OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Etincelles FC

L'Etincelles Football Club és un club de Ruanda de futbol de la ciutat de Gisenyi.

## Palmarès

* Copa ruandesa de futbol:
** 1988

## Referències

* ↑ «Etincelles FC». Perform Group. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Schöggl, Hans. «Rwanda – List of Cup Winners». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF), 10-07-2014. [Consulta: 1r abril 2015].
# Oïda (armes)

L'oïda d'un canó, també anomenada xemeneia, és un petit forat situat a prop de la part posterior (culata) d'un canó o pistola d'avantcàrrega, és a dir, la part on es produeix la combustió de la càrrega de pólvora, a l'extrem oposat del canó des d'on es dispara el projectil. El respirador és el punt d’accés per on s’encén la càrrega de explosiu. En armes petites, l'espurna d’una càrrega d’ encebador cassoleta és suficient per encendre la càrrega que hi ha al seu interior. En artilleria, s’empra pólvora encebadora, una espoleta, un encenedor de fricció a través de l'oïda per forçar l'encesa de la càrrega.
La pólvora de la cassoleta s’encenia amb una metxa lenta, un botafoc o un pany de rastell que passava el foc a l'interior del canó a través de l'oïda.

## Bloqueig de canons

Un mètode per desactivar temporalment un canó era martellant una espiga d'acer de pues dins l'oïda; un cop fet això només es podia desfer amb molta dificultat. Si no no es tenia una punta especial, es solia fer punxant una baioneta dins l'oïda i trencant-la, per deixar la punta de la fulla incrustada. Les armes també es podrien fer inutilitzar cremant els seus armons de fusta o tallant els muñons.
El comte Friedrich Wilhelm von Bismarck, a les seves Lectures on the Tactics of Cavalry, va recomanar que tots els soldats de cavalleria portessin l'equip necessari per bloquejar les oïdes si s’esperava una trobada amb artilleria enemiga. Si un canó corria el perill de ser capturat per l'enemic, la seus servidor havien de "bloquejar l'oïda" per evitar que s'utilitzés contra ells. Les armes capturades serien punxades si no es veia probable la recuperació de l'arma. Missions secretes es disparin els canons enemics també es pot fer per prevenir contraatacs i protegir vaixells en una retirada, com en el cas de l'atac <i id="mwPw">Ranger</i> a Whitehaven durant la guerra revolucionària americana.

## Referències

* ↑ Vauban and the French military under Louis XIV, Jean-Denis G. G. Lepage, p.38
* ↑ Richard M. Lytle. The Soldiers of America's First Army, 1791. Scarecrow Press, 1 January 2004, p. 101. ISBN 978-0-8108-5011-8.
* ↑ Dewey Lambdin. H. M. S. Cockerel. McBooks Press, 1 April 2009, p. 279–. ISBN 978-1-59013-466-5.

## Bibliografia

* McNab, Chris; J. Dougherty, Martin. Combat techniques. An elite forces guide to modern infantry tactics (en anglès). Londres: Amber Books Ltd, 2007, p. 96-99. ISBN 978-0-312-36824-1.
* Chris Bishop. The encyclopedia of small arms & artillery (llibre) (en anglès). Regne Unit: Summertime Publishing, 2006, p. 412-413. ISBN 978-1-84013-910-5.

## Vegeu també

* Canó
* Canó de mà
* Encebador (armes)

## Enllaços externs

* Handgonnes and Matchlocks Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine.
* Ulrich Bretschler's Blackpowder Page Arxivat 2005-04-08 a Wayback Machine.
* Maitre Jehan de Montsiler - la primera bombarda portàtil
* Handgonnes-Disseny Arxivat 2019-03-31 a Wayback Machine.
# Abu Nasr Hibatallah

Abu Nasr Hibatallah al-Farsi Kiwan al-Mulk Nizam al-Din (mort vers 1017) fou poeta i oficial gaznèvida de la segona meitat del segle xi, d'un família establerta a Lahore al servei dels gaznèvides.
Fou lloctinent del príncep gaznèvida governador de Panjab i comandant en cap de l'exèrcit a aquesta província als darrers anys del sultà Ibrahim ben Masud (1059-1099) quan el fill d'aquest Masud era governador, i quan el príncep fou proclamat sultà (Masud III Ala al-Dawlah ben Ibrahim 1099-1115) va romandre en el mateix càrrec sent llavors governador Shersad ben Masud Azud al-Dawla (sultà 1115-1116). Els poetes Abu l-Faradj Rud i Masud-i Sad-i Salman li van dedicar versos; aquest segon fou governador de Čalandhar o Jullundur sota autoritat d'Abu Nasr.
Durant el regant de Masud III va perdre la confiança de la cort i fou destituït del seu càrrec. Va morir en el regnat de Malik Arslan Shah ben Masud (1116-1118).
Va escriure poesies molt elogiades que no s'han conservat.

