OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolhasca

Dolhasca (pronunciat en romanès: [dolˈhaska]) és una ciutat del comtat de Suceava, al nord-est de Romania. Es troba a la regió històrica de Moldàvia occidental. Dolhasca és el vuitè assentament urbà més gran del comtat, amb una població de 11.009 habitants, segons el cens del 2011.
Va ser declarada ciutat el 2004, juntament amb altres set localitats del comtat de Suceava. La ciutat administra set pobles: Budeni, Gulia, Poiana, Poienari, Probota, Siliștea Nouă i Valea Poienei.
Tot i ser una ciutat, Dolhasca sembla un assentament rural en molts aspectes i la principal ocupació dels habitants és l'agricultura. El monestir de Probota, construït el 1530 pel governant moldau Petru Rareș, és a prop de la ciutat. Entre els nadius notables de Dolhasca s'hi troba l'humorista Alexandru Arșinel i el neurocirurgià Constantin N. Arseni.

## Demografia

El 2002, Dolhasca tenia 11.009 habitants, el 90% dels quals eren romanesos i la resta romaní. En aquell moment, era una de les localitats rurals més poblades del comtat de Suceava.

## Referències

* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].

## Enllaços externs

* (en romanès) web oficial de l'Ajuntament de Dolhasca
* (en romanès) Ecomunitate – Dolhasca
* (en romanès) Web oficial del comtat de Suceava – Dolhasca
# Estel octangle

L'estel octangle, també conegut com a octàedre estelat, tetràedre d'estrella, compost de dos tetràedres, estrella de vuit puntes o Estrella de David bidimensional és una estelació de l'octàdre i el compost polièdric regular més simple. Els seus vèrtexs, cares i arestes són homogenis. El seu nom fou donat per Johannes Kepler l'any 1609, encara que geòmetres anteriors ja el coneixien; fou descrit per primer cop l'any 1509 a la Divina Proportione de Luca Pacioli.
Està compost per la unió de dos tetràedres (un tetraèdre i el seu contratetraèdre). Les posicions dels vèrtexs dels dos tetràedres coincideixen amb els d'un cub. La intersecció entre els dos tetraèdres forma un octàedre interior, les cares del qual estan sobre els mateixos plans que les cares del compost.
Es pot veure com un octaèdre amb piràmides tetraèdriques a cada una de les seves cares. Té la mateixa topologia que el políedre de Catalan convex, Octàedre triakis, el qual té piràmides molt més curtes.
Com a estelació, és l'única forma estelada de l'octaedre. Les cares de l'estelat són molt simples: , el triangle del mig és un forat, però no es consideren arestes els talls interiors per fer-li el forat.

## Bibliografia

* Peter R. Cromwell, Polyhedra, Cambridge, 1997.
* Luca Pacioli, De Divina Proportione, 1509.

## Enllaços externs

* «model VRML». Arxivat de l'original el 2008-11-19. [Consulta: 5 abril 2009].
# Escut de la Guingueta d'Àneu

L'escut oficial de la Guingueta d'Àneu té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, una palma d'or posada en par acostada de 3 claus de sable en pal a la destra i d'una creu de Sant Pere de sable a la sinistra. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 7 de febrer de 1989 i publicat en el DOGC el 24 de febrer del mateix any amb el número 1111.
El municipi es va formar el 1971 amb la unió dels d'Escaló, Unarre i Jou. Els tres elements són, respectivament, els atributs de cadascun dels patrons de cada poble: els claus de Crist per santa Helena, la palma per sant Julià i la creu per sant Pere.

