OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eucalyptus pauciflora

L'Eucalyptus pauciflora (en anglès:Snow Gum en referència al fet que creix a gran altitud). L'epítet específic pauciflora vol dir que té poques flors, és un arbre de mida petita o un arbust alt natiu de l'est d'Austràlia.

## Hàbitat

Normalment es troba en hàbitat subalpins de l'est d'Austràlia on forma el límit arbori de la zona. En llocs de poca altitud pot arribar a fer 20 m d'alt. Es troba principalment en el Parc Nacional de Kosciuszko.

## Descripció

La seva escorça és suau i blanca o lleugerament grisa. Les fulles adultes són normalment lanceolades amb venes laterals No perd les seves fulles a l'hivern sinó que progressivament les fulles s'adapten al pes de la neu.

## Subespècies

* E. pauciflora subsp. pauciflora, la més estesa
* E. pauciflora subsp. debeuzevillei, syn. E. debeuzevillei, només a Nova Gal·les del Sud.
* E. pauciflora subsp. niphophila, syn. E. niphophila, a les parts més altes dels Alps Australians.

## Distribució

E. pauciflora es troba en arbredes obertes entre 1.300 m i 1.800 m d'altitud a Victoria, Tasmània i Nova Gal·les del Sud on forma el límit arbori. En les terres baixes es troba a la frontera entre Queensland i Austràlia del Sud. Hi ha pocs arbres d'aquesta espècie a les terres baixes.
Es regeneren per llavors, brots epicòrnics sota l'escorça i lignotúbers. Es tracta de l'espècie d'eucaliptus més tolerant al fred amb la subespècie niphophila que sobreviu a temperatures per sota de -18 °C. Ha estat introduït a Noruega.
A Tasmània E. pauciflora s'hibrida amb Eucalyptus coccifera i Eucalyptus amygdalina

## Referències

* ↑ «Snow gum in Norway».
* ↑ Kirkpatrick, J. B. & Backhouse, Sue. (2004), Native trees of Tasmania illustrations Sue Backhouse Pandani Press, Sandy Bay, Tas. (Seventh Edition) ISBN 0-646-43088-2. pp. 92-93

## Bibliografia

* Eucalyptus from Alpine Australia. Notes on taxonomy and cultivation in cold temperate climates] Iglesias Trabado, Gustavo (2007). In: EUCALYPTOLOGICS

## Enllaços externs

* Snow Gums: cold hardy
* Australian National Botanic Gardens
* Eucalypts for cold climates
# Anell de Giges

L'anell de Giges és un anell que proporcionava invisibilitat a qui el portava i que apareix citat a La República de Plató. El nom prové d'una llegenda relacionada amb el rei Giges de Lídia, el qual hauria trobat l'anell en una cova que va descobrir casualment després d'un terratrèmol.
Al diàleg serveix per debatre el caràcter individual o social de l'ètica: si hom tingués un anell que li permetés fer el mal sense ser mai vist o descobert, ho faria? És a dir, la gent s'absté de caure en immoralitats només per por dels altres? Sòcrates respon que una persona s'ha de saber contenir independentment del context social i que dependre de l'anell per a poder obrar ja seria un vici, perquè la raó no dominaria en l'elecció de la conducta.
L'anell sembla la inspiració d'altres artefactes similars, com l'Anell Únic de Tolkien.
Narra la història d'un pastor que després d'una tempesta i un terratrèmol va trobar, en el fons d'un abisme, un cavall de bronze amb un cos sense vida en el seu interior. Aquest cos tenia un anell d'or i el pastor va decidir quedar-se'l. El que no sabia Giges és que era un anell màgic, i que quan li donava voltes el tornava invisible. Quan va haver comprovat aquestes propietats de l'anell, Giges ho va usar per seduir a la reina i, amb la seva ajuda, matar el rei per apoderar-se del seu regne.

