OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Efecte badoc

L'efecte badoc és el causat per la gent que redueix la velocitat per mirar el que ha passat quan ha tingut lloc un accident de trànsit.
De vegades s'ha anomenat impròpiament efecte tafaner
Sovint genera veritables embussos de trànsit, moltes vegades en el carril contrari, sense altre motiu que el fet que la gent mira i redueix la velocitat.
Pot arribar a causar un altre accident, sobretot si es frena bruscament. Diu Eduardo Seco comandant de la Guàrdia Civil:
| « | La distracció causada al mirar un accident, dels vehicles que circulen en sentit contrari al lloc on ha passat, provoquen un altre accident de vegades més greu... | » |
Els experts recomanen seguir la marxa sense mirar cap al costat on s'ha produït un accident.

## Si es decideix parar per a ajudar cal

* No frenar bruscament.
* Mirar si ve algú pel darrere.
* Parar en un lloc segur senyalant bé la maniobra.
* Molta cura en travessar la via, els altres poden no haver-ho vist.

## Vegeu també

* Ones de trànsit

## Referències

* ↑ «efecte%20tafaner». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

### Bibliografia

* DGT-Una mirada un accidente

## Enllaços externs

* Retenció de 4km a la A-7
# Efecte contrast

L'efecte contrast és l'augment o disminució, en relació a la normalitat, de la percepció, cognició i el rendiment, com a resultat de l'exposició immediatament prèvia o simultània a un estímul de valor més o menys en la mateixa dimensió. Es troba omnipresent en la percepció, cognició i rendiment resultant humà i no humà. Així, per exemple, una persona semblarà més atractiva del normal quan sigui comparada amb una persona menys atractiva i menys atractiva quan sigui comparada amb una persona més atractiva.

## Contrast simultani

Identificat per Michel Eugène Chevreul, el contrast simultani es refereix a la manera en la qual els colors de dos objectes diferents afecten mútuament. L'efecte és més notable quan es compara entre objectes de colors complementaris.
En la imatge, dos rectangles interiors són exactament del mateix to de gris, però, el superior sembla d'un gris més clar que l'inferior, a causa del fons proporcionat pels rectangles exteriors.
Es tracta d'un concepte diferent al contrast, que es refereix a la diferència d'un objecte en color i luminància, comparada amb el seu entorn o fons.

## Contrast successiu

El contrast successiu ocorre quan la percepció dels estímuls que s'estan veient és modulada per estímuls visualitzats prèviament. Per exemple, quan es mira atentament el punt en el centre d'un dels dos discos acolorits a la fila superior per uns segons i després es mira el punt en el centre del disc de la mateixa columna a la fila inferior, els dos discos inferiors semblen tenir diferents colors per un moment, encara que siguin de colors idèntics.

## Metacontrast i paracontrast

Es tracta d'un tipus de contrast que involucra tant el temps com l'espai.

## Vegeu també

* Prejudici cognitiu.

## Referències

* ↑ Rosotti, Hazel (1985). Colour, Why the World Isn't Grey . Princeton: Princeton University Press, pp 135-136, ISBN 0-691-02386-7
* ↑ "Eye, human." Encyclopædia Britannica. 2008.
# Efecte de Troxler

L'efecte de Troxler o l'esvaïment de Troxler és una il·lusió òptica i fenomen de la percepció visual, basat en fixar la mirada en un punt concret durant uns segons, de forma que àrees de la imatge s'esvaeixin davant l'ull humà. Aquest efecte fou descobert en l'any 1804 pel filòsof i metge suís Ignaz Paul Vital Troxler, quan estava treballant a Viena.

## Causa de l'efecte

L'adaptació visual de l'ull humà és un procés fisiològic d'adequació de la retina a la intensitat de l'estímul. Els processos d'adaptació que es limita a zones concretes de la retina també se les coneix com a adaptació local. En aquestes maneres de procedir, les àrees de la retina s'adapten als estímuls recurrents d'una intensitat similar, de forma que la seva sensibilitat disminueix. Per tant, les imatges projectades sobre les mateixes zones de la retina, sense canvis significatius, en l'estímul, provoquen patrons d'excitació neuronal i la seva intensitat de senyal disminueix progressivament. Després d'uns instants, això pot provocar una pèrdua de perceptibilitat dels objectes presentats visualment en el mateix lloc, sense canvis o de forma sobtada -L'efecte Troxler-.
L'efecte de Troxler determina que les neurones requereixen un estímul constant per a no desatendre el que existeix al seu voltant i d'altra banda, el cervell pot classificar la informació percebuda per la visió humana.

