OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de fusta de Grip

L'església de fusta de Grip és una stavkirke de tipus A de la segona meitat del segle xv que se situa a l'illa de Grip, en el municipi de Kristiansund, Noruega.
Encara conserva la seva essència medieval, malgrat haver estat sotmesa a reparacions de moltes de les seves parts. Mesura 6,5 m d'ample per 12 m de llarg, i la seva altura al campanar és de prop de 6 m.
La nau i el cor tenen la mateixa amplària, per la qual cosa, des de l'exterior, no es diferencien. Al costat oest de la nau s'aixeca, sobre el sostre de dues aigües, un campanar central. S'accedeix al temple a través d'un petit porxo en el sud-oest. L'any 1621 els murs del cor van ser canviats i els nous van ser pintats. A la dècada dels anys 1870 es van col·locar finestres —totalment absents a l'església medieval— i els murs interiors i exteriors van ser recoberts i pintats de blanc.
L'any 1933 es va iniciar una restauració a fons. L'església va ser completament remoguda i col·locada en uns nous fonaments. L'exterior de les parets va ser recobert amb fustes i brea. Es suggereix que l'església va quedar conclosa amb el seu aspecte actual al segle xvii. Conté un altar medieval, probablement d'origen holandès, presumptament un obsequi d'Isabel d'Àustria, reina consort de Noruega. Les talles del retaule, de gran qualitat, representen a la Mare de Déu, i als seus flancs Sant Olaf i Santa Margarida d'Antioquia.

## Bibliografia

* Bugge, Gunnar. Stavkirkene i Norge, Oslo 1981, ISBN 82-09-01890-6

## Enllaços externs

* L'església de Grip a stavkirke.info (en noruec)
* L'orgue nou (en noruec)
* Galeria d'imatges Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Arxipèlag de Mergui

L'arxipèlag de Mergui o Myeik o Myeik Kyunzu (birmà); (algunes vegades esmentat com a Pashu, el seu nom malai) és un grup d'illes del sud de Birmània amb una superfície conjunta de 36.000 km². El nombre d'illes és de 804. Estan situades a la vora de la costa, principalment al districte de Mergui, a la divisió de Tenasserim o Tanintharyi.
Les mesures de les illes són variades; les més grans són (de nord a sud): Mali, Kadan, Thayawthadangyi, Daung, Sellore, Bentinck, Letsokaw, Kanmaw, Kau-Ye, Lampi i Zadetkyi. Antigament, moltes portaven noms anglesos, però el govern birmà els va canviar; la més gran es deia illa King i mesurava 440 km² i era l'única habitada per birmans i karens, mentre que a les altres només vivien els salones o salons (nom donat pels birmans) o mongkes o mawkens ('ofegats a la mar', nom que es donaven ells mateixos) o orangbasins (nom donat pels malais), o chaunams (donat pels tailandesos), coneguts universalment com a "gitanos de la mar", que vivien en barques i feien una vida nòmada entre illes. El seu origen, discutit, sembla estar relacionat amb els malais i amb els chams de Cambodja.
Les illes, moltes de les quals són deshabitades, tenen una abundosa vegetació molt atractiva, platges verges d'arena blanca, i certa fauna. A la mar, hi ha una gran quantitat d'espècies de peixos i taurons, que permeten la pràctica de la pesca submarina en òptimes condicions. També hi ha coralls.
Kadan Kyun és l'illa més gran de l'arxipèlag de Mergui. La seva superfície és de 450 km². El punt més alt és French Bay Peak (767 m) que és el punt més alt de l'arxipèlag.
La zona de l'arxipèlag de Mergui es va obrir al turisme l'any 1997, però fora d'un casino s'ha progressat poc.

## Població

La ciutat de Mergui és a la costa enfront de les illes.
Tradicionalment, l'arxipèlag de Mergui ha estat un territori habitat pels moken, poble que es passava gran part de la vida vivint en barques.

