OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc Nacional Semenic - Cheile Carașului

El Parc Nacional Semenic - Cheile Carașului (romanès: Parcul Naţional Semenic-Cheile Caraşului) és una zona protegida (parc nacional categoria II UICN) situada al sud-oest de Romania, al comtat de Caraş-Severin. Està situat a les muntanyes Anina i Semenic (grups de muntanyes incloses a les muntanyes del Banat), a la part sud-oest del país, al mig del comtat de Caraș-Severin.
El Parc Nacional del Congost de Semenic-Caraș compta amb una superfície de 35.664,80 ha i va ser declarat àrea protegida per la Llei número 5 del 6 de març del 2000 (publicat a Romania el document oficial número 152 del 12 d’abril del 2000). La zona té una gran riquesa natural (canyons, coves, coves de fosses, dolines, serralades, valls, pastures, boscos) i allotja una gran varietat de fauna i flora amb algunes espècies endèmiques (la flor semènica).
Les zones protegides incloses al parc són: Congost de Caraș (2988,67 ha), Groposu (883,60 ha), Bârzavița (3.406,90 ha), Buhui-Mărgitaș (979 ha), Congost de Gârliște (582,18 ha), Fonts de Caraș (1384,06 ha)), Les fonts de Nera (5012,32 ha), la cova de Buhui (217,64 ha), la cova de Comarnic (26,9 ha), la cova de Popovăț (4,5 ha) i la cova Răsuflătoarei (1,10 ha). El parc conté una de les zones més grans de fagedes verges d’Europa a la reserva Izvoarele Nerei.

## Accés

* Ruta europea E70 - Bucureşti - Craiova - Drobeta-Turnu Severin - Orşova - Topleţ - Carretera nacional DN6 - Mehadia

## Referències

* ↑ protectedplanet.net - Semenic-Cheile Caraşului National Park - location Arxivat 2014-01-14 a Wayback Machine.; consultat al 6 de juny de 2012
# Bandera de la Palma de Cervelló

La bandera oficial de La Palma de Cervelló, té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb la palma verd fosc de l'escut, d'alçària 5/6 de la del drap i amplària 1/9 de la llargària del mateix drap, posada verticalment al centre.
Va ser aprovada el 7 de setembre de 2004 i publicada en el DOGC (n. 4226) el dia 27 de setembre del mateix any.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
* Escut de la Palma de Cervelló

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2522/2004, de 7 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Palma de Cervelló». DOGC núm. 4226, 27-09-2004, pàg. 17885 [Consulta: 8 juliol 2014].
# Estany de Can Gaspar

L'Estany de can Gaspar és un petit estanyol d'aigües temporals que arriba amb prou feines a la mitja hectàrea de superfície. Es troba al municipi de Masarac.
La seva singularitat hidrològica, per estar situat dalt d'un turó, i el seu bon estat de conservació, el converteixen en un dels estanys més interessants de la zona. Es tracta d'un espai d'una elevada fragilitat, degut al seu aïllament respecte d'altres zones humides del vessant sud de l'Albera.
Les comunitats vegetals que poblen la zona són els creixenars amb glicèria i les gespes d'Isoetion duriei amb Isoetes setacea i Isoetes velata. Una altra espècie d'hidròfit que s'hi ha localitzat és la cal·litricàcia Callitriche brutia. I pel que fa a espècies pròpies de la vegetació helofítica, cal fer esment de la presència de la crucífera Montia fontana, l'elatinàcia Elatine brochonii, les alismatàcies Alisma plantagoaquatica i Baldellia ranunculoides, entre d'altres.
Pel que fa als hàbitats d'interès comunitari, aquest estany constitueix l'hàbitat prioritari 3170 Basses i tolls temporers mediterranis.
Aquest espai també té un especial interès per a la fauna, especialment per a les poblacions d'amfibis.
No es detecten factors que estiguin afectant negativament a aquesta zona humida, tot i que hi ha algunes deixalles i una roulotte abandonada molt propera a l'espai. Vora l'estany hi ha algunes sureres de dimensions monumentals. Una d'elles té un filferro lligat al tronc que pot acabar matant-la, si no es retira aviat. L'accés amb vehicle es fa per una pista privada, tancada amb porta metàl·lica.
L'estany de Can Gaspar forma part de l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120005 "Riu Llobregat d'Empordà".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Estan de Can Gaspar». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 5 juny 2014].
# Anton de Kontski

