# Arthur Honegger

Arthur Honegger (Le Havre, 10 de març de 1892 - París, 27 de novembre de 1955) fou un compositor franco-suís.
Compositor suís actiu a França on va formar part del Grup dels Sis, dels quals, Honegger va ser el simfonista per excel·lència. Autor de cinc simfonies, música orquestral i de cambra, així com dels oratoris Le Roi David (1921) o Jeanne d'Arc au bûcher (1938). Tot i haver nascut a França i passar part de la seva vida a París va conservar sempre la nacionalitat suïssa.
Arthur Honegger no era ni francès ni germànic, però la seva música prové gairebé igualment de les tradicions musicals de tots dos països. El seu llegat compositiu inclou nou obres dramàtiques importants, cinc simfonies i una contribució significativa als repertoris de música de cambra, així com una gran quantitat de partitures per a ballet i cinema.

## Biografia

Nascut com Oscar-Arthur Honegger (mai no va usar el seu primer nom), va ser el primer fill de Julie Ulrich (1859-1922) i Arthur Honegger. Els pares eren de Zúric, però Arthur va néixer a Le Havre, on el seu pare treballava com a importador de cafè per compte propi. Va créixer allà i va rebre lliçons de música a una edat primerenca, va aprendre a tocar el violí i va començar a compondre quan era adolescent.
A l'entorn familiar de Le Havre, va estudiar les sonates per a piano de Beethoven amb la seva mare, va rebre lliçons d'harmonia de l'organista Robert-Charles Martin i va escoltar diverses cantates de Bach a l'església protestant local. El 1909 es traslladà a Zúric on va passar dos anys al Conservatori sota la supervisió de Friedrich Hegar, que havia sigut amic personal de Brahms. Allà va descobrir la música de Strauss, Wagner i Reger. Reger, que era pràcticament desconegut a França en aquell moment, va resultar la influència més important. En acabar va anar a la capital francesa per a estudiar al Conservatori de París amb Charles-Marie Widor i Vincent d'Indy. Durant la dècada de 1910 va seguir amb els estudis, abans d'escriure el ballet Le dit des jeux du monde en 1918, considerada com la seva primera obra característica.
Entre la Primera Guerra Mundial i la Segona Guerra Mundial, Honegger va ser un compositor prolífic. Va compondre la música per a la pel·lícula èpica Napoléon d'Abel Gance (1927). Una de les seves òperes, Jeanne d'Arc au bûcher (1938), és considerada com el seu treball més refinat. A més de les òperes que va escriure en solitari, va col·laborar amb Jacques Ibert en la composició de l'òpera L'Aiglon (1937) així com en la composició de l'opereta La famille Cardinal. Durant aquest període va escriure també Danse de la Chèvre (1921), una peça per a sol de flauta; dedicada a René Le Roy, una peça vivaç i juvenil.
A París, a principis de la dècada de 1930, va freqüentar el saló de la compositora holandesa Rosy Wertheim, on va conèixer els compositors Elsa Barraine, Jacques Ibert, Olivier Messiaen i Darius Milhaud, entre d'altres. El 1926 va ser jurat als Dies Mundials de la Música de la Societat Internacional de Música Contemporània (ISCM World Music Days) a Zuric. Honegger va estar sempre en contacte amb Suïssa, però amb l'esclat de la guerra i la invasió nazi, es va trobar atrapat a París. Es va unir a la Resistència francesa encara que mai va tenir excessius problemes amb els nazis, que van permetre-li continuar treballant sense massa interferències. No obstant això, la guerra va ser un dur colp per al compositor. Tot i això, des de l'esclat de la guerra fins al moment de la seua mort va escriure les últimes quatre simfonies (de la segona a la cinquena), que són les més interpretades. La Segona Simfonia és una obra confessional amb un tarannà melancòlic i opressiu. El moviment final, amb un magnífic final coral, dissol aquest estat d'ànim i construeix ponts: a l'esperança de pau i al gran model Bach.
Des de 1946 va ser membre de l'Académie Royale des Sciences, des Lettres et des Beaux-Arts de Belgique (Classe de Belles-Arts). Es va convertir en membre honorari de la Societat Internacional per la Música Contemporània (ISCM) el 1950. El 1952 va ser admès a l'Acadèmia de Belles Arts de l'Institut de França com a membre extern. El 1955, l'any de la seva mort, va ser elegit membre honorari de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Lletres.
Arthur Honegger va morir en sa casa, víctima d'un atac al cor, el novembre de 1955 i va ser soterrat en el Cementeri Saint-Vicent del barri parisenc de Montmartre.
Encara que va ser un membre del grup dels Sis, els seus treballs no comparteixen la simplicitat dels d'altres membres del grup. Lluny de reaccionar contra el Romanticisme de Richard Wagner i Richard Strauss, com els col·legues dels Sis, els treballs de maduresa de Honegger demostren una clara influència d'aquests autors. A pesar de la diferència d'estils, el seu company en Els Sis Darius Milhaud va ser un dels seus millors amics. Milhaud va dedicar un dels seus quintets de corda a la memòria de Honegger. Francis Poulenc, membre també dels Sis, dedicà la seva última obra Sonata per a clarinet i piano a Arthur Honegger, composta un any abans de la seva mort el 1963.
La seua obra més interpretada és la composició per a orquestra Pacific 231, que imita el so d'una locomotora de vapor. Des d'infant, Honegger va ser un entusiasta dels trens i una vegada va declarar: "Sempre he estimat les locomotores d'una manera passional. Per a mi, són éssers vius que estimo, igual que altres estimen les dones o els cavalls".

