ La Diputació millora l'aeròdrom de Ribadeo per a prevenir accidents, article de La Voz de Galicia (castellà)
* ↑ L'avió Toxo evoluciona al Xesta, article de La Voz de Galicia (castellà)

## Enllaços externs

* Club Aéreo Ribadeo
# Hospital Suec-Noruec

L'Hospital Suec-Noruec va ser un hospital de la ciutat d'Alcoi creat l'any 1937, a causa de la Guerra Civil espanyola. Va ser creat gràcies a la solidaritat de la gent dels Països Escandinaus qui, en solidaritat amb el govern democràtic de la República Espanyola va aportar els fons i capital humà necessaris per crear l'hospital. El govern republicà va decidir situar-lo a l'edifici de l'Escola Industrial d'Alcoi, que la guerra havia impedit inaugurar. Durant els primers mesos de guerra l'hospital va ser gestionat pel matrimoni noruec Kristian Gleditsch i Nini Haslund, coneguda com la peladilla d'Alcoi. En retirar-se el personal estranger l'hospital va estar dirigit per Manuel Bastos Ansart.
Actualment l'edifici és utilitzat per al seu propòsit inicial com a Escola Politècnica Superior d'Alcoi i és conegut com l'Edifici Viaducte per estar situar al Passeig del Viaducte.

## Referències

* ↑ «Alcoi ret homenatge a Suècia i Noruega per l'ajuda humanitària en la Guerra Civil». Vilaweb.cat, 28-05-2002. [Consulta: gener 2016].
* ↑ «75 aniversari Hospital Suec-Noruec». Veu.ua.es, 16-09-2015. [Consulta: gener 2016].
* ↑ «El 75 aniversari de l'hospital Sueco-Noruec d'Alcoi, al MUA d'Alacant». Aramultimedia.com. Arxivat de l'original el 2015-09-21. [Consulta: gener 2016].
* ↑ «Com arribar al Campus d'Alcoi de la UPV». Epsa.upv.es. Arxivat de l'original el 2019-11-01. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Adjudicació i formalització del contracte número MY14/VCI/ES/53. Servei de neteja interior dels edificis de la Universitat Politècnica de València». Docv.gva.es, 27-01-2015. [Consulta: desembre 2015].
# Edifici d'habitatges al carrer Johann Sebastian Bach, 2 (Barcelona)

L'Edifici d'habitatges al carrer Johann Sebastian Bach, 2 es troba al barri de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona, i està catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectat per l'arquitecte Ricard Bofill i construït entre 1963 i 1965.

## Descripció

Es troba a la cantonada entre el esmentat carrer, la plaça de Sant Gregori Taumaturg i el carrer Francesc de Pérez-Cabrero, amb escales independents des dels dos carrers. En general, l'immoble compta amb una planta baixa, entresòl, cinc pisos, àtic i sobreàtic. Les bandes dels carrers esmentats tenen una morfologia i estructura similar, mentre que el tram que mena a la plaça és diferent a la resta.
A la façana del carrer de Johann Sebastian Bach s'hi observen dos conjunts. A la dreta l'ús del maó vista amb obertures estretes en forma de finestres corregudes. A la banda esquerra, en un mòdul més avançat, tot un panell que arriba fins a la cinquena planta de gelosies d'obra vista n'és el tret més distintiu. Aprofitant aquest canvi de volum, hi ha una balconada per pis en la juntura, que mira cap a la plaça de Sant Gregori Taumaturg. Aquesta estructuració es repeteix de manera bessona a la façana del carrer de Francesc Pérez-Cabrero. Per contra, la façana que mena a la plaça segueix únicament l'esquema del tram de petites obertures corregudes amb persianes inclinades obliqües.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici d'habitatges al carrer Johann Sebastian Bach, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici d'habitatges al carrer Johann Sebastian Bach, 2». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Edifici d'habitatges al carrer Johann Sebastian Bach, 2». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Edifici d'habitatges al carrer Santa Anna, 13 (Tarragona)

L'Edifici d'habitatges al carrer Santa Anna, 13 és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de tres pisos d'alçada amb façanes al carrer de Santa Anna, núm.13 i el carrer de Talavera. La façana del primer carrer té una porta d'arc de mig punt a la planta baixa amb la data del 1608 a la clau.
Els fonaments són de carreus romans, possiblement de l'edifici que estava situat a la segona terrassa de la Tarragona romana.
El laterals de l'edifici que dona a la plaça del Fòrum té esgrafiats que representen el Déu Bacus, una de jove i l'altra de vell.

## Referències

* 1 2 3
# Edifici d'habitatges al carrer de Sant Jordi, 9 (Barcelona)

L'edifici d'habitatges al carrer de Sant Jordi, 9 és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatges entre mitgeres que consta d'una planta baixa i quatre plantes. L'edifici destaca pels elements eclèctics decoratius de la façana. Al primer pis hi ha una barana de ferro al balcó amb figures de "coup de fuet" sustentat per pilars voluminosos i massissos. La façana presenta una composició ordenada i simètrica. Les obertures de les plantes, els balcons de la planta tercera i el coronament de la façana són tots de pedra, com també els emmarcaments de les obertures de l'últim pis. La façana dels primers pisos és d'estuc que imita carreus buixardats, mentre que el pany de la planta tercera es presenta estucat i representant l'escut català.
# Edifici d'habitatges al carrer de la Riera, 3 (Vic)

L'Edifici d'habitatges al carrer de la Riera, 3 és una obra eclèctica de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa i tres pisos. A la planta baixa, el portal està centrat, flanquejat per dues columnes de ferro forjat que sostenen una biga, també de ferro. A cada banda hi ha disposats aparadors de marqueteria. Les obertures dels pisos superiors s'organitzen en tres eixos verticals amb balcons, emmarcats per una senzilla motllura.