## Referències

* C. E. Bosworth, “Abu Nasr Farsi,” Encyclopædia Iranica, I/4, pp. 350-351; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abu-nasr-hebatallah-farsi
# Exèrcit d'Alliberament Popular Sahrauí

L'Exèrcit d'Alliberament Popular Sahrauí és l'exèrcit nacional de la República Àrab Sahrauí Democràtica. Va ser establert el 10 de maig de 1973, com la branca militar del Front Polisario. Tot i que el moviment d'alliberament popular Front Polisario també compta amb forces partisanes, l'Exèrcit d'Alliberament Popular Sahrauí funciona com les forces armades de iure de la República Àrab Sahrauí Democràtica i per tal la seia obediència la deu al president de la República i no a la guerrilla, encara que en la pràctica gairebé sempre el càrrec presidencial i el de líder de guerrilla recauen en la mateixa persona.
En l'actualitat la seua àrea d'operacions es limita alsTerritoris Alliberats, ubicats a l'est del mur fronterer marroquí i a l'oest i al nord de les fronteres amb Algèria i Mauritània. Igualment, té accés als camps de refugiats sahrauís de la província de Tindouf a Algèria.
En 2005 va ser convidada a unir-se a la Força de Reserva Africana, integrada per les forces armades dels països membres de la Unió Africana. Va ser la primera relació d'àmbit internacional directe després de la guerra i l'alto el foc del 1991.

## Galeria

* Dones soldat el 1980.
* Homes soldat el 1985.
* Batalló als Territoris Alliberats, 2005.
* Armes de l'exèrcit estacionades al Museu de l'Exèrcit d'Alliberament Popular.

## Referències

* ↑ «WESTERN SAHARA.». Arxivat de l'original el 2020-04-24. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Hostingpics.net.». Arxivat de l'original el 8 de maig de 2018. [Consulta: 7 maig 2018].
* ↑ «LA RASD DANS LA FORCE AFRICAINE D’ALERTE.». Arxivat de l'original el 1 de febrer de 2014. [Consulta: 7 maig 2018].
# Acaronia

Acaronia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Taxonomia

* Acaronia nassa (Heckel, 1840)
* Acaronia vultuosa (Kullander, 1989)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Heckel, J. J., 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ Kullander, S. O., 1989. Description of a new Acaronia species (Teleostei: Cichlidae) from the Rio Orinoco and Rio Negro drainages. Zool. Scripta v. 18 (núm. 3): 447-452.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Acme Motor Co

Acme Motor Co fou un fabricant britànic de motocicletes amb seu a Earlsdon, Coventry. L'empresa va començar a fabricar el 1902 i va ser adquirida per Rex Motorcycles en algun moment abans del 1920. El 1922, el nom de l'empresa es va canviar per Coventry Acme Motor Co i més tard, aquell mateix any, la companyia es va fusionar amb Rex per a formar Rex-Acme.

## Història

Les primeres motocicletes produïdes per Acme el 1902 duien motors Minerva. Aviat s'hi van afegir models que en duien d'Automoto de 2,75 i 4,5 CV, així com un model de 3 CV amb motor fabricat per la mateixa Acme.
Des del 1904, Acme va produir sota llicència els motors Automoto. El 1908 es van inscriure dues Acme al TT de l'illa de Man, però totes dues es van retirar a la primera volta. Després d'això, no es van tornar a inscriure motos Acme a les curses del TT.
L'empresa va registrar diverses patents, entre elles una de xassís de motocicleta el 1916.
Després d'un parèntesi durant la Primera Guerra Mundial, el 1918 es va reprendre la producció sota la direcció de George Henry Hemingway. Alguns dels models de postguerra duien motors JAP, tot i que Acme mateixa va construir també motors monocilíndrics de vàlvula lateral de 350 cc i bicilíndrics en V (V-twin) de 997 cc. El 1919, Acme va produir un nombre limitat d'unitats d'un model d'automòbil.
El 1920, l'empresa va llançar una combinació de sidecar amb motor V-twin JAP de 976 cc i 8 CV, amb caixa de canvis Sturmey Archer de tres velocitats, forquilles Brampton Biflex i transmissió per cadena. El motor es va produir segons les especificacions d'Acme amb l'accionament magneto a l'esquerra per tal de permetre un millor accés als punts d'ignició. El 1921 es va afegir a la gamma una motocicleta monocilíndrica de 2¾ CV amb doble engranatge. Aquestes darreres motocicletes eren gairebé idèntiques a les produïdes per Rex Motorcycles, la qual ja havia pres el control d'Acme en aquella època. Les dues empreses es van fusionar el 1922 i van passar produir des d'aleshores i fins al 1933 motos sota la marca Rex-Acme.