## Referències

* ↑ Laird, A. (2001). "Ringing the Changes on Gyges: Philosophy and the Formation of Fiction in Plato's Republic". Journal of Hellenic Studies. 121: 12–29. doi:10.2307/631825. JSTOR 631825.
# Estornell bicolor

L'estornell bicolor (Lamprotornis bicolor) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Habita els matollars secs i herbassars de l'Àfrica Austral. També se'l troba en terres llaurables, pastures i jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell bicolor». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 676. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «African Pied Starling. Lamprotornis bicolor» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Museu d'Història Natural de la província de Jilin i la Universitat Normal del Nordest

El Museu Provincial d'Història Natural de Jilin i la Universitat Normal del Nordest (xinès simplificat: 吉林省自然博物馆暨东北师范大学自然博物馆, pinyin: Jílín shěng zìrán bówùguǎn jì Dōngběi Shīfàn Dàxué zìrán bówùguǎn) és un museu d'història natural afiliat a la Universitat Normal del Nordest, situat a la ciutat de Changchun, província de Jilin. Ocupa una àrea de 54.000 metres quadrats, dels quals 14.700 són la base.
El museu compta amb un total de 88.726 exemplars naturals, on s'inclouen 23.353 plantes, 2.899 vertebrats, 59.000 insectes, 1.309 fòssils i 2.201 roques i minerals. La majoria dels exemplars reflecteixen els recursos ambientals de la província de Jilin. Es poden visitar més d'una dotzena d'exposicions bàsiques, que inclouen animals estranys, la terra en moviment, l'ànima de la muntanya, l'encant del bosc, la vall de les papallones, l'esperit de l'ocell, l'interès de les bestioles i el món dels fòssils.

## Història

El Museu Provincial d'Història Natural de Jilin, abans conegut com el Departament d'Història Natural del Museu Provincial de Jilin, es va fundar el 12 de maig de 1987 i va ser assignat a la Universitat Normal del Nordest el 2001. L'actual edifici data del 2001 i tingué un cost de 100 milions de yuans.
Des del 2022, és el lloc on la Universitat Normal del Nordest entrega els guardons del concurs de dibuix infantil Jaume I arriba a Changchun per la Ruta de la Seda.

## Referències

* ↑ «Jilin Natural History Museum». Travelchina. Arxivat de l'original el 2023-04-19. [Consulta: 19 abril 2023].
* 1 2 «吉林省自然博物馆暨东北师范大学自然博物馆». [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ Fajardo, Saray. «La història de Jaume I arriba a la Xina de la mà de l’Institut Confuci». Levante-EMV, 18-04-2023. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ «儿童绘画比赛 增进中外小朋友交流». Jilin Television - 公共新闻, 16-04-2023. [Consulta: 19 abril 2023].
# Sovata

Sovata (pronunciació en romanès: [soˈvata] ; en hongarès: Szováta; pronunciació hongaresa: [ˈsovaːtɒ]) és una ciutat del comtat de Mureș, Transsilvània (Romania).

## Història

Sovata forma part de la regió de Székely Land a la província històrica de Transsilvània. Les primeres dades sobre Sovata són del 1578. El 1583 ja era un poble.
Durant 42 anys, des del 1876 fins al 1918, el poble va pertànyer al comtat de Maros-Torda de l'Imperi Austrohongarès.
A causa dels seus llacs salats i aigua tèbia, es va convertir en un centre de salut cada vegada més popular a finals del segle xix i del segle xx. Va guanyar la condició de ciutat el 1952.

## Demografia

Segons el cens del 2011, la ciutat tenia 10.385 habitants, dels quals el 87,7% eren hongaresos, el 8,2% romanesos i l'1,9% gitanos.

## Geografia

Sovata es troba entre el riu Corund i la vall del Târnava Mică. Es pot arribar des de Târgu-Mureş, Miercurea-Ciuc i Odorheiu Secuiesc per la carretera principal 13A i des de Reghin per una carretera de connexió. Coordenades: 46 ° 35'37.59 "N / 25 ° 4'31.96" E
La ciutat administra tres pobles:
* Căpeți / Kopac
* Ilieși / Illyésmező
* Săcădat / Szakadát
* El 2004, el poble de Sărăteni es va trencar per formar una comuna independent.

## Spa

Els esdeveniments geològics de 1875 van donar lloc al llac de l'Ós, únic a Europa, amb aigua heliotermal i salada, amb presumptes efectes terapèutics per a símptomes ginecològics crònics, dolors reumàtics greus, sistema nerviós perifèric i malalties motores postaccidentals.
Hi ha quatre llacs salats més: el llac Nut, el llac Negre, el llac Roig i el llac Verd. Durant el període d'entreguerres, Sovata es va convertir en un dels balnearis més de moda del país, visitat diverses vegades fins i tot per la família real romanesa.

