OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Etanercept

L'etanercept és un medicament biològic utilitzat per a tractar diverses malalties autoimmunitàries, notablement l'artritis reumatoide i l'artritis psoriàsica. El seu mecanisme d'acció es basa en la inhibició del TNF-α. Fou inventat per l'immunòleg estatunidenc Bruce Beutler i desenvolupat clínicament per l'empresa Immunex, adquirida per Amgen el 2002. Es tracta d'una molècula de grans dimensions, amb un pes molecular de 150 kDa.
Comercialitzat a Espanya com Enbrel, Benepali, Erelzi.

## Referències

* ↑ «Enbrel 25 mg polvo para solución inyectable». European Medicines Agency. [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ Francisco Silvestre Salvador, Juan; Betlloch Mas, Isabel; Vergara Aguilera, Gloria «Fármacos anti-factor de necrosis tumoral alfa (TNF-α) en dermatología: aplicaciones actuales y efectos adversos» (en castellà). Piel, 19, 3, 1-2004, pàg. 168–174. DOI: 10.1016/S0213-9251(04)72824-5.
* ↑ Peppel, K.; Poltorak, A.; Melhado, I.; Jirik, F.; Beutler, B. «Expression of a TNF inhibitor in transgenic mice». Journal of Immunology (Baltimore, Md.: 1950), 151, 10, 15-11-1993, pàg. 5699–5703. ISSN: 0022-1767. PMID: 7693816.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2020.
# Esquirol de Brooke

L'esquirol de Brooke (Sundasciurus brookei) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de l'illa de Borneo (Indonèsia i Malàisia). Es tracta d'un animal diürn i arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos alts de montà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Fou anomenat en honor del segon rajà de Sarawak, Charles Brooke.

## Referències

* ↑ Lunde, D.; Aplin, K. Sundasciurus brookei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 setembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 57. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Estat confessional

L'Estat confessional és aquell que declara una religió concreta com a oficial, amb diversos graus de penetració en la vida pública (el màxim seria la teocràcia). El govern sosté econòmicament determinats aspectes del culte religiós, promou la seva difusió o ensenyament i aprova lleis destinades a la seva conservació. En determinats casos pot arribar a prohibir la pràctica d'altres creences o a perseguir-la tàcitament. La pràctica de lligar religió i poder polític data de l'antiguitat, amb els faraons egipcis i els seus déus predilectes i continua present en alguns països. El procés de separar la religió de l'Estat es denomina secularització, i pot esdevenir en un estat no confessional (pot haver-hi una religió dominant malgrat no estar reconeguda) o un estat laic (amb la màxima separació).

## Estats confessionals actuals

En aquest llistat s'inclouen els Estats que tenen una religió considerada com a oficial a la seva constitució. Israel es defineix com un estat jueu, però donada la polisèmia del terme no es pot assegurar que sigui un estat confessional.

### Cristianisme

* Anglaterra
* Ciutat del Vaticà (Teocràcia)
* Costa Rica
* Dinamarca
* Grècia
* Islàndia
* Liechtenstein
* Malta
* Noruega

### Islam

* Afganistan
* Algèria
* Aràbia Saudita
* Bangladesh
* Brunei
* Comores
* Egipte
* Emirats Àrabs Units
* Iemen
* Iran (Teocràcia)
* Iraq
* Jordània
* Kuwait
* Líbia
* Malàisia
* Maldives
* Mauritània
* Marroc
* Oman
* Pakistan
* Qatar
* Somàlia
* Tunísia