## Referències

* ↑ Henshaw, Peter. The Encyclopedia of the Motorcycle (en anglès). Chartwell Books, 2004. ISBN 978-0-7858-1047-6.
* ↑ Bacon, Roy. The British motorcycle directory : over 1, 100 marques from 1888 (en anglès). Ramsbury: Crowood, 2004. ISBN 978-1-86126-674-3.
* 1 2 3 4 «Acme 1920 8hp 1000 cc 2 cyl sv» (en anglès). Yesterdays. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ Kimberley, Damien. Coventry's motorcycle heritage (en anglès). Stroud: History, 2009. ISBN 978-0-7509-5125-8.
* ↑ «British motorcycle manufacturers A» (en anglès). www.ianchadwick.com. [Consulta: 22 agost 2020].
* 1 2 3 «Acme Motor Co - Graces Guide» (en anglès). www.gracesguide.co.uk. [Consulta: 22 agost 2020].
* 1 2 3 4 «rex-acme» (en anglès). www.dogdragons.com. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ (en anglès) Isle of Man Weekly Times, vol LXV, núm. 2.926, 26-09-1908, pàg. 2.
* ↑ (en anglès) The Times, 13-04-1996.
* ↑ «British Motorcycle Charitable Trust» (en anglès). Arxivat de l'original el 22 agost 2020. [Consulta: 5 novembre 2011].
# Acrocheilus alutaceus

Acrocheilus alutaceus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1855. Art. XII. Synopsis of the ichthyological fauna of the Pacific slope of North America, chiefly from the collections made by the U. S. Expl. Exped. under the command of Captain C. Wilkes, with recent additions and comparisons with eastern types. Am. J. Sci. Arts (Ser. 2) v. 19 (núm. 55): 71-99.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Acrochordonichthys melanogaster

Acrochordonichthys melanogaster és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Alimentació

És un peix depredador que es nodreix de peixos dels gèneres Nemacheilus i Glyptothorax.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 11 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 35-37.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: Tailàndia, Malàisia i Indonèsia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker, P. 1857. Index descriptionum specierum piscium bleekerianarum in voluminibus I ad XIV diarii societatis scientiarum indo-Batavae. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 14: 447-486.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ Ng, H. H. i P. K. L. Ng 2001: A revision of the akysid catfish genus Acrochordonichthys Bleeker. Journal of Fish Biology v. 58 (núm. 2): 386-418.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vaillant, L. L. 1902. Résultats zoologiques de l'expédition scientifique Néerlandaise au Bornéo central. Poissons. Notes Leyden Mus. v. 24 (note 1): 1-166, Pls. 1-2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Acromycter atlanticus

Acromycter atlanticus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 29,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 503 i 640 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: Nicaragua, Puerto Rico i els Estats Units.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, D. G. & R. H. Kanazawa, 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bull. Mar. Sci. v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith, D. G., 1989. (Various eel families). A: Böhlke, E. B. (ed.). Mem. Sears Found. Mar. Res. Mem. 1 (part 9).
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Administració de les Nacions Unides per a l'Auxili i la Rehabilitació

L'Administració de les Nacions Unides per a l'Auxili i la Rehabilitació o Administració de les Nacions Unides per al Socors i la Reconstrucció (UNRRA, de l'anglès United Nations Relief and Rehabilitation Administration) fou una institució de les Nacions Unides que va existir entre el 1943 i el 1947. El seu objectiu principal fou l'assistència en la repatriació de les persones desplaçades per la Segona Guerra Mundial. Va néixer fruit de la reunió a Washington DC el 9 de novembre del 1943 entre quaranta-quatre països. Tot i que va començar a operar als Balcans, a partir de la primavera del 1945 i fins al final del 1947 va ampliar el seu radi d'acció cap a una gran part de la resta d'Europa. El pressupost amb què actuava provenia tot dels Estats Units, del Canadà i del Regne Unit. Es van destinar un total de 10.000 milions de dòlars entre el 1945 i el 1947, moment en què l'organització gestionava 762 camps de refugiats només a l'Europa occidental.