## Obres principals
### Música orquestral
#### Simfonies

       1930: Simfonia núm. 1
       1941: Simfonia núm. 2, per orquestra de corda i trompeta ad libitum
       1946: Simfonia núm. 3, Litúrgica
       1946: Simfonia núm. 4, Deliciae basiliensis
       1950: Simfonia núm. 5, Di tre re

#### Moviments simfònics

       1923: Moviment Simfònic núm. 1, Pacific 231
       1928: Moviment Simfònic núm. 2, Rugby
       1933: Moviment Simfònic núm. 3

#### Concerts

       1924: Concertino per a piano i orquestra
       1929: Concerto da camera, per a flauta, corn anglès i orquestra de corda
       1948: Concert per a violoncel

#### Altres

       1917: Preludi per a Aglavaine i Sélysette
       1917: Le Chant de Nigamon
       1920 : Pastorale d'été
       1921: Horace victorieux, Simfonia mim inspirada en la llegenda del combat dels Horacis i Curiacis
       1923: Prélude pour La Tempête, per a l'obra homònima de Shakespeare
       1923: Chant de joie
       1936: Nocturne
       1938: Allegretto
       1942: Le Grand Barrage
       1951: Monopartita
       1951: Suite archaïque
       1951: Toccata sur un thème de Campra
       ????: Chevauchée
       ????: Pathétique
       ????: Sérénade à Angélique

### Música de cambra
#### Quartets de corda

       1917: Quartet de corda núm. 1 en Do mineur
       1935: Quartet de corda núm. 2 en Re
       1937: Quartet de corda núm. 3 en Mi

#### Sonates i sonatines

       1912: Sonata per a violí i piano en re menor (número 0)
       1918: Primera Sonata per a violí i piano en Do sostingut menor
       1919: Deuxième Sonata per a violí i piano en Si
       1920: Sonata per a violoncel i piano en re menor
       1920: Sonatina per a dos violins en sol major
       1920: Sonata per a viola i piano
       1922: Sonatina per a clarinet i piano en La
       1932: Sonatina per a violí i violoncel en mi menor
       1940: Sonata per a violí sol en re menor (estrenada a la sala Gaveau el 16 de novembre de 1948 per Christian Ferras).