## Biografia

* Goldstein, A.G. Retinal rivalry and Troxler's effect. Psychon Sci 7, 427–428 (1967). https://doi.org/10.3758/BF03331157
* Poe, D.B., Crovitz, H.F. Measurements of Troxler's effect. Psychon Sci 11, 123–124 (1968). https://doi.org/10.3758/BF03331004
* Martinez-Conde, S., Macknik, S. & Hubel, D. The role of fixational eye movements in visual perception.Nat Rev Neurosci 5, 229–240 (2004). https://doi.org/10.1038/nrn1348
* Troxler, I. P. V. (1804). Über das Verschwinden gegebener Gegenstände innerhalb unseres Gesichtskreises. Ophthalmologische Bibliothek, 2, 1-53. (Stangl, 2021).
# Eficiència tèrmica

L'eficiència d'una màquina tèrmica és una magnitud de procés i adimensional, definida com el quocient de l'energia que desitgem obtenir d'aquesta màquina i l'energia que s'ha de transferir pel seu funcionament. Es designa amb la lletra grega η:
   $\eta ={\frac {E_{desitjada}}{E_{necessaria}}}$
Depenent del tipus de màquina tèrmica considerada, la transferència d'aquestes energies es realitzarà en forma de calor, Q, o de treball, W.

## Història

El 1824, el físic francès Sadi Carnot va derivar l'eficiència tèrmica per a una màquina tèrmica ideal com una funció de la temperatura dels seus reservoris freds i calents:
$\eta \equiv {\frac {T_{H}-T_{C}}{T_{H}}}$
on:
    $T_{H}$ és la temperatura del reservori calenta;
    $T_{C}$ és la temperatura del reservori fred.
L'equació planteja que s'obtenen majors nivells d'eficiència amb un major gradient de temperatura entre els fluids calents i freds. A la pràctica, com més calent sigui el fluid, més gran serà l'eficiència del motor.

## Càlcul per a les diferents màquines tèrmiques

El motor tèrmic rep una calor, $Q_{c}$, d'un focus o font calenta, efectua un treball, W, i ha de cedir calor, $Q_{f}$, a un focus fred. Perquè l'energia es conservi s'ha de complir que $Q_{c}=W+Q_{f}$. L'eficiència és per tant:
   $\eta ={\frac {W}{Q_{c}}}={\frac {Q_{c}-Q_{f}}{Q_{c}}}=1-{\frac {Q_{f}}{Q_{c}}}$
    On es compleix que 0 <η <1.
* La bomba tèrmica o de calor és capaç de transferir una energia calorífica, $Q_{c}$, a un focus calent des d'una font freda de la qual absorbeix una calor, $Q_{f}$, si es realitza un determinat treball, W, sobre la màquina. Aquest procés és just l'oposat al realitzat pel motor tèrmic, és per això que també s'ha de complir la relació $Q_{c}=W+Q_{f}$. L'eficiència és:
   $\eta ={\frac {Q_{c}}{W}}={\frac {Q_{c}}{Q_{c}-Q_{f}}}$
    I tenim que η> 1.
* El frigorífic funciona exactament igual que la bomba tèrmica però com l'interès d'aquesta màquina és refredar, la transferència d'energia desitjada és $Q_{f}$ i l'eficiència queda com:
   $\eta ={\frac {Q_{f}}{W}}={\frac {Q_{f}}{Q_{c}-Q_{f}}}$
    On ara η> -0.

## Vegeu també

* Eficàcia lluminosa
# Egipci

L'egipci és una llengua afroasiàtica ja extinta. Hi ha registres escrits d'egipci que daten del 3400 aC, fent-la una de les llengües amb escriptura més antigues del món. Sobrevisqué fins al segle v com a demòtic i fins al segle xvii com a copte. La llengua nacional de l'Egipte modern, tanmateix, és l'àrab, que reemplaçà el copte com a llengua d'ús quotidià amb el pas del temps després de la conquesta musulmana. El copte encara s'utilitza com a llengua litúrgica de l'Església Ortodoxa Copta.