Anton de Kontski, també Antoni Kątski, (Cracòvia, Polònia, 27 d'octubre de 1817 - Ivànitxi, llavors Imperi Rus, actual Ucraïna, 7 de desembre de 1889) fou un violinista i compositor polonès del Romanticisme.
Fou deixeble de John Field i després estudià en el Conservatori de Viena. Donà nombrosos concerts arreu d'Alemanya, Rússia, França, Espanya, Portugal i Estats Units i ja contava vuitanta-dos anys quan emprengué una llarga gira durant la qual hauria de visitar Rússia, Europa, Austràlia, Japó i Sibèria, però morí pel camí.
Va compondre diverses òperes i operetes i abundant música per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3504-05 (ISBN 84-239-4582-0)
# Illa de Pico

L'illa de Pico és la segona illa més gran de les Açores, després de l'Illa de São Miguel. Es troba molt pròxima, només a 7 km, de l'Illa de Faial i a 15 km de l'illa de São Jorge. Hi destaca el seu pic, de 2.351 metres, que és el cim més alt de Portugal. L'illa és allargada i el seu atractiu més gran és el Volcà de Pico.

## Poblacions

* Madalena (Açores)
* São Roque do Pico
* Lajes do Pico
# Vărădia

Vărădia (en hongarès: Varadia) és una comuna al comtat de Caraș-Severin, al Banat (Romania). Està compost per dos pobles, Mercina (Mercsény) i Vărădia. Al cens del 2002 s'hi van comptabilitzar 1534 habitants.
Es troba a prop de la frontera amb Sèrbia, al riu Caraș.
Al poble de Vărădia hi ha una església ortodoxa romanesa, una església greco-catòlica romanesa, una església baptista i una antiga església ortodoxa convertida en monestir.

## Referències

* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Kulturális Innovációs Alapítvány (KIA.hu - Fundația Culturală pentru Inovație). Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].
* ↑ «Mindat.org». [Consulta: 12 maig 2021].
# Bandera de les Franqueses del Vallès

La bandera oficial de les Franqueses del Vallès té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tricolor vertical, verd fosc, blanc i groc, amb el llibre blanc sobre la vara de batlle groga de l'escut, d'alçària 5/6 de la del drap i amplària 2/9 de la del mateix drap, sobre el primer terç verd fosc; una creu plena vermella de gruix 1/9 de la llargària del drap sobre el segon terç blanc; i quatre pals vermells sobre el tercer terç groc. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 18 de juny de 2014 i publicada al DOGC el 7 de juliol amb el número 6658.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
* Escut de les Franqueses del Vallès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1557/2014, de 18 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de les Franqueses del Vallès.» ( PDF). DOGC núm. 6658. Generalitat de Catalunya, 07-07-2014. [Consulta: 10 juliol 2014].
# Estany de Carbonera

L'Estany de Carbonera és un petit llac d'origen glacial, aïllat, entre l'Estany Morto i els Estanys de Carboneres, situat a 2.422 m. alt., a la capçalera del Flamisell, al Pallars Jussà, al nord-est del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
La seva conca està formada per la Coma Carbonera, amb les Pales de la Montanyeta, sota el Pic Morto, al nord i el Sobremonestero a llevant, a la zona més alt del nord del terme de la Torre de Cabdella.
Pertany al grup de vint-i-sis llacs d'origen glacial de la capçalera del Flamisell, interconnectats subterràniament i per superfície entre ells i amb l'Estany Gento com a regulador del sistema. Rep les aigües de les muntanyes que els envolten i dels Estanys de Carboneres.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ilek (riu)