## Escuts municipals anteriors

El municipi de la Guingueta d'Àneu es formà l'any 1971 per la unió dels antics municipis d'Escaló, Jou i Unarre. Els escuts municipals anteriors a l'actualment vigent foren, per tant, els d'aquests tres municipis desapareguts: Escaló, Jou i Unarre.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Sobirà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de la Guingueta i Jou.» (pdf). DOGC num. 1111, 24-02-1989. [Consulta: 21 juliol 2010].
# Agència de Banas Kantha

L'agència de Banas Kantha fou el nom que va portar l'agència de Palanpur del 1925 al 1933.
El 1933 l'estat de Palanpur, el principàl, fou transferir a l'agència de Rajputana i la resta d'estats foren units amb l'agència de Mahi Kantha per formar la nova agència de Sabar Kantha, subordinada a l'Agència dels Estats Occidentals (o Agència dels Estats de l'Índia Occidental).

## Referències

W. H. Moreland i A. C. Chatterjee, Història de l'Índia, Editorial Surco, Barcelona, 1964
# Equiprobabilitat

En teoria de les probabilitats, l'equiprobabilitat designa que probabilitats iguals s'apliquen a esdeveniments diferents. Per exemple, en el moment del llançament d'un dau, que tingui forma d'hexaedre perfecte, cada cara del dau pot aparèixer amb la probabilitat d'1/6. Cada esdeveniment és equiprobable.

## Referències

* ↑ «Equiprobables:». [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «What does equiprobability mean?». [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ «▷ ¿Qué son los sucesos equiprobables? (ejemplos)» (en castellà), 31-08-2021. [Consulta: 29 gener 2022].

## Vegeu també

* Distribució uniforme contínua
# Partit Socialista Revolucionari (França)

El Partit Socialista Revolucionari, en francès Parti socialiste révolutionnaire, (PSR) en França va ser un partit polític (1898-1901) de tendència blanquista. És un dels partits d'esquerres francesos que es varen fusionar per fases entre 1901 i 1905 per donar lloc finalment al SFIO el 1905, precursor de l'actual Partit Socialista (PS) francès.

## Història

L'any de la mort de Louis Auguste Blanqui, el 1881, es creà un partit blanquista anomenat Comité Revolucionari Central (CRC).
L'any 1896 el CRC es reforça amb l'acolliment dels escons i responsables regionals exclosos del POSR de Jean Allemane, que el 1897 es van agrupar com a Aliança Comunista Revolucionària (ACR) i que aparentement es van mantenir de manera autònoma dins del CRC. Amb el suport de l'ACR, el CRC esdevé la segona força política socialista de França, per darrere del marxista POF.
L'any 1898 el CRC canvia el seu nom pel de Partit Socialista Revolucionari (PSR).
La direcció del PSR roman a càrrec d'en Édouard Vaillant, que cerca ésser el punt d'unió entre els socialistes dits "moderats", com Jean Jaurès (PSF) o Paul Brousse (FTFS), i els "marxistes" com Jules Guesde (POF) o Paul Lafargue (POF).
El 1901, el PSR s'uneix amb el POF per formar la Unitat Socialista Revolucionària (USR), que l'any 1902, al congrés de Commentry canviarà el seu nom pel de Partit Socialista de França (PSdF).
El 1905, el PSdF s'uneix amb el PSF de Jaurès per a formar el SFIO.
Entre 1965 i 1969, François Mitterrand reagrupa el SFIO amb altres forces d'esquerres per donar l'actual Partit Socialista francès (PS).

## Personalitats del PSR

* Édouard Vaillant, diputat del Sena
* Marcel Sembat, diputat del Sena
# Asociación Deportiva Isidro Metapán

L'Asociación Deportiva Isidro Metapán és un club de futbol salvadorenc de la ciutat de Metapán.

## Història

Les arrels del club se situen als anys 50 quan existien al poble dos equips anomenats Atlético Fuentes i C.D. Isidro Menéndez fundat per Adan Martinez i el professor José Castro. El segon era el club més popular però mai va arribar a la primera divisió del país. No fou fins a l'any 1986 quan un altre club anomenat CESSA assolí l'ascens. El març del mateix any decidiren canviar-li el nom i anomenar-lo Metapán F.C. i adoptar un uniforme groc per la samarreta i blau pel pantaló. El 1991-92 el club va baixar a segona divisió. L'any 2001 el club es fusionà amb el C.D. Isidro Menendez, formant l'A.D. Isidro Metapán, assolint de nou l'ascens a primera divisió.