## Referències

* ↑ «Inscriptions Suggest Egyptians Could Have Been First to Write». The New York Times, 16-12-1998 [Consulta: 1r maig 2010].

## Vegeu també

* Llengües egípcies
# Egiptosaure

L'egiptosaure (Aegyptosaurus, 'llangardaix d'Egipte') és un gènere de dinosaure sauròpode que va viure en el que avui en dia és Àfrica durant el Cretaci mitjà i superior (de l'Albià al Cenomanià), fa uns 95 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte, el Níger i molts llocs diferents del desert del Sàhara.
# Egotel gros

L'egotel gros (Aegotheles insignis) és una espècie d'ocell de la família dels egotèlids (Aegothelidae). Habita boscos poc densos de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Egotel gros». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Eiskar

L'Eiskar és l'única glacera dels Alps Càrnics. És un típic circ glacial que, gràcies a la seva ubicació ombrívola i a allaus en la seva àrea de captació, ha estat capaç de sobreviure a l'alçada relativament baixa de 2160–2390 metres sobre el nivell del mar. Tot i que el casquet glacial en temps bons podria crear-se sobre una paret de roca amb la pastura de Valentinalm a sota, actualment ràpidament s'està convertint en un casquet de gel mort. En el període 2007–2014, tanmateix, no va ser observat cap retrocés significatiu.
A la glacera s'hi pot accedir des de sota cap amunt per una via ferrada, i des de dalt bastant fàcilment via la cara rocosa del Kellerspitzen. Queden restes de les posicions defensives de la guerra de muntanya de 1915-1918.

## Referències

* ↑ «Gletscherbericht 2010/11» p. 6. OeAV.
* ↑ «Gletscherbericht 2011/12» p. 6f. OeAV.
* ↑ «Gletscherbericht 2013/14» p. 7. OeAV.

## Enllaços externs

* Informe de les glaceres de 2004/05 (arxiu de pdf; 792 kB)
* Privat webpage
# Eix atlàntic d'alta velocitat

L'eix atlàntic d'alta velocitat és un corredor ferroviari que recorre la costa atlàntica de Galícia. Uneix de nord a sud les ciutats de la Corunya, Santiago de Compostel·la, Vilagarcía de Arousa, Pontevedra i Vigo, i està prevista la seva continuació cap al nord fins a Ferrol i cap al sud fins a la frontera portuguesa, a l'altura de Tui.
Es tracta d'una infraestructura amb via doble i traçat apte per velocitats de 250 km/h, amb carrils de 60 kg/m. En un principi era d'ample ibèric però s'estan instal·lant travesses polivalents que permetran la transformació del corredor en ample internacional.
El 2011 es va inaugurar el tram entre Santiago de Compostel·la i la Corunya i l'abril de 2015 es va inaugurar el tram entre Santiago i Vigo.

## Estacions

Les principals estacions de la línia d'alta velocitat són:
* A Coruña
* Uxes
* Cerceda-Meirama
* Ordes
* Santiago de Compostela
* Osebe
* Padrón-Barbanza
* Vilagarcía de Arousa
* Arcade
* Pontevedra
* Redondela AV
* Vigo-Urzáiz

## Connexions

L'Eix atlàntic està connectat a la LAV Olmedo-Zamora-Galícia a Santiago de Compostel·la. De moment només està en funcionament el tram entre Santiago i Ourense d'aquesta línia que connectarà Galícia amb Castella i Lleó i Madrid.
Es preveuen també dues connexions més: amb el Corredor interior de Galícia, que uniria Vigo i la Corunya passant per Ourense i Lugo, i la línia d'alta velocitat portuguesa des de Tui cap a Porto i Lisboa.

## Referències

* ↑ El Eje Atlántico de Alta Velocidad arranca en Galicia con Pastor de viajera

## Enllaços externs

* Informació a la pàgina web d'Adif Arxivat 2015-05-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Eix vertical

L' eix vertical és un eix virtual que segueix la direcció del fil de la plomada. És a la vegada perpendicular al pla del terra i també perpendicular a la direcció habitual de moviment d'un vehicle. L'eix vertical fa un angle recte tant amb l'eix longitudinal com amb l'eix transversal.