## Referències

* ↑ 2011 census data Arxivat 2013-11-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Complex turístic Sovata
* Sovata Arxivat 2021-02-27 a Wayback Machine. (en hongarès)
* Mapa d'allotjament i guia de Sovata
# Sandro Altunashvili

Sandro Altunashvili (georgà: სანდრო ალთუნაშვილი; nascut a Tbilsi el 19 de maig de 1997) és un futbolista professional georgià que juga com a migcampista del Wolfsberger de la Bundesliga Austríaca i a la selecció georgiana.
Ha guanyat dues vegades la lliga georgiana i també ha guanyat una Copa de Geòrgia i dues Supercopes. Ha estat reconegut dues vegades com a Migcampista de l'any de Lliga de Geòrgia i tres vegades nomenat a l'Equip de la Temporada.

## Trajectòria

Altunashvili va començar la seva carrera al Saburtalo, a la segona divisió de Geòrgia, l'any 2014. Va ser un titular habitual de l'equip que va aconseguir l'ascens per primera vegada, es va consolidar gradualment i va començar a guanyar trofeus a la Erovnuli Liga. El seu club va aconseguir el primer títol de lliga el 2018. Un any més tard, Altunashvili també va aixecar la Copa nacional. Aquesta temporada va ser seleccionat per primera vegada a l'Equip de l'Any.
A principis de 2021, Altunashvili va fitxar per dues temporades pel Dinamo Batumi. Durant dos anys consecutius va guanyar una nominació al millor migcampista de la lliga, guanyat-se així la seva primera convocatòria amb la selecció georgiana.
El juny de 2023, va deixar la seva Geòrgia natal per unir-se al club de la Bundesliga austríaca Wolfsberger AC amb un contracte de dos anys amb opció per un any més.
| Club | País | Any | Partits | Gols |
| FC Iberia 1999 | Geòrgia | 2014-2021 | 165 | 6 |
| FC Dinamo Batumi | Geòrgia | 2021-2023 | 97 | 4 |
| Wolfsberger AC | Àustria | 2023- | 28 | 0 |

## Selecció de Geòrgia

Va debutar amb la selecció de Geòrgia el 5 de setembre de 2021 en una eliminatòria per a la Copa del Món contra Espanya, una derrota per 0-4 a casa. Va substituir Giorgi Aburjania al minut 69.
Altunashvili va ser un dels integrants de la plantilla georgiana que va participar en l'Eurocopa d'Alemanya 2024, on va jugar uns quants minuts a dos partits.

## Palmarès

Saburtalo Tbilisi
* Erovnuli Liga: 2018
* Copa de Geòrgia: 2019
* Supercopa de Geòrgia: 2020
Dinamo Batumi
* Erovnuli Liga: 2021
* Supercopa de Geòrgia: 2022
Individual
* Migcampista de l'Any a l'Erovnuli Liga: 2021, 2022
* Ordre d'Honor de Geòrgia: 2024

## Referències

* ↑ https://www.worldsport.ge/ge/page/191974_istoriashi-pirvelad-saburtalom-saqartvelos-tasi-moigo
* ↑ https://sportall.ge/fekhburthi/fekhburthii/erovnuli-liga/145255-althunashvili-karieras-bathumis-qdinamoshiq-gaagrdzelebs.html
* ↑ https://rzpelletswac.at/2023/06/20/verstaerkung-fuer-das-zentrale-mittelfeld/
* ↑ https://www.fifa.com/en/match-centre/competition/520?tab=competitionStandings&prev=competition
* ↑ https://president.ge/index.php?m=209&news_id=2229&lng=geo
# Sultan Uways

Sultan Uways ibn Shah Shuja (+ 1380) fou un príncep muzaffàrida, fill gran i presumpte hereu del seu pare Shah Shuja ibn Mubariz al-Din Muhammad.
El 1374 Sultan Uways es va revoltar (no obertament) contra el seu pare rebent cert suport del seu oncle Kutb al-Din Shah Mahmud. Aspirava a dominar Kirman i va falsificar una carta del seu pare en que intimava al governador Pahlawan Asad a cedir-li el territori. Per un moment Sultan Uways va dominar Xiraz on es trobava. Després, en aliança amb els awghanis va sortir cap a Kirman, però conscient que la rebel·lio no es podia sostenir ja que ni Pahlawan Asad estava disposat a entregar-li el govern ni els awghanis tenien prou força per conquerir Kirman, va fugir i es va refugiar amb el seu oncle.
Mort Shah Mahmud el 13 de març de 1375, Shah Shudja va ocupar la capital d'aquest, Isfahan, sense lluita i Sultan Uways es va sotmetre. No va participar en l'expedició a Tabriz (tardor del 1375) per haver-se trencat la cama d'una caiguda. No se sap que va fer els següents anys però si se sap que es va posar malalt i va morir vers el 1380.
La successió del principat muzaffàrida va recaure finalment (1384) en el segon fill Zayn al-Abidin Ali designat pel seu pare al llit de mort però ja presumpte hereu quan encara Sultan Uways no s'havia revoltat. El fill de Sultan Uways, Sultan Abu Ishak va governar més tard Sirjan sota sobirania dels timúrides (1387-1393) que finalment el van executar.

## Referències

* ↑ The Ta'ríkh-i-guzída o, "Select history" of Hamdulláh Mustawfí-i-Qazwíní, compiled in A.H. 730 (A.D. 1330), and now reproduced in fac-simile from a manuscript dated A.H. 857 (A.D. 1453), per Hamd Allah Mustawfi Qazvin
* ↑ això sembla degut a que la mare era d'origen tribal mongol i els fills de la segona esposa tenien millor dret
# Huilliche

Els huilliches (mapudungun: williche, gent del sud) són un poble indígena de Xile i és la branca més meridional dels maputxes. Habiten principalment en les regions de Los Ríos i de Los Lagos. Aquest poble més tard es va estendre a l'Argentina. No se sap quants són però com que molts amaguen la seva condició indígena podrien ser fins a cent mil. Es considera huilliche la població indígena que habita des de la província de Valdivia fins al sud de Chiloé.

## Història

Quan van arribar els espanyols poblaven la Depressió Intermèdia de Xile des del riu Toltén fins al centre de Chiloé. Alguns segles abans de l'arribada dels espanyols, al segle XVI, una part dels huilliches es traslladà al nord i el centre de l'illa Gran de Chiloé, on adquiriren alguns trets dels pobles chonos, com l'economia de caça i la recol·lecció de recursos marins. Part dels indígenes que parlaven en mapudungun a Chiloé i zones veïnes van ser anomenats pels espanyols cuncos i payos.
Respecte al territori argentí, els huilliches coneguts com a "huiliches serranos", i després com "manzaneros", habitaren la part oriental dels Andes a Neuquén des del riu Agrio al riu Limay. Es van estendre cap al sud de la Província de Mendoza desplaçant els pehuenches. Tanmateix, hi ha teories que sostenen que aquests huilliches sorgiren de la maputxització de grups tehuelches o que, com va passar amb els pehuenches, haurien estat originalment huárpidos relacionats amb els Pueltxes algarrofers de Cuyo.

## Llengua

Els huilliches parlaven una variant del mapudungun, amb diferències de pronunciació i de vocabulari, coneguda com a chesungun (en chesungun: che sungun, 'llengua de la gent'), també anomenat chedungun, tsesungun, huilliche o veliche. És un dialecte que està molt influït pel castellà i es parla en uns pocs llocs de les províncies d'Osorno i Chiloé. Segons SIL International, es tractaria d'una llengua separada, ja que la seva intel·ligibilitat amb el mapudungun central és escassa.

## Símbols

La seva bandera és de quatre colors en diagonal ascendent, el de dalt al pal és blau cel i va fins a 2/5 del llarg de la bandera; segueix el groc que va fins a la tercera cinquena part; segueix el verd, que ocupa les restants dues cinquenes parts i 3/4 de l'altura del vol; i la darrera part és vermella i ocupa la resta. Fou adoptada el 7 d'octubre de 1992 segons descripció i dibuix publicat per l'Aukin Wallmapi Ngulam (Consell de Totes les Terres).

## Referències

* ↑ «Bosque nativo y pequeños propietarios mapuche huilliche. Chiloé, Chile». Arxivat de l'original el 2012-06-17. [Consulta: 22 abril 2012].
* ↑ «Los Wijiches Serranos». Arxivat de l'original el 2009-08-01. [Consulta: 22 abril 2012].

## Bibliografia

* Alberto Trivero (1999); Trentrenfilú, Proyecto de Documentación Ñuke Mapu.
# Edifici del Col·legi de Cirurgia

El Col·legi de Cirurgia és un edifici situat al carrer del Carme, 47 del Raval de Barcelona, annex a l'antic hospital de la Santa Creu i catalogat com a bé cultural d'interès nacional. Des del 1929 és la seu de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya.

## Història i descripció

El Reial Col·legi de Cirurgia de Barcelona va ser fundat per reial ordre l'any 1760, sota l'impuls i direcció del cirurgià Pere Virgili i Ballvé (1699-1776), seguint el model del de Cadis. Virgili traçà el programa de la seu i n'encarregà el projecte a l'arquitecte madrileny Ventura Rodríguez, que el realitzà el 1761. Les obres foren adjudicades en pública subhasta al fuster Pere Armet i al mestre de cases Francesc Renart, i la construcció, un cop autoritzada pel rei Carles III, s'allargà del 1762 a 1764. La inspecció anà a càrrec de l'enginyer militar Pedro Martín Cermeño, que en delegà la direcció a Pedro Carlos Saliguet. Joan Cuesta fou l'aparellador, i també hi col·laborà la companyia dels mestres de cases Onofre Ivern i Josep Ribes i dels fusters Pau Planes i Deodat Casanoves.
El nou edifici s'inaugurà solemnement sota la presidència del Capità General de Catalunya, Marquès de la Mina, el 29 de març del 1764. La façana és molt sòbria i de pedra ben tallada, amb frontó mixtilini, amb fornícules buides i l'escut del rei Carles III (1762), obra de Carles Grau. L'amfiteatre interior és molt ben resolt, amb una taula de marbre al centre, per fer-hi disseccions. Una graderia semicircular de pedra, la primera fila de la qual és feta de butaques d'estil rococó, és obra de Llorenç Roselló, que també feu gelosies de la galeria superior, sobreportes i el peu de la taula de disseccions, dissenyat per l'escultor Joan Enrich.
La sala és il·luminada per grans finestrals i una llanterna zenital que sobresurt per damunt de les cobertes de l'edifici. En una fornícula del saló hi ha el bust de Pere Virgili.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Col·legi de Cirurgia». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Gallegos i Paniello, Àngels «1852. Cessió per part de l'Acadèmia de Barcelona d'una imatge de Sant Bru a la Casa de la Caritat». Revista de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, vol. 28, 1, gener-març 2013, pàg. 22-23.
* ↑ «Pere Virgili». geneanet. Ramon Guillemot Matas.
* ↑ Usandizaga, 1964, p. 48-49.
* ↑ Usandizaga, 1964, p. 45-46.

## Bibliografia

* Usandizaga Soraluce, Manuel. Instituto Municipal de Historia de la Ciudad, Ayuntamiento de Barcelona. Historia del Real Colegio de Cirugia de Barcelona (1760-1843) (en castellà), 1964. Dipòsit Legal B. 5.780-1964 [Consulta: 10 abril 2020].

## Vegeu també

* Casa Josep Martí i Fàbregas
* A Alexander Fleming

## Enllaços externs

* «Col·legi de Cirurgia». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Reial Acadèmica de Medicina i Cirurgia». UPCommons.
# Ignacio de Veintemilla

Mario Ignacio Francisco Tomás Antonio de Veintemilla y Villacís (Quito, Equador, 31 de juliol de 1828 – 19 de juliol de 1909) fou un polític equatorià, president de la República entre 1876 i 1883.
En la seva carrera política, primer fou Ministre de Guerra i Marina. El 1869 va participar en una conspiració per enderrocar el president Gabriel García Moreno, però l'intent va fracassar i Veintemilla va ser arrestat i exiliat. Va romandre a Europa durant diversos anys, fins que el 1875 va tornar a l'Equador i el 1876 va deposar el president Antonio Borrero i va assumir el comandament suprem del país. El març de 1878 es forma una Assemblea Constituent que redacta la IX Constitució de l'Equador i escull Veintemilla com a president.
El seu govern es va caracteritzar per un fort autoritaritarisme, i finalment es va proclamar dictador (Jefe Supremo) el 1882, abans de les eleccions. Això va provocar una gran resistència a la seva autoritat, amb lluites armades que van culminar amb el seu enderrocament el 1883: el 14 de gener es crea un pentavirat a Quito, mentre que el 5 de juny Eloy Alfaro és proclamat Jefe Supremo a les províncies de Manabí i Esmeraldas; el 9 de juliol Veintemilla fuig cap a Lima, ciutat on residí durant més de vint anys. Poc abans de morir retornà a Quito.
Entre els seus principals opositors hi va haver el cèlebre escriptor Juan Montalvo, que a la seva obra Capítulos que se le olvidaron a Cervantes va donar el nom d'Ignacio de Veintemilla a un lladre ajusticiat.
# Xavier Becerra

Xavier Becerra (Sacramento, 26 de gener de 1958) és un advocat i polític nord-americà, que ha estat representant del Partit Demòcrata a la Cambra de Representants dels Estats Units des de l'any 1993. Va representar el 31è districte del Congrés a l'estat de Califòrnia, els límits del qual queden completament dins de la ciutat de Los Angeles.

## Biografia

Becerra va néixer a Sacramento, Califòrnia de pares immigrants de classe obrera. Va estudiar a la Universitat de Salamanca el 1978-1979, obtenint la seva llicenciatura (BA) de la Universitat Stanford i el seu doctorat en dret (JD) de l'escola de dret de Stanford. Va treballar com a advocat i després a l'oficina del senador Art Torres. Després va passar a servir com Sotsdirector de la Procuradoria General de l'estat de Califòrnia. Becerra va servir com a representant a l'Assemblea de l'estat de Califòrnia durant un cicle electoral abans de prendre el seu lloc a la Cambra de Representants.
Becerra es va presentar com a candidat per a l'alcaldia de Los Angeles a 2001. Va guanyar 6% dels vots en la primera votació, un percentatge més baix que els de Joel Wachs i de l'antic Cap de l'Assemblea de l'estat de Califòrnia, Antonio Villaraigosa i de el guanyador de l'elecció, James Hahn.
És l'únic membre de Congrés el sud de Califòrnia amb lloc en el comitè governamental que supervisa les decisions i la legislació en matèria de finances. Becerra es presenta freqüentment com a convidat al programa de televisió sobre política anomenat Kudlow &amp; Company. Va ser protagonista en The Colbert Report, en el segment "Millor conèixer un districte", el 17 de agost de 2006.
Becerra és representant en el 110è Congrés dels Estats Units. Va considerar presentar-se com a candidat a el lloc de Cap del Comitè Demòcrata a la Cambra de Representants, però va optar per no fer-ho cedint-li el lloc a John Larrson. Poc després Rahm Emanuel va decidir presentar-se com a candidat per al lloc. També va ser nominat com a possible president de Comitè Demòcrata per a la campanya a Congrés. Va pronunciar la resposta dels demòcrates, en anglès i castellà, al President George W. Bush en 2007 després del seu discurs sobre l'estat de la unió.

## Referències

* ↑ «Xavier Becerra nominated by Biden to lead Department of Health and Human Services» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 7 desembre 2020. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ «Becerra, Xavier». [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ «As Xavier Becerra Stirs Crowds, Hispanic Democrats See a Running Mate» (en anglès). The New York Times, 09-05-2016 [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «California unemployment fraud during pandemic may total $2B, Bank of America says» (en anglès). KTLA, 07-12-2020 [Consulta: 16 desembre 2020].

## Enllaços externs

* US Lloc oficial de Xavier Becerra a la pàgina del congrés (anglès)
* On the Issues - Xavier Becerra (anglès)
* Project Vote Smart - Perfil del representant Xavier Becerra (CA) (anglès)