## Palmarès

* Lliga salvadorenca de futbol: 2
** Clausura 2007, Apetura 2008

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-02-08 a Wayback Machine.
* Web no oficial
# Escut de la Riera de Gaià

L'escut oficial de la Riera de Gaià té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un drac de sinople lampassat de gules acompanyat a la punta d'una faixa ondada d'argent rivetada d'atzur. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 23 de novembre de 1995. El drac és l'atribut de santa Margarida, patrona del poble. A sota hi ha una representació del riu Gaià, senyal parlant referent al nom de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 23 de novembre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Riera de Gaià.» (pdf). DOGC num 2139, 23-11-1995. [Consulta: 25 juny 2010].
# Estació de València-Cabanyal

Mapa Rodalies València línia C-5 :
Esquema :
Línia de mitjana distància L6 :
Línia de mitjana distància 50 :
L'Estació del Cabanyal, oficialment València-Cabanyal és una estació de ferrocarril subterrani, situat al final de l'avinguda de Blasco Ibáñez i a l'extrem occidental del barri del Cabanyal. Fou el resultat del soterrament de les línies de tren entre els barris del Grau de València i la Malva-rosa, (paral·leles amb l'actual carrer de la Serradora) que resultà en el tancament de l'antiga estació i la seua reconstrucció davall terra. Hom pot observar encara l'antiga estació situada una mica més al sud de l'actual estació.

## Instal·lacions

Es consisteix d'un edifici quadrat arran de terra, amb cafeteria i servei de bitllets, que comunica amb les vies per escales mecàniques. Hi ha només dues vies que es dirigeixen a l'estació central de València i a Sagunt. Dona servei doncs a les línies C-5 direcció Sogorb-Caudiel i C-6 direcció Castelló de la Plana i les línies L6 direcció Saragossa-Osca i L7 direcció Barcelona.

## Línies

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Rodalies València de Renfe |||||
| València-Nord | València-Font de Sant Lluís | C-5 | Puçol | Caudiel |
| València-Nord | València-Font de Sant Lluís | C-6 | Roca-Cúiper Albuixech | Castelló de la Plana Benicàssim |
| Mitjana Distància de Renfe |||||
| València-Nord | València - La Font de Sant Lluís-Hospital La Fe | L-6 | Puçol | Terol Saragossa-Delicias Osca |
| València-Nord | València - La Font de Sant Lluís-Hospital La Fe | 50 | Albuixech Sagunt | Tortosa Barcelona-Estació de França |

## Vegeu també

* Línia 5 (Rodalies València)
* Línia 6 (Rodalies València)
* Línia 6 (Regional País Valencià)
* Línia 7 (Regional País Valencià)
* Rodalies València
* Trens regionals del País Valencià
* Renfe Operadora
# Estel pistola

L'estel Pistola és un estel blau hipergegant, un del més lluminosos coneguts a la Via Làctia. És un dels molts estels massius i joves que formen part del cúmul Quintuplet, a la regió de Centre galàctic. L'estrella deu el seu nom a la forma de la nebulosa Pistola, la qual ell il·lumina. Es localitza aproximadament a 25.000 anys llum de la Terra en direcció a Sagitari. Seria visible a ull nu com un estel de quarta magnitud si no fos per la pols interestel·lar que l'oculta completament de la visió en llum visible.
L'estel Pistola va ser descobert amb el telescopi espacial Hubble a principis de 1990 per Don Figer, un astrònom de la UCLA.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Autor: Schuyler D. Van Dyk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juny 2003.