## Guinyada: Rotació de vehicles respecte a l'eix vertical

Els moviments de rotació al voltant de l'eix vertical en el cas d'una aeronau o d'un vaixell es denomina «guinyada», ja que s'assembla al gest de picar l'ullet que es fa amb les parpelles indicant ara a un costat ara a l'altre. Aquest tipus de moviment és possible gràcies al timó de direcció en el cas d'una aeronau o del timó en el cas d'un vaixell.

## Vegeu també

* Eix transversal
* Eix longitudinal
* Parell motor, motor
* Axó, axonometria
* Astronomia, mecànica celeste

## Referències

* ↑ Antonio Creus Solé. Iniciación a la aeronáutica. Ediciones Díaz de Santos, abril 2010, p. 59–. ISBN 978-84-7978-937-4 [Consulta: 30 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Eje vertical
* YouTube Video: Stark stampfendes Schiff
# Eixam de dics Mackenzie

L'eixam de dics Mackenzie (també anomenats dics Mackenzie), forma una gran província ígnia a l'Escut canadenc occidental del Canadà. Forma part de la gran província ígnia Mackenzie i és un dels més de tres dotzenes d'eixams de dics a diverses parts de l'escut canadenc.
L'eixam de dics Mackenzie és l'eixam de dicsmés gran conegut a la Terra, amb més de 500 km d'amplada i 3.000 km de llarg, que s'estén en direcció nord-oest per tot el Canadà des de l'Àrtida fins al Gran Llacs. Els dics màfics tallen roques arqueanes i proterozoiques, incloses les de la conca de l'Athabasca a Saskatchewan, la conca del Thelon a Nunavut, i la conca del llac Baker als Territoris del Nord-oest.
Es considera que la font de l'eixam del dics de Mackenzie va ser un centre de plomall del mantell anomenat punt calent de Mackenzie. Fa uns 1.268 milions d'anys, el crató del Gran Llac de l'Esclau va ser parcialment aixecat i introduït per l'eixam gegant del dic de Mackenzie. Aquest va ser l'últim esdeveniment important que va afectar el nucli del crató del Gran Llac de l'Esclau, encara que més tard es va registrar un magmatisme màfic més jove al llarg de les seves vores.

## Referències

* ↑ «Supressing Varying Directional Trends» (en anglès). GSC Central Canada in Aeromagnetic Data, 08-07-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-08. [Consulta: 10 setembre 2024]. Retrieved on 2007-07-28

## Vegeu també

* Dics de Bear River
# Eixida posterior d'una casa (Vilassar de Mar)

L'eixida posterior d'una casa és un element arquitectònic d'una casa del carrer de l'Església del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Eixida posterior d'una casa

La sortida posterior d'una casa situada entre dos carrers forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Per l'interior està situada al fons de l'eixida. El seu interès recau en la decoració exterior del mur, un gran semioval que emmarca una finestra central i un coronament esglaonat de la façana, amb motllures planes i cercles amb elements florals als angles. Hi ha petites garlandes esgrafiades i tres ulls de bou. La porta està situada lateralment. Generalment les sortides posteriors de les cases no solen estar decorades i són parets llises de no gaire alçada. En aquest cas hi ha el safareig a la part baixa i els dipòsits de l'aigua a la part superior.

## Referències

* 1 2
# Eixugavidres

L'eixugavidres o torcavidres és un element de perfil plàstic extrudit de PVC i banda de cautxú vulcanitzada, molt tou, indeformable i no trencadís, unit a un mànec de fusta o un tub de metall que s'utilitza per a eixugar l'aigua dels vidres i també dels sòls polits. Generalment s'empra associat a un drap o fregall. Va precedir en molts països l'ús del mànec de fregar.
En anglès se utilitza el mateix terme per a la imatge neteja-vidre i per al secador. El neteja-vidre és de creació anterior, tenint exemples al segle xix.

## Història

L'eixugavidres és de creació antiga, havent-n'hi exemples ja al segle xix. D'altra banda, en països tropicals s'empra l'eixugavidres en lloc del mànec de fregar, potser a causa del material diferent del sòl, essent el mànec de fregar usat per a terres de fusta i l'eixugavidres per a terres de rajola, ciment, etc. Abans de la invenció, els eixugavidres s'improvisaven. Eren fets d'un llistó de fusta amb una ranura, amb una goma clavada dins d'aquesta, que generalment era de pneumàtic d'automòbil tallat en el llarg de la fusta, i es construïen tan malament que se n'anava el mànec o la goma, i calia adobar-ho constantment. Això era fruit de l'aparellament del llistó amb la goma vulcanitzada. Constatant com es modelava la goma en les matrius i l'afluència que tenia ocupant les cavitats del motlle es va pensar que podria ser d'una sola peça, i no hauria d'anar clavat al mànec, sinó endollata una peça de goma; la llengüeta no es desprendria perquè seria part del cos i la rigiditat seria donada per una vareta metàl·lica dins del cos. I així va ser feta finalment tot d'una sola peça.

## Galeria

* Eixugavidres europeu.
* Eixugavidres europeu vist d'un altre angle.
* Eixugavidres de mànec
* Eixugavidres amb una part ferma d'alumini.

## Vegeu també

* Eixugaparabrisa

## Referències

* ↑ «Eixugavidres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «torcavidres». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.

## Enllaços externs

* http://www.diyfaq.org.uk/messkitchen/cleaning.html sobre l'ús del mànec de fregar, eixugavidres o un altre element segons el tipus del sòl (en anglès)
# El Frare

Frare és un mot que apareix a la toponímia de Mallorca per designar un penyal prominent, com els cavalls bernats. És possible que no es tracti del mot frare, ans d'un mot provinent del llatí fractus 'trencat'. Tot i així, per etimologia popular, tot sovint solen associada una monja: un penyal menor no gaire lluny del frare. Hom troba els següents:
* L'Agulla del Frare, al massís del Puig Major
* El Frare de Tuent, a Cala Tuent
* El Frare de l'Evangèlica, sota el Pla de l'Evangèlica, al torrent de les Lloves, a la carretera d'Andratx a Estellencs
* Termes semblants:
** Cavall Bernat#Mallorca
** Udró
** Ninot
** Pa de Figa

## Referències

* «Cavall Bernat, Penyal Bernat, es Frare» al web ToponimiaMallorca.net
* «Monja» al web ToponimiaMallorca.net
# Elani marcat

L'elani marcat (Elanus scriptus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae. Habita sabanes, sovint prop de rius, de l'interior d'Austràlia. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Elani marcat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 8 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 267. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Letter-winged Kite. Elanus scriptus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Elastina

L'elastina és una proteïna­ estructural que forma part de la matriu cel·lular, com la pell. Són fibres primes, llargues i ramificades, que s'agrupen formant feixos. El principal component d'aquesta fibra és elastina, la qual és una proteïna­ rica en prolina i glicina, i a diferència del col·lagen posseïx molt poca hidroxiprolina i gens d'hidroxilisina. La gran elasticitat que presenten és deguda a l'elevat nombre de d'aminoàcids poc comuns com la desmosina i la isomdesmosina, la qual forma els enllaços creuats i li atorguen un grau d'elasticitat, podent estirar-se fins a un 150% de la seva llargada abans de trencar-se.
En mamífers­ (i en els vertebrats en general), es pot trobar predominantment allà­ on el teixit sofreix repetits cicles d'extensió-relaxació. Exemples típics són les artèries, lligaments, pulmons i pell. Presenta unes sorprenents qualitats, a part de la seva sorprenent elasticitat és altament resistent a la fatiga. Les fibres elàstiques de les artèries humanes (especialment de l'arc aòrtic) perduren fins més de 60 anys, suportant milers de milions de cicles d'extensió-relaxació.
Aproximadament el 90% dels seus aminoàcids són de residu lateral apolar i existeixen certes seqüències que es troben repetides com les VPG, VPGG, GVGVP, IPGVG, VAPGVG. La més comuna és la seqüència GVGVP, la qual apareix en fragments que contenen fins a 11 pentapèptids consecutius (VPGVG)$_{11}$.
Basats en les seqüències que es troben repetides en l'elastina natural es formen els polí­mers tipus-elastina (ELP, de l'anglès Elastine Like Polimers), dels quals el de més conegut és poly(VPGVG).

