OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustín Leonardo de Argensola

Fra Agustín Leonardo de Argensola, O. de M. (ca. 1580-ca. 1640) va ser un religiós i pintor espanyol.
Segons Antonio Palomino era nascut a Madrid, altres opinions a València i a Tarassona, a l'Aragó. Religiós mercedari calçat, sacerdot i predicador de molta fama. Va exercir com a pintor i va destacar en els retrats al natural i en els quadres de temàtica històrica. El 1620 es va instal·lar en el convent valencià de la Mare de Déu del Puig, la sagristia del qual va decorar amb quatre escenes de la història de l'orde. El general del seu orde, fra Gaspar Prieto, electe el 1622, va manar Leonardo venir del convent del Puig per realitzar obres pictòriques als convents de Madrid i Toledo, al darrer va fer l'obra El milagro de los panes y los peces. Segons Palomino va signar La aparición de la Virgen a San Ramón i Los caballeros pierden el pleito ante su Santidad. A més va pintar retrats, com el del cronista reial Don Gabriel Bocángel, i va fer la portada del llibre Conservación de monarquías, discursos políticos de don Pedro Fernández Navarrete, imprès l'any 1626. Va deixar obres a València i altres indrets, com Saragossa i Barcelona, segons Miñano.
Segons Álvarez, va morir a Madrid el 1640 amb uns seixanta anys, mentre que la fitxa del Museu del Prado el fa morir a Barcelona el 1641.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fitxa d'Agustín Leonardo de Argensola» (en castellà). Museu del Prado.
* 1 2 3 4 Álvarez y Baeza, 1789, p. 6.
* ↑ Torras Tilló, Santi. Pintura catalana del Barroc: l'auge del col·leccionista i l'ofici de pintor al segle XVII. Barcelona: Edicions Universitat de Barcelona, 2012, p. 36.
* ↑ Carretero Calvo, 2005-2007, p. 151.
* ↑ Miñano y Bedoya, 1828, p. 81.

## Bibliografia

* Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789.
* Carretero Calvo, Rebeca «Los pintores turiasonenses fray Agustín y Francisco Leonardo de Argensola» (en castellà). Turiaso, núm. 13, 2005-2007, pàg. 151-198. ISSN: 0211-7207.
* Miñano y Bedoya, Sebastián. Diccionario Geografico-Estadistico de España y Portugal (en castellà). Tom X. Madrid: Imprenta de Pierart-Peralta, 1828.
# Habitatge a la plaça Josep Roselló, 7

L'Habitatge a la plaça Josep Roselló, 7 és una obra d'Almoster (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de tres altures situat a la Plaça Josep Rosselló. Es tracta d'una construcció que ha estat molt reformada, restant només la barana del primer pis i la reixa de la finestra de la planta baixa. Les dues, metàl·liques, presenten els barrots en forma de reguinyol, el perfil curvilini i la decoració vegetal típica modernista.

## Enllaços externs

* «Habitatge a la plaça Josep Roselló, 7». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Philadelphia Flyers

Els Philadelphia Flyers (en català Aviadors de Filadèlfia) són un equip professional d'hoquei sobre gel que juga a la National Hockey League (NHL) a la Divisió Atlàntica de la Conferència Est. Els Flyers de Filadèlfia tenen la seva seu al Wells Fargo Center, el pavelló dels Philadelphia 76ers de l'NBA i els seus colors són el taronja, el negre i el blanc. Juguen amb jersei taronja i pantalons negres.

## Història

L'equip fou fundat el 1967 i és un equip caracteritzat per haver tingut grans plantilles al llarg de la seva història. Els Flyers han guanyat la Copa Stanley el 1974 i el 1975. També han arribat a moltes finals (1976, 1980, 1985, 1987 i 1997). Van guanyar el Trofeu dels Presidents al millor equip de la lliga regular el 1975, 1980 i 1985.
Durant la temporada 1979-80 els Flyers van fer un nou rècord de victòries consecutives a la lliga, un total de 35, cap equip nord-americà de beisbol, futbol americà, bàsquet o hoquei han arribat a aquesta marca.