### Budisme

* Bhutan
* Cambodja
* Sri Lanka
* Tailàndia
# Ana Isabel Alonso Gómez

Ana Isabel Alonso Gómez (Barakaldo, 11 de novembre de 1964), més coneguda com a Anabel Alonso, és una presentadora de televisió, humorista i actriu de cinema, teatre, televisió i doblatge basca. Al llarg de la seva carrera, Alonso ha rebut diversos premis i reconeixements, entre ells tres Fotogramas de Plata, i ha estat nominada dues vegades als premis de la Unió d'Actors i Actrius i altres dues als premis de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió.
El seu major paper en la televisió ha estat en la sèrie de Telecinco 7 vidas, on va interpretar a Diana Freire, una lesbiana que ha fracassat en la seva carrera com a actriu. El 2005 va fer una aparició a Aída, una sèrie derivada de 7 vidas, on va tornar a interpretar Diana Freire anant a visitar a la seva amiga Aída García. A més, va presentar les Campanades de 2007 amb Ramón García. El 2007, va interpretar Mónica a La familia Mata, però la sèrie va acabar el 2009 per baixa audiència.
A més, ha treballat com a presentadora al programa d'animals Pelo, pico, pata. Com a actriu de doblatge ha prestat la seva veu per la versió en castellà de Buscant en Nemo i La increïble però certa història de la Caputxeta Vermella. El 2013 es va afegir al repartiment de la sèrie de Telecinco Esposados, on va ser la copresentadora amb Santiago Segura i Javier Martín, interpretant-se a si mateixa, i des de 2010 fins a 2013 va presentar en Antena 3 el programa d'acudits El club del chiste. Des de 2013 encara el personatge de Benigna a la sèrie Amar es para siempre d'Antena 3.
# Hexafluoroetà

L'hexafluoroetà és un perfluorocarboni de fórmula ${\ce {C2F6}}$. A temperatura ambient és un gas incolor i sense olor, que té més densitat que l'aire. No és inflamable i quasi no es pot dissoldre dins aigua. També és un gas d'efecte hivernacle molt potent i de llarga durada.

## Propietats

Aquest compost orgànic gasós incolor i sense olor, té una massa molecular (138,01 g/mol). El seu punt d'ebullició és de -78,1 °C i el seu punt de fusió és de -100,015 °C. L'hexafluoroetà és poc soluble dins l'aigua amb una solubilitat de 7,78 mg/L a una temperatura de 25 °C, la solubilitat augmenta lleugerament en l'alcohol. L'hexafluoroetà dins la seva fase sòlida té 2 poliformes. Per davall dels -170 °C té una estructura desordenada, i quan hi està sota el punt de transició, té una estructura cúbica cristal·lina en el seu interior. El seu punt crític està a 19,89 °C i 30,30 bars. La densitat canvia segons la temperatura.
Aquest gas es descompon quan arriba a la temperatura de 800 °C, el que fa que el gas sigui tèrmicament estable.

## Usos

El principal ús de l'hexafluoroetà és com a gravador en la fabricació de materials semiconductors, per eliminar químicament les capes d'una oblia en el procés de fabricació. També s'utilitza en el gravat selectiu de silicurs i òxids metàl·lics davant substrats metàl·lics i també para el gravat de diòxid de silici sobre silici. Altres usos que té l'hexafluoroetà són com a refrigerant o propulsor d'aerosol.

## Efectes mediambientals

L'hexafluoroetà actua com a un potent gas d'efecte hivernacle, el seu potencial d'escalfament global (PEG) és de 9 200. Aquest gas pot tenir una vida en l'atmosfera d'uns 10 000 anys, amb un potencial d'esgotament d'ozó (ODP) de zero. Els principals productors d'aquest gas són les indústries de l'alumini i les indústries productores de materials semiconductors.

## Toxicitat

No presenta una gran toxicitat, però gràcies a la seva densitat, si s'acumula molt en un espai pot causar asfíxia.

## Referències

* 1 2 PubChem. «Hexafluoroethane» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2023].
# Hidrobasaluminita

L'hidrobasaluminita és un mineral de la classe dels sulfats. Cristal·litza en el sistema monoclínic i la seva fórmula és: Al₄(SO₄)(OH)$_{10}$·12-36H₂O.
Va ser descoberta l'any 1948 a la seva localitat tipus: Lodge Pit, Irchester, Northamptonshire, Anglaterra. Va ser anomenada així perquè és l'equivalent hidratat de la basaluminita. A temperatura ambient es deshidrata tot generant basaluminita, també coneguda com a felsőbányaita (Al₄(SO₄)(OH)$_{10}$·4H₂O).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hidrobasaluminita pertany a «07.DE: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; sense classificar» juntament amb els següents minerals: mangazeïta, carbonatocianotriquita, cianotriquita, schwertmannita, tlalocita, utahita, coquandita, osakaïta, wilcoxita, stanleyita, mcalpineïta, volaschioita, zaherita, lautenthalita i camerolaïta.