## Referències

* ↑ «Andaman Sea | Definition, Location, & Facts» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «arxipèlag Mergui». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «Myanmar Maps & Facts» (en anglès americà). worldatlas.com, 24-02-2021. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Gray, Paul; Ridout, Lucy. The Rough Guide to Thailand's Beaches and Islands (en anglès). Rough Guides, 2002, p. 308. ISBN 978-1-85828-829-1.
* ↑ Munavvar, Mohamed. Ocean States: Archipelagic Regimes in the Law of the Sea (en anglès). BRILL, 2021-09-27, p. 17. ISBN 978-90-04-48221-0.
* ↑ Bird, Eric. Encyclopedia of the World's Coastal Landforms (en anglès). Springer Science & Business Media, 2010-02-25, p. 1085. ISBN 978-1-4020-8638-0.

## Enllaços externs

* Andaman Club (anglès).
* Fotos de l'arxipèlag de Mergui Arxivat 2008-09-28 a Wayback Machine..
# Piazza Sant Oronzo (Lecce)

La plaça de Sant'Oronzo és avui el vertader centre de la ciutat. Fins a la primera meitat del segle xx, l'aspecte de la plaça era totalment diferent, ja que l'amfiteatre romà dels segles I i II dC encara no s'havia destacat. Antigament es deia Piazza dei Mercanti, aquí hi havia les botigues i les instal·lacions comercials. Des que es va decidir treure a la llum l'amfiteatre l'aspecte de la plaça comença a canviar lentament a causa de l'arquitectura feixista i a la corresponent a l'època posterior al voltant d'aquest espai. A més de l'amfiteatre romà, hi ha alguns monuments importants de la història de Lecce.
Al centre de la plaça es troba el Palazzo del Seggio més conegut per Sedile, una construcció paral·lelepipèdica, amb arcs apuntats, rics frisos amb els escuts de la ciutat i de Felip III d'Espanya, trofeus, armadures, pilars a les cantonades i un gran pòrtic renaixentista a la part superior amb tres arcs delimitats per balustrades. El que es veu és només una part d'un edifici més gran que allotjava les oficines del representant local del Rei i d'altres institucions locals. Va ser construït el 1592 com sala d'audiències i de reunions, Va ser seu municipal fins a 1851.
Al costat del Sedile es troba l'església de Sant Marc, duta a terme per una colònia veneciana en 1543. El portal està flanquejat per dues columnes i una llinda ben decorada on hi ha una lluneta amb l'estàtua tallada del lleó amb el llibre, símbol de l'evangelista Sant Marc
Situada devora de l'amfiteatre, la columna de Sant'Oronzo es va erigir a mitjan segle xvii pels habitants de Lecce, que volien agrair al Sant que posàs fi a una epidèmia de pesta. La columna de l'època romana s'alça sobre un immens paral·lelepípede i acaba amb un capitell corinti on es col·loca l'estàtua del protector en situació de beneir la ciutat. L'estàtua és de fusta però recoberta de coure.
En aquesta plaça es troba també l'església de Santa Maria delle Grazie, construïda entre 1590 i 1606, i es pot observar al frontó la Madonna i estàtues d'àngels. Expressió de la Contrareforma, l'església té una façana molt simple i lineal, en dos nivells, amb un frontó triangular i tres estàtues, la del centre la de la Verge. El primer nivell es divideix per pilastres i té dues columnes estriades, en mig de les quals es troba un elegant portal. Als costats hi ha dos nínxols amb estàtues de sants. El nivell superior replica l'inferior amb una finestra al centre i dos nínxols buits als costats.
L'interior és una creu llatina amb una sola nau coberta per un sostre enteixinat.

## Referències

* ↑ «PIAZZA SANT'ORONZO» (en italià). infolecce.it. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017. [Consulta: 4 novembre 2017].
# Enganyapastors americà

L'enganyapastors americà (Chordeiles minor) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita zones praderies, sabanes, conreus i ciutats, criant des del nord-oest i centre del Canadà, cap al sud fins a l'Amèrica Central. En hivern habita a les Antilles i Amèrica del Sud.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors americà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 21/12/2012 (català)
# Església de Sant Miquel (Hamburg)