## Palmarès

* Copa Stanley (2): 1973–74, 1974–75
* Trofeu dels Presidents (3): 1975, 1980, 1985
* Campionats de Conferència (8): 1974–75, 1975–76, 1976–77, 1979–80, 1984–85, 1986–87, 1996–97, 2009–10
* Campionats de Divisió (15): 1967–68, 1973–74, 1974–75, 1975–76, 1976–77, 1979–80, 1982–83, 1984–85, 1985–86, 1986–87, 1994–95, 1995–96, 1999–00, 2001–02, 2003–04

## Enllaços externs

* Philadelphia Flyers - Lloc web oficial
* Flyers History - unofficial site (Història dels Flyers)
# Can Clarisvalls

Can Clarisvalls o Claresvalls és una masia d'Alella (Maresme) catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1292 hi havia constància d'una gran finca anomenada La Torra, que abastava des de l'antic Camí del Mig (actualment avinguda de Ferran Fabra) fins on el torrent de Rials desemboca a la riera. A mitjan segle xv, era propietat de Guillem Pujades, fill de Can Pujades de Munt (actualment Cal Doctor). Fou funcionari reial a Sicília, i el 1469, el rei Joan II li va concedir la jurisdicció civil i criminal sobre les seves terres.
L'any 1648, Tomàs Llucià va vendre la finca al seu cunyat Lluís Claresvalls, de qui va pendre el nom. Potser a causa del mal estat de l'antiga casa, va bastir una nova masia, que va anomenar-se Can Clarisvalls i que s'ha mantingut fins ara. El 1700, el seu fill Joan va vendre la finca al barceloní Esteve Guàrdia, que la va deixar al seu fill Ignasi. Aquest la va parcel·lar, reservant-se l'edifici principal i les feixes i va vendre la resta: les terres que envolten la gran bassa de tramuntana van ser adquirides per Antoni Fontanils i Raspall, mentre que les vinyes del sud van ser comprades per Carles Torrents i Miralda.

## Descripció

Masia de planta rectangular i coberta amb teulada de dues vessants i el carener paral·lel a la façana. Consta de planta baixa i un pis, i presenta un petit annex lateral i un altre de posterior. Cal destacar la seva portalada d'arc de mig punt dovellat, i les set finestres, totes elles amb les llindes, els llindars i els brancals de pedra. La porta no marca l'eix de simetria del conjunt.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Clarisvalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 «Can Claresvalls». lesmasiesdalella.cat.
# Strehaia

Strehaia (pronunciació en romanès: [streˈhaja]) és una ciutat del comtat de Mehedinți, Oltènia (Romania). Es troba a la vall del riu Motru, a la part oriental del comtat. Als boscos dels voltants hi ha les colònies de tortugues de Herman més grans d'Oltenia.
Nou municipis són administrats per Ciochiuța, Comanda, Hurducești, Lunca Banului, Menți, Motruleni, Slătinicu Mare, Slătinicu Mic i Stăncești.
La ciutat es troba a 48 km (30 mi) a l'est de la seu del comtat, Drobeta-Turnu Severin, i 25 km (16 mi) a l'oest de Filiași, a la ruta europea E70.

## Demografia

Segons el cens del 2011, la ciutat tenia 9.837 habitants. D'aquests, el 88,79% eren romanesos i l'11,11% gitanos; El 99,4% eren ortodoxos romanesos.

## Història

Strehaia es va esmentar per primera vegada en documents del segle XV. Com a ubicació alternativa per a la residència de Bans Oltenian durant les primeres regles de Craiovești, la ciutat encara presenta els fonaments de la casa de la finca Banate; havia substituït Severin a causa dels freqüents atacs otomans, i al seu torn va ser substituït per Craiova, romanent una localitat majoritàriament rural.
El Monestir de Strehaia va ser construït per Valàquia Príncep Matei Basarab a 1645. El 1671 es va organitzar una fira ramadera a la ciutat, un esdeveniment habitual que va contribuir al desenvolupament de la ciutat. Strehaia va ser el lloc de les escaramusses entre els Pandurs de Tudor Vladimirescu i les tropes lleials a Scarlat Callimachi, durant la revolta de Valàquia de 1821.
Les finques del príncep Antoine Bibesco es trobaven a prop de Strehaia.

## Fills il·lustres

* Rodion Cămătaru (nascut el 1958), futbolista
* Nicolae Popescu (1937-2010), matemàtic

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2013-09-21.
# Roberto Morales Erostarbe

Roberto Morales Erostarbe (Balmaseda, 26 de març de 1937 - 10 d'agost de 2024) va ser un ciclista basc professional entre 1956 i 1965. Entre els seus tromfs més importants hi ha la Prova de Villafranca de Ordizia, el Circuit de Getxo i una etapa a la Volta a Catalunya de 1964.
El seu germà Carmelo també es dedicà al ciclisme.

## Palmarès

* 1956
** 1r al Gran Premi de Laudio
* 1958
** 1r al Circuito Montañés
** 1r a la Prova de Legazpi
* 1959
** 1r al Circuit de Getxo
** 1r al Gran Premi de Primavera
* 1961
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Portugal
** Vencedor d'una etapa a la Barcelona-Madrid
* 1962
** 1r al Circuit de Getxo
* 1963
** 1r al Gran Premi Ajuntament de Bilbao
* 1964
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1965
** 1r a la Clàssica d'Ordizia

## Referències

* ↑ Pardo, Carlos «Roberto Morales del "Ignis" dominó en solitario la etapa del Lunes». Mundoo Deportivo, 16-09-1964 [Consulta: 11 abril 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Monestir Sfânta Ana d'Orșova

El monestir Sfânta Ana és un monestir ortodox romanès situat a Orșova, al comtat de Mehedinți (Romania).

## Dades generals

El monestir de Sfânta Ana es troba a la ciutat d'Orșova, al congost del Danubi, un dels paratges naturals més bonics del país. Es troba a la carena del turó de Santa, que domina la ciutat d'Orșova. Va ser fundada pel periodista d'entreguerres Pamfil Șeicaru, que va lluitar a la zona d'Orșova com a lloctinent del 17è Regiment d'Infanteria de la Primera Guerra Mundial.

## Història

El 1935 es va construir una carretera d'accés empedrada i d'un quilòmetre i mig de longitud que pujava des del centre d'Orșova fins a Dealul Moşului. El camí es deia camí dels herois i estava custodiat per set crucifixos esculpits en roure massís, aquestes creus estaven dedicades a regiments que van lluitar a la zona durant la Primera Guerra Mundial.
El monestir de Sfânta Ana es va construir entre 1936 i 1939, període en què Șeicaru era el director del diari Curentul i membre del parlament romanès. El monestir, que havia de ser dedicat a Santa Anna (amb el nom de la mare de Sheikaru), no va ser consagrat immediatament després de finalitzar les obres.
Després de 1945, amb l'arribada dels comunistes, l'edifici es va transformar en un restaurant.
El 1990 el monestir de Sfânta Ana fou assumit per l'Església Metropolitana d'Oltenia i el 2 de desembre de 1990 fou consagrat pel bisbe Damaschin Coravu, vicari de l'Església Metropolitana d'Oltenia.

## Galeria d'imatges

* Pati interior
* entrada
* El Danubi vist des del monestir
* dins

## Bibliografia

* Monestir de Santa Anna, 15 de juny de 2012, CrestinOrtodox.ro
* Romania - Mapa de monestirs, Amco Press, 2000

## Referències

* 1 2 3 «Manastirea Sfanta Ana». [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ editor., Petcu, Marian, 1961-. Istoria jurnalismului din România în date : enciclopedie cronologică. ISBN 978-973-46-3067-7.
* ↑ srl, papooc. «Mănăstirea Sfânta Ana Orşova» (en romanès). [Consulta: 8 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Santa Anna: fundadora perseguida, monestir martiritzat, 12 de juny de 2012, CrestinOrtodox.ro
* Casa del perdó, 14 de juliol del 2006, Marian Nazat, Ziarul de Duminică
# Mirel Rădoi

Mirel Rădoi (Drobeta-Turnu Severin, 22 de març de 1981) és un exfutbolista romanès de la dècada de 2000.
Fou 67 cops internacional amb la selecció romanesa.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Steaua București i Al-Hilal com a principals clubs.
Un cop retirat ha estat entrenador.

## Referències

* ↑ «Mirel Radoi - International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ Perfil a RomanianSoccer
* ↑ «Ever-ready Rădoi to kiss Steaua goodbye». UEFA.com, 16-01-2009 [Consulta: 28 febrer 2010].
* ↑ The Leader Mirel Radoi (anglès) (àrab)
* ↑ Mirel Rădoi a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Mirel Rădoi este noul manager sportiv al echipei naţionale sub-21 a României». Arxivat de l'original el 1 de febrer 2023. [Consulta: 14 març 2018].
# Teranyina (lepidòpter)

La teranyina (Araschnia levana) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans. Aquesta espècie es caracteritza pel seu marcat dimorfisme estacional: els adults de la primera generació (primavera) presenten coloracions taronja (forma levana), mentre que els de la segona generació (estiu) tenen coloracions negres (forma prorsa).

## Descripció

* Araschnia levana f. levana
* Araschnia levana f. levana △
* Araschnia levana f. prorsa
* Araschnia levana f. prorsa △

## Distribució

Es distribueix pel centre i est d'Europa fins al Japó, passant pel Caucas, centre d'Àsia, nord-est de la Xina i la península de Corea. A la península Ibèrica es troba en una estreta franja al nord, que va des de les zones muntanyoses de les comarques de Girona i Barcelona, passant pel nord de les de Lleida i Osca, fins a Navarra i el País Basc.
A la península Ibèrica es va citar per primera vegada a la Vall d'Aran el 1962, data a partir de la qual s'ha estès cada cop més pel territori peninsular, fins a arribar a la distribució actual.

## Hàbitat

Està lligada a ambients forestals: freqüenta clarianes de boscos caducifolis i marges arbustius. L'eruga s'alimenta de dues espècies d'ortiga: Urtica dioica i Urtica urens.

## Període de vol i hibernació

Generalment, presenta dues generacions: en la primera, els imagos volen entre maig i juny, i en la segona, entre juliol i agost. En condicions favorables pot haver-hi una tercera generació parcial. Hiberna com a pupa.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes» (en català). Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Museu de Ciències Naturals de Granollers - Araschnia levana». [Consulta: 4 març 2025].
* 1 2 3 4 5 6 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* 1 2 3 Fernández de Gamboa, R.; Mezquita, I.; Maguregi, J. «Primeras citas de Araschnia levana (Linneaus, 1758) para Bizkaia (norte de la Península Ibérica)» (en castellà). Heteropterus Revista de Entomología, 9, 2009, pàg. 57-59 [Consulta: 18 desembre 2018].

## Enllaços externs

* UK Butterflies Arxivat 2016-10-09 a Wayback Machine. (anglès)
# L'Anunciació (El Greco, MNAC)

L'Anunciació és una obra d'El Greco, realitzada a l'oli sobre taula, conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya de Barcelona.

## Història

L'obra va pertànyer a Ròmul Bosch i Catarineu des de l'any 1934 al 1950, quan va passar a formar part de la col·lecció de l'empresari Julio Muñoz Ramonet. A la seva mort el 1991, va deixar en herència l'obra, entre d'altres, a la ciutat de Barcelona. Després que les filles d'aquest amaguessin algunes de les obres d'art més rellevants, i portessin a la via judicial el testament del seu pare, l'any 2012 el Tribunal Suprem va donar la raó a la Fundació Julio Muñoz Ramonet, el patró de la qual és l'Ajuntament de Barcelona. Aquesta va iniciar accions legals per a recuperar les peces que resten desaparegudes, i el 29 de juny del 2017, el quadre va ser dipositat al MNAC juntament amb L'Aparició de la Mare de Déu del Pilar de Goya. Finalment, el juliol del 2022, la Fundació va ser ratificada com a legítima propietària de les pintures.

## Anàlisi

Oli sobre llenç de 107 x 93 cm (1570-1575). Signatura moderna mal escrita a la part inferior dreta, sota el núvol, amb lletres cursives gregues: doménikos theotokópoli (sic)
El petit esbós per aquest llenç es troba al Museu del Prado. Les dues obres difereixen sobretot per l'acabat més precís d'aquest quadre de Barcelona. El fons arquitectònic recorda el de La curació del cec (Dresden), però la tipología dels personatges i la realització de la pintura semblen contemporanis de L'Expulsió dels mercaders (Minneapolis).

## Referències

* ↑ Savall, Cristina «Barcelona recupera por fin el 'goya' y el 'greco' de la colección Muñoz Ramonet» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 29-06-2017.
* ↑ Montañés, José Ángel «El ‘goya’ i el ‘greco’ de Muñoz Ramonet ja són a Barcelona». El País, 29-06-2017.
* ↑ «La familia de Muñoz Ramonet entrega los cuadros de Goya y El Greco a Barcelona» (en castellà). La Vanguardia, 29-06-2017.
* ↑ «Història d'un llegat». Fundació Julio Muñoz Ramonet. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ Wethey, Harold Edwin. El Greco y su Escuela. Volumen II. Madrid: Ediciones Guadarrama, 1967, p. 48.

## Vegeu també

* L'Anunciació (El Greco, Museu Belles Arts de Bilbao)
* L'Anunciació (Retaules de l'Hospital de Tavera)
* L'Anunciació (Toledo, Ohio)
* L'Anunciació (versions del llenç de Toledo,Ohio)
* L'Anunciació (1598, Museu Thyssen)
# 21 d'Aquari

21 d'Aquari (21 Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari. Té una magnitud aparent de 5,48.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 «High-resolution spectroscopic survey of 671 GK giants. I - Stellar atmosphere parameters and abundances» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 12-1990, pàg. 1075–1128. DOI: 10.1086/191527.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.

## Enllaços externs

* SIMBAD, 21 Aquarii
* Aladin previewer
# Batalla de Koniecpol

La batalla de Koniecpol va ser un enfrontament el novembre de 1708 durant la Gran Guerra del Nord. Prop de Koniecpol a la Confederació de Polònia i Lituània, tropes pro-sueques s'enfrontaren a forces anti-sueques de la Confederació Sandomierz, lleials a August II de Polònia i aliats dels russos. Ambdós exèrcits tenien uns 10.000 efectius. Les tropes de Leszczyński foren derrotades, i no pogueren ajudar a Carles XII en la seva campanya russa.

## Bibliografia

* Frost, Robert I. The Northern Wars. War, State and Society in Northeastern Europe 1558-1721. Harlow: Longman, 2000, p. 270. ISBN 978-0-582-06429-4.
# Habitatge a la plaça Major, 3 (Alcanar)

L'Habitatge a la plaça Major, 3 és una obra modernista d'Alcanar (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge que fa cantó amb la plaça major i el carrer Càlig.
Té planta baixa i dos pisos, amb terrat de barana balustrada al nivell superior. A la planta baixa la porta és gran i a la seva dreta hi ha una finestra enreixada. Al primer pis, dues finestres grans precedeixen un balcó amb doble estructura de ferro. Al segon hi ha dos balcons més petits, i entre ells un mosaic, protegit per un petit ràfec superior, fet de manisa vidriada, representa, amb mida natural, a la Verge.
Sota el ràfec de la terrassa, que hi ha dalt de tot, es pot llegir una inscripció dedicada a la Verge.
Tot el mur ha estat arrebossat fa poc, excepte l'angle i els muntants i la llinda de les obertures, que són de carreus ben escairats. És interessant el treball de fusta a la porta, amb talla en relleu o incisa, que representa motius decoratius i palmetes donant molta importància a la línia corba.
El plafó de ceràmica substituí un d'anterior.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Agustín de Almazán

Agustín de Almazán (Madrid, s. XVI) va ser un metge, erudit, escriptor i traductor castellà.
Natural de Madrid, fill del doctor Almazán, metge del rei. Va exercir la medicina sent el metge personal de l'emperador Carles V. D'altra banda, va ser una persona molt docta i entesa en tot tipus d'humanitats i llengües, bon coneixedor del llatí i del grec, a més va ser traductor de l'obra anomenada La muy moral y graciosa historia del Momo (Momus sive de principe), una sàtira al·legòrica sobre deus composta original en llatí per l'italià Leon Battista Alberti, i publicada dita traducció a Alcalá de Henares el 1553. En la seva traducció, Almazán emfatitzà en establir les influències de Llucià d'Alberti i vincular el Momo amb la faula mitològica moral amb l'objectiu de justificar certes impietats de l'autor en el seu retrat satíric dels déus que apareixen a l'obra.

## Referències

* 1 2 Álvarez y Baena, 1789, p. 2.
* 1 2 Simón Díaz, José. Bibliografía de literatura hispánica (en castellà). vol. 5. Madrid: Instituto Miguel de Cervantes - CSIC, 1973, p. 186.
* 1 2 Coroleu, Alejandro «El Momo de Leon Battista Alberti: Una contribución al estudio de la fortuna de Luciano en España». Estudios Latinos, núm. 7, 1994.
* ↑ «Agustín de Almazán» (en castellà). Universidad Carlos III de Madrid, 28-10-2010. Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 6 agost 2016].

## Bibliografia

* Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I, 1789.
# Orquestra de les Forces de Defensa d'Israel

L'Orquestra de les Forces de Defensa d'Israel (FDI) (en hebreu: תזמורת צה"ל) (Tizmoret Tzahal) és el principal conjunt musical de les Forces de Defensa d'Israel (FDI). La banda de música inclou a músics i a cantants que realitzen el servei militar i que han superat amb èxit unes proves d'aptitud musical abans del seu allistament en les FDI. La banda de música de les FDI actua en les cerimònies militars i rendeix honors als mandataris nacionals i estrangers en les visites i en els actes oficials. L'orquestra també actua en celebracions populars i en diversos esdeveniments comunitaris. L'orquestra de les FDI va ser fundada en 1948 com a part de les noves Forces de Defensa d'Israel.

## Directors de la banda de música de les FDI

| Nº | Director | Inici | Fi |
| 1 | Izhak Muse | 1948 | 1949 |
| 2 | Shalom Ronli-Riklis | 1949 | 1960 |
| 3 | Izhak Graziani | 1962 | 2003 |
| 4 | Michael Yalabran | 2003 | 2013 |
| 5 | Noam Inbar | 2013 | en actiu |

## Referències

* ↑ «How to enlist to IDF Orchestra». [Consulta: 30 maig 2016].
# Partit d'Alliberament Nacional Turcman

El Partit d'Alliberament Nacional Turcman és una organització política dels turcmans a l'Iraq. Se li atribueix la bandera que finalment, amb lleugera variació, va esdevenir la bandera de Turkmeneli i ètnica dels turcmans. La seva bandera actual no consta però probablement seria diferent.
Des de 2002 formà part de l'Associació Nacional dels Turcmans, aliada del govern regional del Kurdistan Iraquià liderat pels dos principals partits kurds. El partit sembla tenir com antecedent bé la Comissió d'Alliberament dels Turcs Iraquians ("Irak Türkleri Kurtuluş Komitesi") fundada a Istanbul, o bé l'Exèrcit d'Alliberament Clandesti dels Turcmans ("Türkmen Gizli Kurtuluş Ordusu") fundat vers 1978 i que va desfermar la repressió iraquiana contra els turcmans de l'Iraq.

## Referències

Els turcmans a l'Iraq