L'Ilek - Илек (rus) - és un riu de Rússia i del Kazakhstan. És un afluent de l'Ural.
És un riu estepari a l'extrem oriental dels Urals. Té una llargària de 623 km i drena una conca de 41.300 km². El seu cabal mitjà és, a 112 km de la desembocadura, de 39,8 m³/s. Neix just al sud d'Orsk, de la confluència dels rius Karagandi i Kharil, sobre el vessant occidental de les muntanyes Mugoiar, una prolongació meridional dels Urals a la província d'Aktobé (Kazakhstan). Flueix cap al sud durant una distància curta i després cap a l'oest paral·lel a l'Ural, amb molts meandres i braços morts; recull les aigües del Bolxaia Txobda, el seu afluent principal. Un altre afluent rellevant és el Kargala. Forma la frontera entre Rússia i el Kazakhstan fins a la seva confluència amb l'Ural, a 75 km a l'oest d'Orenburg.
L'Ilek es glaça des de finals de novembre fins a finals d'abril. En la temporada d'estiu el seu nivell baixa molt. Les principals ciutats que hi ha a la vora del riu són: Aktobé i Alga, al Kazakhstan, i Akbulak i Sol-Iletsk a Rússia.
El riu Ilek és un dels més contaminats de la conca uralocàspica. El contingut de bori i de crom prové d'antics residus químics de fàbriques químiques que s'han filtrat a través de les aigües subterrànies.
# Opció

Una opció és un contracte que dona dret a vendre o a comprar un actiu subjacent (accions, bons, etc.), a un preu determinat (preu d'exercici), en una data prèviament establerta (venciment), o en qualsevol moment anterior a aquesta data i pel qual s'ha de pagar una quantitat, option premium (prima), en el moment de la seva adquisició. El comprador d'una opció adquirirà o vendrà l'actiu subjacent només si el beneficia, ja que té el dret d'exercir l'opció, però no està obligat a fer-ho, de manera que si no l'exerceix tan sols perdrà la prima que va pagar per comprar el dret. De forma contrària, el venedor de l'opció, a canvi de rebre aquesta prima (menys les despeses d'intermediació), està obligat a realitzar allò que decideixi el comprador.

## Opció de compra (CALL)

El comprador d'una opció de compra té el dret, mai l'obligació, de comprar un actiu financer a un preu determinat (anomenat preu d'exercici) en una data determinada (data de venciment), a canvi del pagament d'una prima, que és preu de l'opció. Aquest preu d'exercici estarà al voltant del preu actual de l'acció més les perspectives de creixement, però sempre agafant com a referència el preu actual del valor subjacent. Especulativament, el comprador d'una opció de compra té l'expectativa que el preu de l'actiu subjacent pujarà (es diu que té una perspectiva alcista), i contracta avui per comprar d'aquí a un temps pensant que el preu d'aquest subjacent augmentarà. A més, el comprador de la CALL només exercirà el seu dret (l'opció) quan el preu de l'actiu subjacent sigui superior al preu d'exercici.
El venedor d'una opció de compra està obligat a vendre l'actiu subjacent al preu d'exercici establert quan ho decideixi el comprador, a canvi del cobrament de la prima. El venedor d'una opció de compra té l'expectativa de què el preu de l'actiu subjacent baixarà (perspectiva no alcista); espera que el valor de l'actiu subjacent disminueixi però no molt, perquè si no compraria una opció de venda. També espera que el mercat romangui estable, al voltant del preu d'exercici. També pot esperar que el preu augmenti, però menys que la prima cobrada, per no entrar en pèrdues.

## Opció de venda (PUT)

El comprador d'una opció de venda té el dret, mai l'obligació, de vendre un actiu financer a un preu determinat (anomenat preu d'exercici) en una data futura (data de venciment), a canvi del pagament d'una prima. Especulativament, és una estratègia baixista; espera que els preus baixin perquè així guanyarà.
El venedor d'una opció de venda està obligat a comprar l'actiu subjacent al preu d'exercici establert quan ho decideixi el comprador de la PUT, a canvi del cobrament de la prima. Té una estratègia no baixista; pensa que el preu augmentarà però no gaire, perquè si no seria millor comprar una CALL, perquè guanyaria més, o bé pensa que el preu romandrà estable, o bé pensa que el preu baixarà però menys que la prima.

## Vegeu també

* Constant Proportion Portfolio Insurance

## Enllaços externs

* Mercat Oficial Espanyol de Mercats de Futurs i Opcions (MEFF).
Viccionari
# Bandúrria

La bandúrria és un instrument europeu que pertany a una de les famílies d'instruments pinçats (corda pinçada), polsats, de pua o plectre.En la classificació de Hornbostel-Sachs pertany al grup: 321.322 dels llaüts amb caixa de ressonància en forma de caixa. És un instrument de sis cordes dobles polsades, les 2 primeres dobles d'acer (antigament de tripa fins a les terceres) i les altres quatre dobles entorxades, que solen puntejar-se amb un plectre. La tècnica d'interpretació de la bandúrria és idèntica a la del llaüt, encara que de tessitura aguda (una octava per damunt del llaüt) i les seues cordes estan afinades per quartes. La família dels llaüts:
* Bandurrino o bandurrí, tessitura sopranino una quarta per damunt de la bandúrria
* Bandúrria (llaüt soprano) afinació de la 1a a la 6a corda: La, mi, si, fa#, do#, sol(#)
* Llaüdí o Sonora (llaüt contralt) afinació: una quarta per damunt del llaüt
* Llaüt (llaüt tenor) afinació: una octava per sota de la bandúrria
* Arxillaüt (llaüt baríton) afinació: una novena per davall del llaüt
Tomás Damas va escriure Nuevo método de bandurria por cifra (Madrid, 1868).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 861 ISBN 84-239-4517-0
Viccionari
# Siderià

El Siderià és el primer període geològic del Paleoproterozoic i que s'estengué entre fa 2.500 milions d'anys i fa 2.300 milions d'anys. A diferència del que es fa amb períodes geològics més recents, que es daten estratigràficament, aquestes dates es defineixen cronològicament.
El nom deriva de l'ètim grec síderos ('ferro').
L'abundància de formacions de ferro bandat assolí el seu punt màxim a principis d'aquest període. Es creaven a mesura que les algues produïen oxigen com a residu, que es combinava amb ferro per a formar magnetita (Fe₃O₄, un òxid ferrós). Aquest procés va eliminar el ferro dels oceans, i aquests, abans verdosos, esdevingueren clars. Amb el pas del temps, aquest procés formà l'atmosfera rica en oxigen que la Terra té actualment. La catàstrofe de l'oxigen provocà un canvi en la vida del planeta.
La glaciació huroniana s'inicià a principis del Siderià (2.500 Ma) i s'acabà a finals del Riacià (2.050 Ma).

## Referències

* ↑ «Vocabulari de l'escala dels temps geològics». Institut Geològic de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Estany de Cogomella

L'Estany de Cogomella és un llac d'origen glacial que es troba a 2.477 m d'altitud, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
La seva conca està formada a llevant pel Tossal Tancat, sota de la qual es troba.
Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera nord-oriental del riu de Riqüerna, al voltant del Pic Salado. Rep les aigües directament de les muntanyes de la seva conca, i les adreça cap a l'Estany Morera.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Illa Alexander Selkirk

L'Illa Alexander Selkirk (antigament illa Más Afuera) és una illa deserta que porta el nom d'Alexander Selkirk, un mariner escocès que va estar durant quatre anys i quatre mesos com a nàufrag en una illa deserta. Forma part de les illes Juan Fernández i té una superfície de 48 km². Destaca el Cerro de Los Inocentes, que depenent de les fonts apareix amb una altura de 1650 msnm, o de 1320 msnm, del qual baixen alguns petits rierols. A la costa nord-oest destaca la platja del Buque Varado.

## Referències

* ↑ Maura Brescia de Val. Selkirk Robinson: El mito: a tres siglos del desembarco del solitario en Isla Robinson Crusoe (1704–2004). Mare Nostrum, 2004, p. 245. ISBN 956-8089-04-7.
* ↑ Wayne Bernhardson. Chile & Easter Island: a Lonely Planet travel survival kit, Volumen 4. Lonely Planet Publications, 1997 - 545 páginas.
* ↑ Ficha PN Juan Fernández. CONAF.
* ↑ Sailing Directions Enroute, Vol. 125, West Coast of South America
# Illa de San Simón

L'illa de San Simón és una petita illa situada a l'extrem interior de la ria de Vigo, a Galícia. Es troba a pocs metres de la platja de Cesantes i pertany a la parròquia de Cesantes, al municipi de Redondela. Està unida a l'illa de San Antón per un pont. El conjunt d'ambdues illes fa 250 metres de llarg i 84 d'ample. A més hi ha dos petits illots, San Bartolomé i San Norberto.
L'illa està deshabitada però al llarg de la història s'ha utilitzat com a monestir, hospital, presó i orfenat. El seu conjunt està catalogat com a Bé d'Interès Cultural des de 1999.

## Referències

* ↑ BOE do 29 de setembro de 1999.
# Frances Gifford

Frances Gifford (Long Beach, 7 de desembre de 1920 - Pasadena, 22 de gener de 1994) va ser una actriu estatunidenca coneguda pel seu paper protagonista a la sèrie Jungle Girl.
Després de graduar-se tenia la intenció d'estudiar Dret a la Universitat de Califòrnia, però després de rebre una oferta de l'estudi de Samuel Goldwyn va iniciar la seva carrera professional com a actriu l'any 1937. Va començar amb alguns papers secundaris en pel·lícules com ara Stage Door i Mr. Smith goest to Washington. L'any 1941 va aconseguir fer-se un lloc en el sector quan va aconseguir el paper de Nyoka a la sèrie de 15 capítols Jungle Girl. A partir d'aquí va protagonitzar les pel·lícules Louisiana Purchase (1942), Cry Havoc (1943), Our vines have tender grapes i She went to races (1945), The Arnelo Affair (1947) i Riding High (1950).
Va retirar-se de l'actuació l'any 1953 després de patir diversos problemes físics i mentals. Posteriorment es va rehabilitar i va treballar a la Biblioteca Pública de Pasadena.

## Referències

* 1 2 Press, The Associated «Frances Gifford; Actress, 72» (en anglès). The New York Times, 27-01-1994. ISSN: 0362-4331.
* 1 2 «Obituary: Frances Gifford» (en anglès), 31-01-1994. [Consulta: 24 setembre 2020].
* 1 2 «Frances Gifford». [Consulta: 24 setembre 2020].

## Bibliografia

* Filmografia completa (IMDB)
# Baptisteri

El baptisteri (del llatí baptisterium) és l'edifici on els cristians atorguen el sagrament del baptisme a aquells que volen entrar a llur religió. Com que era prohibit als no batejats entrar al lloc sagrat de l'església, fins a l'edat mitjana era un edifici separat com a annex d'aquesta. Més tard, el ritual es va simplificar, es va abandonar la submersió, i el baptisteri va esdevenir una mena de capella al nàrtex o portal occidental abans d'entrar a l'espai consagrat de l'església.
A dins dels baptisteris paleocristians hi havia una piscina (de forma diversa: quadrada, poligonal, circular o cruciforme). Els novament convertits adults s'hi havien de submergir per al bateig. Però quan al segle vii es comença a batejar els infants, l'estructura es va simplificar a una simple pica baptismal sobre un peu.
Entre els baptisteris dels primers segles del cristianisme es poden esmentar el de la catedral de Barcelona (visitable al subsol arqueològic del Museu d'Història de Barcelona (|MUHBA) i el baptisteri de Bovalar. A França destaquen el de Fréjus, el de la catedral d'Ais de Provença o el de l'antiga catedral de Marsella. A Itàlia hi ha Ravena i de Parma i el baptisteri de Sant Joan del Laterà. Al principat de Lieja hi havia l'esglesieta Notre Dame aux Fonts («Mare de Déus del Baptisteri»), a costat de de la Catedral de Sant Lambert. La pica baptismal del segle xii, una obra major de fosa de bronze va ser salvat quan el baptisteri va ser enderrocat durant la Revolució francesa i es troba avui al baptisteri de la col·legiata de Sant Bartomeu.
Tanmateix en època romànica i gòtica, es va mantenir la tradició d'ubicar els baptisteris en edificis independents, normalment de planta central, aixecats prop de les catedrals. Així trobem el baptisteri de Pisa, el de Parma o el baptisteri de sant Joan a Florència.

## Referències

* ↑ Mestre i Campi, Jesús (director). «baptisteri». A: Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 96. ISBN 84-297-3521-6.
* ↑ «baptisteri». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Bolòs i Masclans, Jordi. Diccionari de la Catalunya medieval, segles VI-XV. 1. ed. Barcelona: Edicions 62, 2000, p. 41 (El Cangur / Diccionaris, núm. 284). ISBN 84-297-4706-0.
* ↑ «Definició de baptisteri, significat de baptisteri en català». [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ Inventaire des archives de la paroisse Notre-Dame-aux-Fonts à Liège, 1405-1824 (en francès). Rijksarchief in Belgie.
# Ectasià

L'Ectasià és el segon període geològic de l'era Mesoproterozoica, i durà entre fa 1.400 i 1.200 milions d'anys. Aquestes dates no estan basades en l'estratigrafia sinó cronològicament.
El nom deriva de l'ètim grec ectăsis ('extensió') i ve donat per l'expansió dels sediments volcànics que cobreixen els cratons ('cobertures') durant aquest període.
En la formació Hunting del Canadà, s'hi han trobat restes del rodòfit Bangiomorpha pubescens, de fa aproximadament 1.200 milions d'anys. Es tracta de l'organisme de reproducció sexual més antic conegut i, per tant, l'organisme multicel·lular complex més antic conegut.

## Referències

* ↑ «Vocabulari de l'escala dels temps geològics». Institut Geològic de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Estany de Filià

L'Estany de Filià és un llac d'origen glacial que es troba a 2.134 m d'altitud, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al sud-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella. És un dels pocs estanys de muntanya del terme que no es troba en una zona lacustre extensa. Aquest estany està aïllat, en els vessants nord-orientals del Tossal de la Costa.
L'estany de Filià és l'estany més meridional dels Pirineus, a la capçalera de la Noguera Pallaresa. És un estany petit i bastant somer amb 1.8 ha de superfície i 5.5m de fondària màxima. La seva conca de quasi 150 està orientada de sud-oest a nord-est amb el Tossal d'Astell (2624 m) com a punt més alt.
La conca està recoberta amb vegetació en poc més de la meitat de la seva superfície. La vegetació dominant són els gespets (prats de Festuca eskia), tot i que també hi ha neretars (matollars de Rhododendron ferrugineum) i prats de pèl caní (Nardus stricta), de F. airoides, de F. yvesii, F. nigrescens, Trifolium thalii i Ranunculus gouanii, de Kobresia myosuroides. Al voltant de l'estany hi ha interessants molleres de Carex fusca. L'estany és oligotròfic i ric amb fanerògames aquàtiques. S'hi troba l'espargani (Sparganium angustifolium), el ranuncle aquàtic (Ranunculus aquatilis), i de Myriophyllum alterniflorum. Cal ressaltar, que a causa de la duresa més elevada de l'aigua, en lloc de les caràcies del gènere Nitella, habituals en els estanys de muntanya, hi és present una espècie de Chara, pròpia d'ambients amb més carbonats a l'aigua.
Pel que fa a la fauna, s'hi ha introduït la truita comuna (Salmo trutta) i el barb roig (Phoxinus phoxinus), i a les zones més someres de l'estany hi ha granota roja (Rana temporaria).
L'estat ecològic és Bo segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua, tot i que la recent construcció de pistes d'esquí a la seva conca podria afectar seriosament la zona humida. Es troba protegida dins del PEIN de Filià, tot i que no ha quedat finalment inclòs dins de la Xarxa Natura 2000. Cal promoure mesures urgents que permetin compatibilitzar la pràctica de l'esquí amb la preservació de l'estany i les molleres que l'envolten.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 3 4 «Estany de Filià». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 22 agost 2014].