L'església de Sant Miquel, dedicada a Sant Miquel Arcàngel (en alemany, St. Michaelis), però anomenat habitualment Der Michel («en Miquel») és l'església protestant principal d'Hamburg i una de les més famoses de la ciutat. És un dels símbols de la ciutat i la seva torre figura al mig de l'escut de la ciutat.
És l'església en estil barroc més important del nord de l'Alemanya. És la tercera església al mateix lloc. La primera va ser construïda entre 1647 i 1669 per les arquitectes Peter Marquardt i Christoph Corinus al barri Neustadt (ciutat nova, l'eixample incorporat el 1625 dins de les muralles de la ciutat. El 10 de març de 1750 un llamp va tocar la torre que va encendre's i caure a la nau del temple, que va cremar completament.
El 1786 va construir-se una nova església segons els plans de Johann Leonhard Prei i Ernst Georg Sonnin. Aquesta va encendre's el 1906 quan a la torre es va calar foc durant obres de restauració. La manera de reconstruir-la va ser controvertida entre la població que volia reconstruir-la tal qual era i els que volien un disseny nou. Finalment, va optar-se per a una reconstrucció tot i reemplaçar els elements de fusta per a formigó i acer. Durant la Segona Guerra Mundial la nau principal va sofrir dels bombardejos de l'operació Gomorra, a la fi de juliol del 1943. El 1952 va ser restaurada exteriorment.
Després de 25 anys d'obres, al 29 de novembre de 2009, l'interior totalment restaurat va ser inaugurat.

## Els orgues

En Miquel té cinc orgues, un orgue romàntic a la cripta, l'orgue de Marcussen & Søn al rerecor, un orgue Steinmeyer, un orgue distant al teulat, i des del 2010 l'orgue barroc per la fàbrica Tilmann Späth, dedicat a Carl Philipp Emanuel Bach.

## Referències

* ↑ Jan Friedrich Hanselmann (redactor), Rekonstruktion in der Denkmalpflege. Texte aus Geschichte und Gegenwart, Stuttgart, Editorial Fraunhofer IRB Verlag, 2009, pàgines 38 i següents, ISBN 978-3-8167-7825-7
* ↑ Matthias Gretzschel, Das Geheimnis des Schall-Lochs, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 24 d'octubre de 2009,
* ↑ 676 Pfeifen für die neue Michel-Orgel, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 20 de novembre de 2010, (traducció: 676 tubs per a l'orgue nou d'en Miquel)
* ↑ Überkront und blitzeblank, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 3 d'agust de 2010

## Enllaços externs

* www.st-michaelis.de, web oficial de l'església
* La torre d'en Miquel
* En Miquel al mig de l'escut d'Hamburg
* Interior, façana occidental i orgue principal
* Cripta
* Enfonsament de la torre el 1906
* L'església el 1949
* Les ruines després de l'incendi del 1750
# Oreneta de Tahití

L'oreneta de Tahití (Hirundo tahitica) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). És endèmica de Tahití, l'illa més gran de la Polinèsia francesa. Els seus hàbitat està associat a les costes, però s'està estenent cada cop més a les zones altes boscoses. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020) l'oreneta de Tahití té set subespècies. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), consideren que la subespècie d'Indonèsia (H. tahitica javanica) constitueix una espècie apart. Seguint aquest darrer criteri, la taxomia seria la següent:
* (Hirundo tahitica) stricto sensu - oreneta de Tahití.
* (Hirundo javanica) - oreneta d'Indonèsia.

## Referències

* 1 2 «Oreneta de Tahití». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* 1 2 «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Turner, Angela K; Rose, Chris. Swallows & Martins: An Identification Guide and Handbook. Houghton Mifflin, 1989. ISBN 0-395-51174-7.
* ↑ BirdLife International. «Tahiti Swallow. Hirundo tahitica» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «oreneta d'Indonèsia». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2023].
# Enganyapastors de Bahia

L'enganyapastors de Bahia (Nyctiprogne vielliardi) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae).