#### Lieder

       1920: Trois Fragments extrets de Pâques à New-York, de Blaise Sandrar, per a quartet de corda i soprano
       1926: Trois Chansons de La Petite Sirène

#### Altres

       1914: Trio en fa menor per a violí, violoncel i piano
       1920: Hymne, per a conjunt de deu instruments de corda
       1921: Danse de la chèvre
       1934: Petite Suite per a 2 instruments i piano
       1941: L'Ombre de la Ravine per a quartet de corda, flauta i arpa
       1953: Romança per a flauta i piano en sol menor
       La Esmeralda
       La Mort de sainte Alméenne
       Philippa
       Sigismond

### Música per a piano

    1916: Toccata et variations
    1919: Trois Pièces pour piano (Prélude, Hommage à Maurice Ravel, Danse)
    1920: Sarabande
    1920: Sept Pièces brèves
    1923: Le Cahier romand
    1925: La Neige sur Rome de L'Impératrice aux Rochers
    1928: Hommage à Albert Roussel
    1929: Suited'après Les Trois Contrepoints
    1932: Prélude, arioso, fuguette sur le nom de Bach
    1937: Scenic Railway
    1941: Petits Airs sur une basse célèbre
    1944: Deux Esquisses
    ????: Petite Pièce en sol

### Ballets

    1918: Le Dit des jeux du monde
    1921: Horace victorieux, Simfonia mim
    1922: Fantasio
    1922: Skating Rink, Simfonia coreogràfica
    1925: Sous-marine
    1928: Orquestració de la Suite de Les Noces d'Amour et de Psyché de Johann Sebastian Bach
    1928: Roses de métal
    1929: Amphion, llibret de Paul Valéry
    1934: Sémiramis, llibret de Paul Valéry
    1937: Le Cantique des cantiques
    1943: L'Appel de la montagne
    La Naissance des couleurs
    Le Mangeur de rêves
    Chota Roustaveli
    De la musique
    Icare
    Un Oiseau blanc s'est envolé
    Vérité ? Mensonge ?
    Sortilèges

### Òperes

    1925: Judith, llibret de René Morax
    1926: Antigone, de Jean Cocteau basada en Sòfocles
    1937: L'Aiglon (en col·laboració amb Jacques Ibert)

### Operetes

    1930: Les Aventures du roi Pausole
    Les petites cardinales

### Oratoris

    1921 : Le Roi David, llibret de René Morax, versió parisenca per a orquestra en 1923
    1927 : Judith, llibret de René Morax
    1931 : Cris du monde, llibret de René Bizet
    1935 : Jeanne d'Arc au bûcher, llibret de Paul Claudel, versió amb el pròleg el 1941
    1938 : La Danse des morts, llibret de Paul Claudel
    1939 : Nicolas de Flue

### Música incidental

    1921 : La Noce massacrée
    1925 : L'Impératrice aux rochers
    1926 : Phaedre
    1929 : La Tempête, de William Shakespeare
    1943 : Le Soulier de satin, llibret de Paul Claudel
    1944 : Charles le téméraire
    14 Juillet
    800 mètres
    Hamlet
    L'Ombre de la ravine
    L'État de siège, d'Albert Camus
    La Belle de Moudon
    La Construction d'une cité
    La Danse macabre
    La Ligne d'horizon
    La Mandragore
    Les Suppliantes
    Liberté
    On ne badine pas avec l'amour
    Pour le cantique de Salomon
    Prométhée
    Saül
    Sodome et Gomorrhe

### Peces radiofòniques

    1940 : Christophe Colomb
    1944 : Battements du monde
    1949 : Saint François d'assise
    1951 : La Rédemption de François Villon