## Referències

* ↑ «Malalties que s'associen genèticament amb elastina, vegeu/editeu les referències a wikidata».
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000049540 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000029675 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ http://www.dimdima.com/science/science_common/show_science.asp?q_aid=172&q_title=Elastin Arxivat 2012-05-01 a Wayback Machine. enlace
* ↑ http://dx.doi.org/10.1016/S0065-3233(05)70013-9
* ↑ Prog. Polym. Sci. 2005, 30 (11), 1119-1145
# Elbrusita

L'elbrusita és un mineral que pertany al grup de la bitikleïta. L'elbrusita fou anomenada inicialment com a elbrusita-(Zr), però amb la nova nomenclatura del supergrup del granat, els sufixs van deixar d'emprar-se per a minerals del grup i, per tant, el mineral va passar a anomenar-se elbrusita. Pren aquest nom del mont Elbrús, el punt més elevat d'Europa, ja que el mineral va ser descobert a l'àrea volcànica d'Elbrús-Kyugen. El descobriment del mineral va ser publicat el 2010.

## Característiques

L'elbrusita és un element químic de fórmula química Ca₃U$^{6+}$ZrFe₂$^{3+}$Fe$^{2+}$O₁₂. Cristal·litza en el sistema isomètric. Presenta colors entre marrons i negres, amb una ratlla marró. El mineral va ser descrit en xenòlits presents en ignimbrites, tot formant grans minerals d'entre 10 i 15 micròmetres.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus (únic lloc on s'ha descrit), es va trobar en xenòlits d'skarn associat a spurrita, a la caldera de Chegem. A pert d'amb la spurrita, es troba associada a rondorfita, wadalita, kimzeyita, perovskita, lakargiïta, el·lestadita-(OH), hil·lebrandita, afwillita, hodrocalumita, minerals del grup de l'ettringita i hidrogrossulària.

## Referències

* ↑ «Elbrusite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Galuskina, I. O.; Galuskin, E. V.; Armbruster, T.; Lazic, B.; Kusz, J. «Elbrusite-(Zr)--A new uranian garnet from the Upper Chegem caldera, Kabardino-Balkaria, Northern Caucasus, Russia» (en anglès). American Mineralogist, 95, 8-9, 01-08-2010, pàg. 1172–1181. DOI: 10.2138/am.2010.3507. ISSN: 0003-004X.
# Hospital General de Castelló

L'Hospital General Universitari de Castelló (HGUCS) és l'hospital de referència de Castelló de la Plana i de la seua província.
L'Hospital General és el principal centre de referència del Departament de Salut de Castelló. Disposa de pràcticament la totalitat d'especialitats medicoquirúrgiques accessibles a la sanitat pública.
Hospital dotat de 574 llits d'hospitalització, 19 d'Observació d'Urgències, sales d'operacions programades, 2 sales d'operacions d'urgències, un Hospital de Dia, una Unitat de Curta Estada i 50 consultes externes.
Compost per 8 plantes: soterrani, planta baixa i 6 plantes numerades i dividides cadascuna d'elles en seccions: A, B, C, D, E i F. La secció F està a l'edifici de l'Escola d'Infermeria, situat al nord del complex hospitalari.

## Història

La capital de la Plana no va disposar d'un hospital públic de referència per a ingressos fins a l'any 1967, quan Francisco Franco, va inaugurar la primera residència sanitària de Nostra Senyora del Sagrat Cor, hui més conegut com l'Hospital General, que va ser reinaugurat el 1986 pel ministre de Sanitat en aquell temps, Julián García Vargas. Les seues instal·lacions no han deixat de créixer i modernitzar-se tant en dotacions com en tecnologies, des de la seua creació.
En l'any 2015 l'equip de Coordinació de Trasplantaments de l'Hospital va dur a terme la seua primera donació per a una intervenció en asistòlia controlada amb una tècnica de donació anomenada també a cor aturat. Esta operació va permetre extreure els ronyons del donant i el seu trasplantament a altres pacients.

## Referències

* 1 2 3 «Información del Hospital General Universitari de Castelló - Departament Salut Castelló». [Consulta: 19 febrer 2019].
* ↑ «Primer implant a cor aturat a l'Hospital General de Castelló» (en castellà). El Mundo, 16-11-2015 [Consulta: 9 gener 2016].