## Referències

* 1 2 «Hydrobasaluminite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 juliol 2015].
* 1 2 «Hydrobasaluminite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Hidrogencarbonat de calci

L'hidrogencarbonat de calci és una sal de calci amb fórmula química Ca(HCO₃)₂ que només existeix en dissolució aquosa, la qual conté cations calci (Ca$^{2+}$), i anions hidrogencarbonat (HCO₃$^−$) i carbonat (CO₃$^{2−}$) conjuntament amb diòxid de carboni (CO₂) dissolt. Les concentracions de les espècies que contenen carboni depèn del pH; l'hidrogencarbonat és l'espècie majoritària en un rang de pH de 6.36 a 10.25 en aigua dolça.
Tots els cossos d'aigua en contacte amb l'atmosfera absorbeixen diòxid de carboni i, quan aquestes aigües entren en contacte amb roques i sediments, dissolen ions de metall, majoritàriament calci i magnesi, de manera que la majoria d'aigües dels corrents, llacs, i especialment pus, pot ser considerades solucions diluïdes d'aquests hidrogencarbonats. Aquestes aigües dures tendeixen a formar escates de carbonat en els tubs, canonades i calderes i reaccionen amb sabons formant una escuma indesitjable. En el tractament d'aigües es pot fer servir hidròxid de calci per fer precipitar carbonat de calci i reduir la duresa de l'aigua.
    Ca(HCO₃)₂(aq) + Ca(OH)₂ → 2 Ca(CO)₃(s) + 2 H₂O
Si s'intenta evaporar l'aigua d'una solució d'hidrogencarbonat de calci, el producte obtingut acaba sent sempre carbonat de calci en comptes d'hidrogencarbonat de calci:
    Ca(HCO₃)₂(aq) → CO₂(g) + H₂O(l) + CaCO₃(s).
Molt pocs hidrogencarbonats, llevats dels de metalls alcalins i l'amoni, existeixen en estat sòlid.
La reacció química prèvia és molt important per a la formació d'estalactites, estalagmites, columnes, i altre espeleotemes dins coves i, per aquesta raó, per a la mateixa formació de les coves. Quan l'aigua que conté diòxid de carboni (incloent-hi CO₂ extra adquirit d'organismes del terra) passa a través de pedra calcària o altres minerals que contenguin carbonat de calci, dissol part del carbonat de calci i, per tant, esdevé més rica en hidrogencarbonat. Quan les aigües subterrànies entren a la cova, el diòxid de carboni dissolt en excés és alliberat de la solució de hidrogencarbonat, causant que el carbonat de calci, molt menys soluble, sigui dipositat.
En el procés invers, el diòxid de carboni dissolt en l'aigua de pluja reacciona amb la pedra calcària (CaCO₃) per formar hidrogencarbonat de calci soluble (Ca(HCO₃)₂). Aquest compost soluble és llavors arrossegat a fora per l'aigua de pluja. Aquesta forma de meteorització és anomenat 'carbonació'.

## Usos

En l'àmbit de la medicina, l'hidrogencarbonat de calci és de vegades administrat intravenosament per corregir el efectes depressors que té l'hipopotassèmia per al cor mitjançant l'augment de concentració del calci en el sèrum i, alhora, corregir l'acidosi que normalment també hi és present.

## Referències

* ↑ Hocking, Martin B. B.. Handbook of chemical technology and pollution control. San Diego: Academic Press, 1998, p. 137. ISBN 0-12-350811-8 [Consulta: 22 setembre 2016].
# Hidrogenfosfat de calci

L'hidrogenfosfat de calci és un compost inorgànic amb fórmula química CaHPO₄. Comunament també anomenat fosfat de dicalci, el prefix "di" té el seu origen en el fet que la formació de l'anió HPO₄$^{2–}$ implica l'extracció de dos protons de l'àcid fosfòric, H₃PO₄. Existeixen tres formes cristal·lines d'aquest compost: un dihidrat, CaHPO₄·2H₂O, que forma el mineral brushita; un hemihidrat, CaHPO₄·0.5H₂O; i anhidre, CaHPO₄, que forma el mineral monetita. Per sota de pH 4.8, les formes dihidrat i anhidre de l'hidrogenfosfat de calci són les més estables (insolubles). L'hidrogenfosfat de calci es fa servir com a additiu alimentari, es troba en alguns dentifricis com a agent polidor i és un biomaterial. En la forma dihidrat (brushita) es troba en alguns càlculs renals i càlculs dentals.

## Preparació

L'hidrogenfosfat de calci és produït fent reaccionar clorur de calci amb àcid fosfòric i hidròxid de sodi:
    CaCl₂ + H₃PO₄ + 2 NaOH → CaHPO₄ + 2 NaCl + 2 H₂O
L'hidròxid de calci també es pot fer servir en comptes de l'àcid fosfòric i l'hidròxid de sodi. La neutralització a temperatura ambient de l'àcid fosfòric amb hidròxid de calci a pH 3-4 forma un precipitat del dihidrat. A 60 °C l'anhidre la forma és precipitada:
    H₃PO₄ + Ca(OH)₂ → CaHPO₄·2H₂O
Un preparació industrial del dihidrat implica la reacció de H3PO4 amb una beurada de Ca(OH)2 per sota de 40 °C. Per impedir la degradació que formaria hidroxilapatita, s'afegeix difosfat de sodi o difosfat de magnesi octahidrat quan, per exemple, l'hidrogenfosfat de calci dihidrat es fa servir com a agent polidor en dentifricis.
Si s'escalfa el dihidrat al voltant de 65–70 °C, es forma CaHPO₄ anhidre com a precipitat cristal·lí, (típicament un cristall pla en forma de diamant, 7-9 μm).

## Usos

L'hidrogenfosfat de calci es va servir principalment com a suplement dietètic en cereals, menjar de gos, farina, i fideus instantanis. També es fa servir per a la fabricació en forma de pastilles d'algunes preparacions farmacèutiques, incloent-hi alguns productes per eliminar l'olor corporal. També es troba en alguns suplements dietètics de calci, en pinsos d'aviram i en dentifricis com a agent de control del tàrtar.

## Referències

* 1 2 Corbridge, D. (1995).
* ↑ Salinas, Antonio J.; Vallet-Regi, Maria (2013).
* ↑ Pak, Charles Y.C, Poindexter, John R, Adams-Huet, Beverley, Pearle, Margaret S (July 2003).
* 1 2 Rey, C.; Combes, C.; Drouet, C.; Grossin, D. (2011). "1.111 - Bioactive Ceramics: Physical Chemistry".
* ↑ Ropp, R.C. (2013).
* ↑ Klaus Schrödter, Gerhard Bettermann, Thomas Staffel, Friedrich Wahl, Thomas Klein, Thomas Hofmann "Phosphoric Acid and Phosphates" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2008, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a19_465.pub3

## Vegeu també

* Brushita
* Fosfat de monocalci
# Ment criminal (pel·lícula de 1939)

Ment criminal (títol original: Blind Alley) és una pel·lícula negra estatunidenca de 1939 dirigida per Charles Vidor i protagonitzada per Chester Morris, Ralph Bellamy i Ann Dvorak. Va ser una adaptació de l'obra de Broadway del mateix nom de James Warwick. Està doblada al català.
Columbia Pictures va tornar a fer la pel·lícula com The Dark Past el 1948, amb William Holden i Lee J. Cobb.

## Argument

El fugitiu de la presó i assassí Hal Wilson i la seva banda prenen com a ostatges el reconegut psicòleg Dr. Shelby i la seva família a casa seva. Shelby psicoanalitza Wilson per revelar que té un complex d'Èdip i que va assassinar el seu pare. Shelby conjectura que cada assassinat que Wilson va cometre durant la seva carrera criminal va ser un altre intent inconscient de matar el seu progenitor. Quan la policia arriba, Wilson pot disparar a un agent, però veu la cara del seu pare i no pot prémer el gallet. La policia mata a Wilson i rescata Shelby i la seva família.