## Enllaços externs

* Nota de premsa de Descoberta de la NASA, Oct 7, 1997 Arxivat April 7, 2013$^{[Datemismatch]}$, a Wayback Machine..
* Detalls més llunyans en l'Estel Pistola a hubblesite.org.
* "L'estel Pistola", Donald F. Figer.
* Tim Thompson sobre el l'estel Pistola.
# Amakihi de Kauai

L'amakihi de Kauai (Chlorodrepanis stejnegeri) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Descripció

* Fa una 11 cm de llargària. Bec fosc en forma de falç.
* Mascle de color groc oliva, més clar al cap i parts inferiors.
* Femella similar però menys acolorida.

## Hàbitat i distribució

Boscos de les muntanyes de Kauai, a les illes Hawaii.

## Referències

* ↑ «Amakihi de Kauai». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Renfe Rodalia

Renfe Rodalia (en castellà Renfe Cercanías, en basc Renfe Aldirikoak i en gallec Proximidades Renfe) és la denominació comercial que rep el servei ferroviari o la divisió de trajectes curts de la companyia Renfe Operadora, empresa pública encarregada de gestionar els serveis ferroviaris d'ample ibèric a Espanya.
Les línies de rodalia operen a la majoria de les grans ciutats d'Espanya en un total de 12 nuclis i són un dels mitjans de transport fonamentals per comunicar el centre i la perifèria de les àrees metropolitanes o amb municipis a no més de 60 km. Normalment el seu àmbit es restringeix a la província, i típicament el trajecte no supera una hora.
Des de l'1 de gener de 2010 la Generalitat de Catalunya gestiona el servei de rodalia de Renfe a Catalunya, sota la denominació de Rodalies de Catalunya.

## Xarxes

En l'actualitat existeixen els següents nuclis de Rodalia:
* Rodalia d'Astúries
* Rodalia de Barcelona
* Rodalia de Bilbao
* Rodalia de Cadis
* Rodalia del Camp de Tarragona
* Rodalia de Girona
* Rodalia de Lleida
* Rodalia de Madrid
* Rodalia de Màlaga
* Rodalia de Múrcia-Alacant
* Rodalia de Santander
* Rodalia de Sant Sebastià
* Rodalia de Saragossa
* Rodalia de Sevilla
* Rodalia de València
* Rodalies de Ample Mètric

### En projecte

* Valladolid

## Vegeu també

* Transports

## Enllaços externs

* Pàgina web de Rodalies Renfe

## Referències

* ↑ El Periódico, La Generalitat gestionarà Rodalies a partir de l'1 de gener del 2010.
# Erice

Erice (en sicilià, Èrici; anomenada Monte San Giuliano fins a 1934) és una ciutat històrica situada dalt del Monte Erice, a la vora de Trapani (Sicília, Itàlia). La comuna té 28.684 habitants i abasta una superfície de 4.723 hectàrees amb una densitat d'habitants de 657 habitants per quilòmetre quadrat. Limita amb els municipis de Buseto Palizzolo, Paceco, Trapani, Valderice i Custonaci. Correspon a l'antiga ciutat d'Èrix, població dels elimis.

## Geografia

La muntanya té aproximadament 750 metres d'altitud, amb l'encantador poble medieval al cims, des del qual s'albira un magnífic panorama, En particular des dels jardins de Balio. Aquests bells jardins envolten el castell de Venus i les torres del Balio, edificades pels normands. També hi ha precioses vistes de Monte Cofano, Trapani i les Ègades; en un dia clar es distingeix el cap Bon de Tunis, a 170 km. de distància. S'hi troba igualment el Castell Pepoli.

## Història
### Antiguitat

Va ser una ciutat important dels elimis i un centre religiós, cèlebre pel seu temple on els fenicis adoraven Astarte, la grega Afrodita i la romana Venus. Va ser presa pels siracusans i pels cartaginesos; els romans la van conquerir l'any 244 aC.

### Edat mitjana

Els àrabs la varen anomenar Gebel Hamed (muntanya d'Hamed) durant la invasió del segle xii, i en van recuperar de la importància perduda. Els normands en van dir Monte San Guliano i el nom d'Erice no va reaparèixer fins al 1934.en van dir els normands, i no reprèn el nom d'Erice fins a l 1934.