## Referències

* ↑ Judt, Tony (2005). Posguerra. Una historia de Europa desde 1945. Barcelona: Santillana/Círculo de Lectores. ISBN 978-84-672-2509-9
* ↑ L'ONU, Pour quoi faire ?, Découvertes Gallimard, núm. 251

## Enllaços externs

* https://archives.un.org/content/predecessor-organizations Arxivat 2014-11-12 a Wayback Machine.
* https://archives.un.org/sites/archives.un.org/files/files/Finding%20Aids/Predecessors/Photographs.pdf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* https://www.flickr.com/photos/70217867@N07/sets/
* http://archives.un.org/unarms/en/unarchivesmgmt/unarchives/AG-018/UNRRA%20Photographs.xml Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* http://hnn.us/articles/57387.html
# Adolf Piskacek

Adolf Piskacek (Praga, 8 de novembre, 1873 - Praga, 7 de juny, 1919), fou un compositor txec, germà de Rudolf Piskacek.
És autor de nombroses òperes sobre text txec, entre elles Divá Bára (Praga, 1910), i Uhglu (Praga, 1914); de les operetes Jen tri dry (1908) i Osudry Manear (1911), i el ball escènic Damah (1911).
Existeix una Carta patriòtica de la gran de Viena a l'Acadèmia Txeca de música, que per 2a vegada va convocar un concurs per a les millors composicions txeques o militars. Els anys 1916 i 1918 Adolf Piskacek no havia estat convidat. Se sospita per motius nacionalistes, perquè era més proper a Àustria. Afirmà la seva nacionalitat txeca i va escriure 2 cançons per al concurs, recorda les seves conferències al Teatre Nacional on Smetana va interpretar La meva pàtria.

## Referències

* ↑ Carta autògrafa m.O,data, signatura Praga, desembre de 1918 1,5 pàgines. Foli gran, esquinçat en les restes del plegat, en tinta
* ↑ ADOLF PISKACEK (1873-1919) tschechischer Komponi; No. de ref. de l'article 11863

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 45, pàg. 52. (ISBN 84-239-4545-6)
* https://www.iberlibro.com/paper-collectibles/ADOLF-PISKACEK-1873-1919-tschechischer-Komponi/16155056370/bd
# Adolf Pollitzer

Adolf Pollitzer o Adolph Pollitzer (Pest, Budapest, 23 de juliol de 1832 - Londres, 14 de novembre de 1900) fou un violinista i compositor hongarès d'ètnia jueva.
Estudià el violí tenint per mestre a Böhm i en composició amb en Preyer, i el 1846 assolí en el Conservatori de Viena el primer premi de violí. Després donà diversos concerts en una gira que va fer arreu d'Europa, traslladant-se després a París, on continuà perfeccionant els seus estudis sota la direcció d'Alard; finalment el 1851 s'establí a Londres, on fou primer violinista de diverses orquestres, i més tard se'l nomenà professor de violí de la London Academy of Music, i on tingué entre d'altres alumnes en Harold Bauer. Deixà inèdits un concert de violí, i diverses peces de concert.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 173 (ISBN 84-239-4546-4)
# Adolf Schuppan

Adolf Schuppan (Berlín, 5 de juliol de 1863 - 1931) fou un compositor alemany. Fou deixeble de Benno Hartel i es donà conèixer per una sèrie d'obres de música de cambra, entre les quals hi ha una sonata per a piano; un quartet, per a instruments d'arc; un trio, per a piano i instruments d'arc; fantasies; una serenata, per a piano i violí; sonata, per a violoncel i diverses peces per a piano.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1201 ISBN 84-239-4554-5

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Adolf Schuppan en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Géza Gulyás

Géza Gulyás (hongarès: Gulyás Géza) (Budapest, 5 de juny de 1931 - Székesfehérvár, 14 d'agost de 2014) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1950.
Jugava en la demarcació de porter. Amb la selecció hongaresa disputà el Mundial de 1954 però no arribà a debutar-hi. A nivell de club fou jugador de Ferencvárosi Torna Club.