## Descripció

Fa uns 19 cm de llarg. Color general fosc. Aspecte semblant a Nyctiprogne leucopyga, però sense banda blanca a la cua.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i sabanes a la llarga del Riu São Francisco, als Estats brasilers de Bahia i nord de Minas Gerais
# Enganyapastors de Bonaparte

L'enganyapastors de Bonaparte (Caprimulgus concretus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita els boscos de les terres baixes de Sumatra (i la propera Belitung) i Borneo.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de Bonaparte». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Enganyapastors de Madagascar

L'enganyapastors de Madagascar (Caprimulgus madagascariensis) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos i zones arbustives de les terres baixes de Madagascar i Aldabra.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Enganyapastors de bosc

L'enganyapastors de bosc (Setopagis parvula) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos poc densos de l'est del Perú, nord, est i sud-est de Bolívia, Brasil, el Paraguai, Uruguai i nord de l'Argentina.
# Enganyapastors de collar

L'enganyapastors de collar (Gactornis enarratus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) i única espècie del gènere Gactornis, si bé ha estat considerat dins Caprimulgus (Clements 6na edició, versió 6.6, 2011) fins estudis recents. Habita boscos del nord i est de Madagascar.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ Kin-Lan Han et col. A multi-gene estimate of phylogeny in the nightjars and nighthawks (Caprimulgidae). Mol Phylogenet Evol. 2010. Maig;55(2)
# Enganyapastors de l'Índia

L'enganyapastors de l'Índia (Caprimulgus asiaticus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita garrigues, conreus i boscos del Pakistan, l'Índia, Sri Lanka, Myanmar, Tailàndia, centre i sud de Laos i sud del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de l'Índia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Enganyapastors de la Guaiana

L'enganyapastors de la Guaiana (Setopagis maculosa) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita zones obertes de la Guaiana Francesa.
# Enganyapastors de les Palau

L'enganyapastors de les Palau (Caprimulgus phalaena) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos i matolls de les illes Palau a l'occident de les Carolines.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de les Palau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Església de l'Assumpció de Nostra Senyora (Foios)

L'església de l'Assumpció de la Mare de Déu, sub invocatione Assumptionis Beatae Mariae Virginis, com era costum al S. XIII, és un temple catòlic situat a la plaça del Poble de Foios (Horta Nord, País Valencià).
Va començar a construir-se en 1730 segons els plànols del mestre Joan Baptista Mingues (o Josep Minguez). Es tracta d'un edifici de tres naus i creuer, amb una torre campanar de la mateixa època que l'església. Del seu interior cal esmentar diversos retaules barrocs, així com imatgeria i pintures neoclàssiques. Destaca especialment la imatge de la Mare de Déu del Patrocini, patrona de Foios.

## Referències

* ↑ Comissió textos religiosos. Missa pro populo. Assumptio Beatæ Mariæ Virginis. València: AVL [Consulta: 4 abril 2019]. Arxivat 4 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Foios». Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Geografía. Editorial Prensa Valenciana. 2009.
* ↑ "La iglesia de Foyos es digna de una ciudad. Como el caserío está en gran parte diseminado por la Huerta, el núcleo de la población es pequeño, y en él se destaca perfectamente tan hermoso templo. Comenzó su construcción en 1729, trazando los planos y dirigiendo la obra el maestro José Mínguez. Es de orden compuesto, con tres naves espaciosas y una magnífica cúpula con linterna, que ilumina el amplio crucero. Los altares son de buena talla y ricamente dorados". Teodoro Llorente (1889-1900). «XI. Alrededores de Valencia». Valencia II. Col·lecció «España: sus monumentos y sus artes – su naturaleza é historia». Barcelona: Establecimiento tipográfico-editorial de Daniel Cortezo i C.ª. p. 472.
# Pla pressupostari

Un pla pressupostari és el resultat de l'anàlisi de la informació del passat, el present i la previsió futura de les despeses.

## Concepte

Un pla pressupostari preveu uns objectius específics i unes línies d'acció per acomplir-los, així com els recursos personals i materials precisats per les unitats encarregades de la seva execució. S'ha de diferenciar de la planificació pressupostària, que seria el procés, mentre que el pla és el resultat o producte.

## Condicions

Les condicions que ha de tenir són:
* Objectivitat: Ha de tenir una metodologia científica
* Estructuració: Ha de comprendre tot el procés de planificació.
* Flexibilitat: Han de presentar-se alternatives de decisió i possibilitats de variació.
* Integració: És únic per a tota l'organització, però es pot aplicar a àmbits concrets.

## Classificació

* Segons l'amplitud
** Estratègics: S'estableixen a llarg termini i es proposen objectius generals de l'organització
** Operatius: Són a mitjà termini i/o curt termini. Els seus objectius desenvolupen els generals i es refereixen a un sector determinat de l'organització.
* Segons la durada
** Curt termini
** Mitjà termini
** Llarg termini
* Segons les especialitats
** Específics: Objectius i accions tenen un caràcter rígid.
** Direccionals: presenten directrius bàsiques d'acció.

## Referències

* 1 2 Diversos Autors. (2010). Cossos Especials A i B. Barcelona: Adams
* ↑ «http://www.eapc.es/publicacions/temaris/adm_especial/Tema_20.pdf». Arxivat de l'original el 2010-06-21. [Consulta: 29 març 2010].
# La orilla

La orilla fou una pel·lícula espanyola estrenada el 1971 i dirigida per Luis Lucia Mingarro, del qual en fou un dels seus darrers treballs, actualment denostada com a fulletó pro-franquista.

## Argument

Un tinent milicià de la CNT és ferit durant la guerra civil espanyola i amagat en un convent de monges, qui decideixen no entregar-lo. L'ambient, juntament amb l'enamorament d'una jove novícia, fa que reflexioni sobre les seves idees.

## Repartiment

* Julián Mateos - Juan
* María Dolores Pradera - Mare Superiora
* Dyanik Zurakowska - Novícia Leticia
* Yelena Samarina - Sor María
* María Isbert - Mare Francisca
* Tina Sainz - Novícia Araceli
* Tomás Blanco - Capellà Don Senén
* Antonio Pica - Capitá Losada

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1970 | Millor música | Alfonso Santisteban | Guanyador |

## Referències

* ↑ La orilla a abc.es
* ↑ La orilla a fotogramas.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1970». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 9 gener 2016].

## Enllaços externs

* la orilla a Cine de barrio
# Oreneta de carpó gris

L'oreneta de carpó gris (Pseudhirundo griseopyga) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae) i únic membre del gènere Pseudhirundo. Es troba a bona part de l'Àfrica subsahariana. El seu hàbitat natural principal són la sabana seca, els herbassars tropicals i subtropicals (secs o inundables), els cursos d'aigua i les zones humides. També frequenta les terres llaurades i els jardjns rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta de carpó gris». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 606. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-rumped Swallow. Pseudhirundo griseopyga» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Església de l'Assumpció del Forcall

L'Església de l'Assumpció de Maria, al municipi del Forcall de la comarca valenciana dels Ports, és un temple parroquial catòlic. Es tracta d'un edifici construït sobre l'antiga església gòtica (del segle xiii) que fou destruïda durant les guerres carlistes (segle XIX) i d'ella tan sols es va poder aprofitar el presbiteri. En l'exterior mostra finestrals, gàrgoles i un rosetó, tots ells gòtics i en l'interior un presbiteri amb original templet i falsa girola per darrere.
L'actual parròquia del Forcall és d'estil neoclàssic amb façana senzilla i esvelt campanar d'ordre jònic, a l'interior (d'ordre jònic) destaquen les pintures al fresc de Joan Francesc Cruella, dedicades a la titular de la parròquia: l'Assumpció de Nostra Senyora.

## Història

El 9 d'agost de 1835 fou parcialment destruïda per un incendi provocat, ja que servia de refugi a les tropes d'Isabel II en els enfrontaments de la Guerra dels 7 anys. Es perd tot l'artesanat i gran part de les obres d'art de l'arxiu parroquial. Es lliuraran de la guerra; l'absis (sobretot el seu exterior) i el campanar. Entre els anys 1849 i 1855 es va portar a terme una reconstrucció i ampliació, quedant inscrit la data de 1850 sobre l'entrada principal.

## Referències

* Catàleg de Béns Immobles
* Ajuntament del Forcall Arxivat 2009-12-11 a Wayback Machine.