### Música cinematogràfica

    1922 : La Roue d'Abel Gance
    1927 : Napoléon d'Abel Gance
    1934 : L'idée, film d'animació
    1936 : Mayerling
    1942 : Le Journal tombe à cinq heures de Lacombe
    1942 : Secrets de Blanchart
    1943 : Le Capitaine Fracasse d'Abel Gance
    1943 : Mermoz de Cuny
    1943 : Un Seul Amour de Blanchart
    1945 : Un Ami viendra ce soir de Bernard
    1946 : Les Démons de l'aube d'Allégret
    1946 : Un Revenant de Christian-Jacques, en la que Honegger interpreta un petit paper de compositor
    1950 : Bourdelle de Lucot
    1951 : Paul Claudel de Gillet
    Cavalcade d'amour de Bernard
    Huit Hommes dans un château de Pottier
    La Boxe en France de Gasnier-Raymond
    La Nativité de Marty
    La Tour de Babel de Rony
    Le Déserteur de Moguy
    Les Antiquités de l'Asie occidentale de Membrin

### Obres diverses

    Les Mille et une nuits, càntic per a soprano, tenor i quatre Ones Martenot
    nombroses cançons i poemes

## Referències

* 1 2 Landormy, Paul; Rothwell, Fred «Arthur Honegger». The Musical Times. Musical Times Publications Ltd., vol. 70, 1039, 1929, pàg. 789–791. ISSN: 00274666. JSTOR: 914732.
* 1 2 3 Rae, Caroline «Honegger: A Centenary Reappraisal». The Musical Times. Musical Times Publications Ltd., vol. 133, 1789, 1992, pàg. 118–121. ISSN: 00274666. JSTOR: 966422.
* ↑ Willy Tappolet: Arthur Honegger. Atlantis, Zürich 1954, S. 13 ff.
* ↑ https://iscm.org/wnmd-world-new-music-days/previous-festivals/
* ↑ Anton Haefeli: Die Internationale Gesellschaft für Neue Musik – Ihre Geschichte von 1922 bis zur Gegenwart. Zürich 1982, S. 484
* ↑ https://academieroyale.be/fr/who-who-detail/relations/arthur-honegger//Académie royale des Sciences, des Lettres et des Beaux-Arts de Belgique, abgerufen am 25. September 2023 (französisch).
* ↑ https://iscm.org/about-us/honorary-members/
* ↑ American Academy of Arts and Letters, abgerufen am 11. März 2019./American Academy of Arts and Letters, abgerufen am 11. März 2019.

## Llibres

* L'incantation aux fossiles, recull de les seues crítiques musicals.
* Je suis compositeur
* Peter Jost (Hrsg.): Arthur Honegger. Werk und Rezeption – L’œuvre et sa réception. Bern u. a. 2009, ISBN 978-3-03911-283-8.
* Hanspeter Renggli: Arthur Honegger. In: Andreas Kotte (Hrsg.): Theaterlexikon der Schweiz. Band 2, Chronos, Zürich 2005, ISBN 3-0340-0715-9, S. 869 f.
* Geoffrey K. Spratt: The music of Arthur Honegger. Cork University Press, Cork 1987, ISBN 0-902561-34-0.
* Kurt von Fischer: Arthur Honegger. In: Historisches Lexikon der Schweiz.
* Kay Weniger: Das große Personenlexikon des Films. Die Schauspieler, Regisseure, Kameraleute, Produzenten, Komponisten, Drehbuchautoren, Filmarchitekten, Ausstatter, Kostümbildner, Cutter, Tontechniker, Maskenbildner und Special Effects Designer des 20. Jahrhunderts. Band 4: H – L. Botho Höfer – Richard Lester. Schwarzkopf & Schwarzkopf, Berlin 2001, ISBN 3-89602-340-3, S. 45 f.
* Siglind Bruhn: Das tönende Museum: Musik des 20. Jahrhunderts interpretiert Werke bildender Kunst. Waldkirch: Edition Gorz 2004. ISBN 3-938095-00-8, S. 111–146.

## Enllaços externs

* Arthur Honegger al catàleg Helveticat de la Biblioteca Nacional Suïssa
* Arthur Honegger al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
* Arthur Honegger a Internet Movie Database (anglès)
* Web oficial (francès)(anglès)