## Monuments

Entre els molts monuments d'importància tenim l'Església Matriu, del segle xiv, amb els interiors refets a l'últim segle; el Castell Medieval, dels segles XII i xiii, i les restes del Temple i l'Ajuntament, seu d'una biblioteca i del Museu Cordici, ric en monedes arqueològiques de la necròpoli ericina i on destaca un cap d'Afrodita del segle iv aC.

### Església Matriu

De la Porta Trapani, un dels accessos a la ciutat, s'agafa el carrer Vito Carvini que porta a l'Església Matriu (Chiesa Matrice), que va ser construïda amb materials procedents del Temple de Venus.
Davant d'ella, aïllat, s'aixeca un poderós campanar d'estil gòtic, de tipus chiaramontano, i coronat per merlets. Es creu que originàriament va ser construït com a torre per a Frederic II de Sicília l'any 1312 i més tard es va anar convertint en un campanar.
L'església, del 1314, presenta en l'exterior un pòrtic rectangular del 1426 que precedeix la façana principal. Sota quatre arcades ogivals s'obre una ornada portada gòtica i, a sobre, una bonica rosassa.
L'interior, de tres naus en estil neogòtic, guarda obres de Dominica Gagini (1420-1492) i fragments de frescos de l'escola catalana del segle xv. Al llarg de la nau esquerra s'obren diferents capelles.

## Galeria d'imatges

* Castell d' Erice
* Església Mare
* Rosassa gòtica
* Carrers
* Castell Normand
* Vista des del Monte Cofano
* La vall vista des del Castell
# Estació de la Plana - Picamoixons

Mapa sinòptic línia R13 :
Mapa sinòptic línia R14 :
La Plana - Picamoixons és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al nucli de població de Picamoixons al municipi de Valls, a la comarca de l'Alt Camp. L'estació es troba a la línia Tarragona-Reus-Lleida i hi tenen parada trens de les línies R13 i R14 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació es va posar en funcionament l'any 1863 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Reus a Montblanc (posteriorment LRT) entre Reus (1856) i Montblanc.
L'estació, a pesar de no trobar-se a prop d'un nucli important de població, té una certa importància, ja que aquí es bifurca la línia de Lleida per una banda cap a Reus i Tarragona i per l'altra cap a Valls i Sant Vicenç de Calders.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 6.000 passatgers.

## Línia

* Línia 230 (Tarragona - Plana-Picamoixons - Lleida)

## Serveis ferroviaris

Serveis regionals de Rodalies de Catalunya :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| terminal¹ Lleida Pirineus | La Riba Montblanc² | | Valls | Sant Vicenç de Calders Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |
| terminal¹ Lleida Pirineus | La Riba Montblanc² | | Alcover | Sant Vicenç de Calders Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |
* Només per als trens amb procedència o destinació Sant Vicenç de Calders.
* Alguns regionals no efectuen parada ni a La Riba ni a Vilaverd, sent la següent o anterior Montblanc.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R14». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Assibilació

En lingüística, l'assibilació és un canvi fonètic que resulta en una consonant sibilant. És una forma de lenició i sovint l'última fase d'un procés de palatalització.

## En les llengües germàniques

La mutació de /t/ a /s/ en la Segona mutació consonàntica germànica que va resultar en la divergència de l'alt alemany antic de la resta de llengües germàniques occidentals i, consegüentment, en l'evolució de l'alemany modern.
| Català | Anglès | Neerlandès | Alemany |
| aigua | water | water | Wasser |
| millor | better | beter | besser |
| odiar | (to) hate | haten | hassen |

## En les llengües romàniques

L'evolució del sufix llatí -tio en el llatí vulgar -tsio i, posteriorment, en el català -ció /si.'o/, el francès -tion /sjɔ̃/ o l'italià -zione /'sjo.ne/.
| Llatí | Català | Francès | Italià |
| attentio | atenció | attention | attenzione |
| assibilatio | assibilació | assibilation | assibilazione |