## Repartiment

* Chester Morris com Hal Wilson
* Ralph Bellamy com Dr. Shelby
* Ann Dvorak com Mary
* Joan Perry com Linda Curtis
* Melville Cooper com George Curtis
* Rose Stradner com Doris Shelby
* John Eldredge com Dick Holbrook
* Ann Doran com Agnes
* Marc Lawrence com Buck
* Scotty Beckett com Davy Shelby
* Milburn Stone com Nick
* Marie Blake com Harriet

## Recepció

En una ressenya contemporània pel New York Times, el crític B.R. Crisler va escriure: "Donat el confús estat actual de la civilització, la unió de Chester Morris i la psicoanàlisi era probablement inevitable; després de tot, no tenia sentit en aquestes dues grans forces artístiques i intel·lectuals. A més, l'experiment més aviat capritxós d'empeltar la teoria fàcil dels símbols onírics del Dr. Freud en un melodrama típic de Columbia s'ha justificat admirablement... produint, un conjunt millor que el típic melodrama de Columbia. No hi ha cap raó per la qual la psicoanàlisi s'hagi d'avergonyir de Chester Morris, ni tan sols per què Chester s'hagi d'avergonyir de la psicoanàlisi".

## Adaptació radiofònica

Blind Alley es va presentar al programa de ràdio The Screen Guild Theatre el 25 de febrer de 1940, protagonitzat per Edward G. Robinson i Joseph Calleia.

## Referències

* ↑ «Ment criminal». esadir.cat. [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ «The Screen: 'Blind Alley,' Featuring Chester Morris, Ralph Bellamy and Ann Dvorak, Opens at the Globe». , 22-05-1939.
* ↑ «Sunday Caller». Harrisburg Telegraph, 24-02-1940.
* ↑ «The Gulf Screen Guild Theatre». RadioGOLDINdex. Arxivat de l'original el 2018-12-05. [Consulta: 16 novembre 2015].
* ↑ «Screen Guild Theater». Internet Archive. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Hidrogensulfit de sodi

L'hidrogensulfit de sodi o bisulfit de sodi és un compost químic inestable d'alt poder reductor i que quan reacciona amb l'oxigen es transforma en sulfat de sodi. S'utilitza a la indústria alimentària, en especial als vins, a la qual figura en l'etiquetatge de la Unió Europea com a E-222.

## Usos

És un excel·lent reductor i prevé l'oxidació actuant com a "màrtir". S'utilitza per a minvar i prevenir la corrosió a sistemes de transport hidràulic d'aigües. També se sol utilitzar com a additiu alimentari com conservant (antioxidant) a begudes alcohòliques i vins en particular, productes a base de pa o de patata, en aliments dessecats i sucs i conserves de fruita. A les etiquetes figura com a E-222. Als laboratoris de fotografia s'usa per reduir l'excés d'hipoclorit d'algunes solucions del revelat. Forma part del reactiu de Schiff que s'utilitza en laboratoris d'anàlisi química i histològica.

## Nutrició

Una persona sana no hauria d'ingerir més de 0,7 mil·ligrams d'hidrogensulfit de sodi per quilogram del seu pes personal. Totes les persones amb intolerància als sulfits l'haurien d'evitar. En contacte amb àcids pot alliberar gasos tòxics.

## Referències

* ↑ Dean D. Metcalfe, Ronald A. Simon, (2003), «Food allergy», Wiley-Blackwell, 3ª, ISBN 0-632-04601-5
# Una altra teràpia perillosa

Una altra teràpia perillosa (títol original: Analyze That) és una pel·lícula estatunidenca de Harold Ramis estrenada l'any 2002. És la continuació de Una teràpia perillosa, estrenada l'any 1999. Ha estat doblada al català

## Argument

Quan el cap de la màfia Paul Vitti (Robert De Niro) és a punt de complir la seva condemna en Sing Sing, els agents de l'FBI el monitoritzen per observar el seu comportament. Dia rere dia observen sorpresos com el gàngster més important de Nova York passeja per la seva cel·la en estat semicatatónic; fins i tot li dona per cantar cançons de la comèdia musical West Side Story. Intenta fer el canvi a la venda de cotxes, però es mostra poc agressiu respecte als eventuals clients. D'altra banda, Ben Sobel (Billy Crystal), el seu psiquiatre, i la seva dona Laura (Lisa Kudrow) són posats sota la protecció de l'FBI, perquè veuen la seva vida amenaçada per assassins a sou aficionats. Els agents federals compten en treure informació a Paul Vitti i servir-se d'ell com indicador.

## Repartiment

* Robert De Niro: Paul Vitti
* Billy Crystal: Ben Sobel
* Joe Viterelli: Jelly
* Anthony LaPaglia: Anthony Bella (no surt als crèdits)
* Cathy Moriarty: Patty LoPresti
* Lisa Kudrow: Laura Sobel
* Franck Gio: Lou "La Vrille" Rigazzi
* Reg Rogers: Raoul Berman
* Joey Diaz: Ducks
* Kyle Sabihy: Michael Sobel
* John Finn: Richard Chapin
* Raymond Franz: Eddie DeVol
* Pat Cooper: Salvatore Masiello
* Thomas Rosales, Jr.: Coyote
* James Biberi: l'agent Miller
* Callie Thorne: l'agent Cerrone
* Demetri Martin: l'ajudant
* Gina Lynn: una strip-teaseuse

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Una altra teràpia perillosa». [Consulta: 26 setembre 2018].
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; De Niro and Crystal Back As Odd Couple of Crime» (en anglès). The New York Times.
# Agnès de Déu

Agnes de Déu (títol original: Agnes of God) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Norman Jewison, estrenada el 1985 i doblada al català

## Argument

Jennifer Tilly és una monja que assegura haver rebut la visita de Déu i haver-se quedat embarassada. Jane Fonda és una psiquiatra que decideix investigar el cas per arribar al fons de l'assumpte.

## Repartiment

* Jane Fonda: Dr. Martha Livingston
* Anne Bancroft: Mother Miriam Ruth
* Meg Tilly: Germana Agnes
* Anne Pitoniak: Mare del Dr. Livingston
* Winston Rekert: Detectiu Langevin
* Gratien Gélinas: Pare Martineau
* Guy Hoffman: Joseph Leveau
* Gabriel Arcand: Monsenyor
* Françoise Faucher: Eve LeClaire
* Jacques Tourangeau: Eugene Lyon
* Janine Fluet: Germana Marguerite
* Françoise Berd: Germana Thérèse
* Mimi D'Estée: Germana Elizabette
* Victor Désy: Bibliotecari
* Charlotte Laurier: Jove prostituta
* André Lacoste: Pacient

## Premis i nominacions
### Premis

* Globus d'Or a la millor actriu secundària per Meg Tilly

### Nominacions

* Oscar a la millor actriu 1986 per Anne Bancroft
* Oscar a la millor actriu secundària per Meg Tilly
* Oscar a la millor banda sonora per Georges Delerue
* Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Anne Bancroft

## Referències

* ↑ Agnes de Déu
* ↑ «Agnes of God». The New York Times.
# Él

Él és una pel·lícula mexicana dirigida per Luis Buñuel Portolés, estrenada el 1953, que mostra el desenvolupament d'un deliri paranoic de gelosia amb un home casat.

## Argument

La jove Glòria coneix per casualitat el ric Francisco Galván a missa. S'enamora d'ella i la convenç de casar-s'hi. No triga tanmateix a descobrir, des del viatge de noces, que té atacs de gelosia malaltissa i de paranoia.
Però no és més que el començament, i la vida de Glòria serà un calvari…

## Repartiment

* Arturo de Córdova: Francisco Galvan de Montemayor
* Delia Garcés: Gloria Milalta
* Aurora Walker: Esperanza Peralta
* Carlos Martínez Baena: Pare Velasco
* Manuel Dondé: Pablo
* Rafael Banquells: Ricardo Lujan
* Fernando Casanova: Beltran
* José Pidal
* Luis Beristáin: Raul Conde
* Roberto Meyer

## Al voltant de la pel·lícula

Hom recorda que Luis Buñuel ha estudiat entomologia. Desitjava així estudiar un cas psiquiàtric de manera tan precisa i distanciada.
La precisió clínica de l'estudi del caràcter del personatge principal és tal que Jacques Lacan va utilitzar aquest exemple per descriure la paranoia al seu seminari de Sainte-Anne.

## Nominacions

* Gran Premi (Festival de Cannes) 1953 per Luis Buñuel

## Referències

* ↑ «The Surreal Feel: Luis Buñuel». Arxivat de l'original el 2010-12-25. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Festival de Cannes: Él». festival-cannes.com. [Consulta: 21 gener 2009].

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula Arxivat 2015-07-07 a Wayback Machine. (castellà)
Viccionari