## Referències

* ↑ «Obituary». ftcbaratikor.hu. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «1954 FIFA World Cup Switzerland» (en anglès). fifa.com. Arxivat de l'original el 2007-10-17. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «FIFA profile». fifa.com. Arxivat de l'original el 2011-12-20. [Consulta: 9 abril 2024].
# Adolph Wallnöfer

Adolph Wallnöfer (Viena, Àustria, 26 d'abril de 1854 - Múnic, Alemanya, 9 de juny de 1946) fou un cantant i compositor alemany.
Fou deixeble de Waldmüller, Krenn i Dessof i es donà a conèixer com a baríton d'una veu poc potent encara que de timbre simpàtic, però el 1880 la seva veu canvià en la de tenor. Després de cantar en aquesta corda una temporada en el teatre d'Olmütz, el 1882 fou contractat per Neumann per la seva companyia wagneriana itinerant i més tard actuà en el Teatre Municipal de Bremen.
Wallnöfer es distingí, a més, com a compositor de lieder i balades, una selecció de les quals es publicà en tres volums amb el títol de Wallnöfer-Àlbum. També va compondre l'òpera Eddystone, estrenada a Praga el 1889, i les obres corals amb acompanyament d'orquestra Die Grenzen des Menschheit i Der Blumen Rache.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1572 (ISBN 84-239-4569-3)
# Adolphe Claire Le Carpentier

Adolphe Claire Le Carpentier (París, 17 de febrer de 1809 - 14 de juliol de 1869) fou un músic francès. Aconseguí el segon premi de Roma. Aconseguí molta reputació en l'ensenyança del piano i publicà obres didàctiques molt recomanables. També deixà un gran nombre de composicions musicals. Publicà Solféges pour les enfants, École d'harmonie et accompagnament i Méthode de piano pour les enfants, que fou el major èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1265 ISBN 84 239-4529-4
# Adolphe Gutmann

Adolphe Gutmann o Wilhelm Adolf Gutmann (12 de gener de 1819 – 27 d'octubre de 1882) va ser un pianista i compositor alemany, deixeble i amic de Frédéric Chopin.
Gutmann va néixer a Heidelberg. Va arribar a París el 1834, a l'edat de 15, per estudiar amb Chopin, convertint-se en un dels alumnes favorits del compositor. Realitza en concert amb Chopin, Charles-Valentin Alkan i Pierre Joseph Zimmermann, amb la transcripció d'Alkan d'una part de la Setena Simfonia de Beethoven en un concert de 1838. Gutmann va rebre també la dedicatòria del Scherzo núm. 3, op. 39 de Chopin, publicat el 1839.
Gutmann va actuar com a copista d'una sèrie d'obres de Chopin, i va actuar com a missatger per fer arribar les cartes de Chopin a la seva família de Varsòvia. Els Estudis de Gutmann, la seva op. 12, estan dedicats a Chopin. Va estar present al llit de la mort de Chopin i conservà la copa amb la que el gran compositor va prendre el seu últim glop d'aigua. Tant ell com Alkan van rebre com a llegat les notes que Chopin havia compilat en la preparació d'un mètode d'ensenyament de piano. Gutmann va morir a La Spezia.

## Obres

Inspirat en l'estil del seu mestre, Gutmann és l'autor de diversos nocturns, i dotze estudis. Aquest estudis semblen anunciar l'arribada de l'impressionisme; dos dels seus estudis es diuen "Mar" i "La tempesta", i són rèpliques de l'Estudi op. 25, núm. 1 i l'Estudi revolucionari de Chopin. Totes les seves obres van ser molt populars en vida de l'autor; però amb el temps, aquesta popularitat es va anar esvaint.
* Nocturne Lyrique
* Nocturne núm. 7, op. 20
* Deux Nocturnes op. 8
* Deux Nocturnes op. 16
* Notturno grazioso op. 51

## Referències

* ↑ Szulc, Tad. Chopin in Paris: The Life and Times of the Romantic Composer. Nova York: Simon and Schuster, 1999. ISBN 0684867389.
* ↑ Niecks, Frederick. Frederick Chopin as a Man and Musician. Library of Alexandria, 1980*, p. nn. ISBN 146552374X.
* 1 2 «Wilhelm Adolf (Adolphe) Gutmann». Narodowy Instytut Fryderyka Chopina. Arxivat de l'original el 2018-08-25. [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ von Lenz, W.. The great piano virtuosos of our time from personal acquaintance. Рипол Классик, p. 70. ISBN 5874708030.