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 24 maig 2020].
# Escut de la Selva del Camp

L'escut oficial de la Selva del Camp, aprovat el 25 de setembre del 1992, té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un arbre de sinople somat d'una creu de santa Tecla de sable a la branca central i de 2 moixons afrontats reguardant d'atzur amb una branca de sinople al bec a les dels extrems. Per timbre una corona mural de vila.
L'arbre amb els dos ocells és el senyal tradicional de la vila, i és una al·lusió al nom de la localitat. La creu de Tau és la creu de santa Tecla, patrona de Tarragona, i recorda els arquebisbes d'aquesta ciutat, que foren els senyors de la Selva del Camp.

## Bandera

Un estendard de fons blau atzur amb l'escut de la vila en blanc al centre format per una alzina encapçalada per dos ocells i la "T" de tau. Aquest és el disseny de la bandera que representa des del passat mes d'octubre a la Selva del Camp. El consistori va engegar el procés el 2013 i va ser durant el cap de setmana de la Fira 2015 en el qual els vilatans van escollir entre les tres propostes. L'opció guanyadora es va imposar amb un 65% dels vots, 355 en total. Seguida de lluny per les dues altres propostes que compartien disseny, amb la diferència que també hi integraven la creu de Sant Jordi.
L'heràldica, amb l'arbre i els moixons que fan referència al món vegetal i animal de la Selva i la “T” de tau o de Santa Tecla, testimonia el domini de Tarragona arran de la Carta de Població atorgada a la Selva per l'Arquebisbe Hub de Cervelló l'any 1165. Coincidint amb el 850è aniversari de la Carta de Població, era el moment idoni per crear la bandera pròpia. La primera referència documentada que es té de la bandera de la vila data del 5 d'agost de 1543, coincidint amb la invasió turca a la costa del mediterrani. Mossèn Joan Pié deixava escrita la creació de la bandera que representava la Selva en aquella època.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 25 de setembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Selva del Camp.» (pdf). DOGC num. 1654, 25-09-1992. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de la Seu d'Urgell

L'escut de la Seu d'Urgell és un escut caironat que és utilitzat per l'Ajuntament de la Seu d'Urgell tot i que desobeeix la normativa oficial de la Generalitat de Catalunya i, que, per tant és utilitzat de forma oficiosa. L'escut té el següent blasonament:
    Escut caironat d'atzur, una mare de Déu d'argent sobre un mur d'or. Decoració d'or no reglamentària al voltant de l'escut.

## Característiques

S'hi pot veure la Mare de Déu d'Urgell, patrona de la ciutat, asseguda amb l'infant Jesús damunt una muralla que representa la ciutat. En realitat, la població actual es va desenvolupar entorn de la catedral romànica de Santa Maria d'Urgell, consagrada l'any 839, que ha estat el centre del bisbat d'Urgell.

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell

## Referències

* ↑ «La Seu vol reprendre els tràmits per oficialitzar l'escut i la bandera municipal». Ràdio La Seu, 24-09-2009. Arxivat de l'original el 2012-02-03. [Consulta: 22 novembre 2011].
# Escut de la Vansa i Fórnols

L'escut oficial de la Vansa i Fórnols té el següent blasonament:
Escut caironat partit: primer de sinople, una espasa d'or i un bàcul episcopal d'argent passats en sautor; segon d'or, una àncora de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat en el DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número.
Escut compost, on es veuen les armes dels dos pobles principals del municipi, que van unir els respectius termes l'any 1973. Sorribes de la Vansa, capital municipal, és representada per una espasa i un bàcul episcopal, els atributs de sant Martí, soldat i bisbe, patró de la localitat; l'altra partició correspon a Fórnols de Cadí, simbolitzat per una àncora, l'atribut del patró del poble, sant Climent.

## Referències

* ↑ «DECRET 280/1983, de 16 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de la Vansa-Fórnols per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num. 347, 22-07-1983. [Consulta: 27 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell