OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Ferrocarril (Sant Joan de les Abadesses)

L'Estació de Ferrocarril és una obra de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Recinte format per diversos immobles relacionats directament amb la Ruta del Ferro, i en conseqüència, amb el ferrocarril. Està compost per quatre edificis: estació del ferrocarril; magatzem; dipòsits d'aigua; i elements mecànics auxiliars.
L'estació de viatgers és un edifici de planta rectangular de dues plantes i coberta a quatre vessants. Les façanes són de ciment pintat de color maó i destaquen les obertures simètriques. Actualment s'ha reconvertit en un restaurant.
El magatzem és de planta rectangular allargada, d'obra vista i cobert amb teula àrab a dues aigües. Les obertures també són simètriques i adopten la forma d'un arc rebaixat, resseguit per carreus disposats seguint la forma de la finestra.
La resta d'edificis destaquen per la seva arquitectura, de tipologia industrial.

## Història

L'any 1980 es va suprimir el tram de la línia de ferrocarril Ripoll-Sant Joan de les Abadesses, i en conseqüència els edificis que formaven part del conjunt es van anar deteriorant. És per aquest motiu, que entre el 1998 i 1999 l'Ajuntament va dur a terme l'ordenació urbanística de la zona, caracteritzada per la conservació d'uns edificis i elements emblemàtics del passat ferroviari de Sant Joan de les Abadesses. Alguns d'aquests edificis, com l'estació o el magatzem, s'han reconvertit, el primer en restaurant i el segon en alberg (rehabilitat el 2006).

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Stampe-Vertongen SV.4

El Stampe et Vertongen SV.4 (també conegut incorrectament com a Stampe SV.4 o només Stampe) és un biplà d'entrenament belga de dos seients dissenyat i construït per Stampe et Vertongen. L'aeronau també va ser construïda sota llicència a França i a l'Algèria francesa.

## Història

L'SV.4 va ser dissenyat a principis dels anys 30 com un biplà d'entrenament per Stampe et Vertongen a Antwerp i va entrar en producció l'any 1933. El primer model va ser el SV.4A, un avançat entrenador d'acrobàcies, seguit pel SV.4B amb ales redissenyades i el motor de 130 hp/97 kW de Havilland Gipsy Major, que va volar a partir de 1937.
Només 35 aeronaus van poder ser construïdes abans que l'empresa tanqués durant la Segona Guerra Mundial. Després de la guerra l'empresa successora, Stampe et Renard va construir 65 unitats més entre 1948 i 1955 per a la Força d'Aire belga.
Una versió sota llicència, el SV.4C va ser construïda a França a partir de 1946 per SNCAN (Société Nationale de Construccions Aéronautiques du Nord) amb un motor Renault 4P de 140 c.v., i a Algèria per Atelier Industriel de l'Aéronautique d'Alger, fabricant entre les dues empreses 940 aeronaus. Els SV.4C van ser molt utilitzats per unitats militars franceses com a entrenador primari. El Stampe SV.4,que es va continuar fabricant fins al 1950, va participar en un gran nombre de competicions internacionals de vol acrobàtic i molts també van servir a aero-clubs.

## Especificacions (SV.4B)

Dades de Factory drawings and
Característiques generals
* Tripulació: 1 o 2
* Longitud: 6,80 m
* Envergadura: 8.385 m
* Alçada: 2,775 m
* Superfície de l'ala 18,06 m²
* Pes buit: 520 kg
* Pes màxim d'enlairament: 770 kg
* Motors: 1× de Havilland Gipsy Major X o Blackburn Cirrus Major III, 145 hp
Rendiment
* Velocitat màxima: 188 km/h
* Velocitat de creuer: 140 km/h
* Abast: 420 km
* Sostre de servei: 6.000 m

## Vegeu també

* De Havilland Tiger Moth

## Referències

* ↑ El mundo de la aviación : modelos, técnicas, experiencias de vuelo. (en castellà). V. 1. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989, p. 249. ISBN 84-395-1011-X.
* 1 2 3 Besse, François. 100 aviones de leyenda (en castellà). Reditar Libros, S.L., 2006, p. 26,27. ISBN 9788496449268.
# Esquirol volador gegant

L'esquirol volador gegant (Petaurista petaurista) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a l'Afganistan, Brunei, la Xina, l'Índia, Indonèsia, Malàisia, Myanmar, el Nepal i Tailàndia. Es tracta d'un animal nocturn i arborícola. Els seus hàbitats naturals són els boscos perennifolis humits de frondoses, els boscos temperats, els boscos de coníferes, els boscos de matollars i zones rocoses com ara penya-segats o pics muntanyosos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Walston, J.; Duckworth, J. W.; Sarker, S. U.; Molur, S. Petaurista petaurista. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol volador tacat

L'esquirol volador tacat (Petaurista elegans) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a Bhutan, la Xina, l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, el Nepal, Tailàndia i el Vietnam. Els seus hàbitats naturals són les pinedes temperades, els boscos perennifolis tropicals humits i els boscos perennifolis secs. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que les poblacions del sud-est asiàtic estan afectades per la tala d'arbres.

## Referències

* ↑ Walston, J.; Duckworth, J. W.; Molur, S. Petaurista elegans. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 setembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquitxagossos

El cogombre amarg, cogombre salvatge, cogombre bord, cogombre boig, la carabasseta pudenta o l'esquitxagossos (Ecballium elaterium) és una espècie silvestre de la família de les cucurbitàcies, és una de les poques cucurbitàcies autòctones als Països Catalans i és l'única espècie del gènere Ecballium. Es caracteritza sobretot per tenir una dehiscència explosiva dels seus fruits madurs quan, per exemple se'ls toca. Es considera un cas de moviment ràpid entre les plantes. El seu fruit és en forma d'elateri.
És originari d'Europa, Àfrica del Nord i zones temperades d'Àsia. Creix a molts llocs com a planta ornamental i en algunes zones és una planta naturalitzada.

## Descripció

Les tiges repten per terra, les fulles tenen forma de cor, són gruixudes i estan irregularment dentades, té pèls durs però no espinosos. Les flors són grogues lleugerament acampanades. És una planta monoica amb flors masculines i femenines separades però en el mateix peu.
El fruit és ovoide de 4 a 5 cm de llargada, sostingut per un llarg peduncle que es va inflant a poc a poc fins que la pressió interior trenca el peduncle. Pel forat que hi deixa, surten a pressió totes les llavors i un suc amargant, les llavors arriben habitualment a una distància de 3 metres, tot i que s'han registrat distàncies de fins a 12 metres. Quan el fruit és madur el mínim fregament provoca el seu esclat per la pressió hidroestàtica.
Tota la planta és verinosa en contenir elaterina i cucurbitacina que són compostos molt tòxics amb acció purgant.

## Referències

* ↑ https://dlc.iec.cat/Results?EntradaText=cogombre
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 26 agost 2023].
* 1 2 «Còpia arxivada». Germplasm Resources Information Network. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 7 juny 2010].
* ↑ «Ecballium elaterium (L.) A. Rich.». USDA PLANTS.
* ↑ «Squirting Cucumbers Shoot Their Seeds Like Botanical Bombardiers» (en anglès). The New York Times, 25-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Informació sobre Ecballium elaterium
* Comprehensive profile for Ecballium elaterium
# Estabilitat de partícules

L' estabilitat de partícules es refereix a la propietat de certes partícules subatòmiques en desintegrar o descompondre's en un altre tipus de partícules. Una partícula subatòmica és estable quan no té capacitat de transformar-se en partícules de menor massa, i es diu inestable quan passat un temps prou llarg, la partícula desapareix donant lloc a altres partícules més lleugeres.

## Interaccions forta i feble

La transformació de les partícules fins on coneixem es deu a fenòmens lligats amb la interacció forta i la interacció dèbil. Els barions són capaços de patir desintegracions o transformacions tant per efecte de la interacció dèbil com per efecte de la interacció forta. Per la seva banda, els leptons més pesants són inestables i "decauen" donant lloc a leptons més lleugers i altres partícules per efecte de la interacció feble.
Sovint, per a un tipus de partícules hi ha diverses maneres de transformació o desintegració possibles. Cada un d'aquests modes rep el nom de "canal". En general, no és possible predir per endavant el canal de desintegració que es donarà en una partícula, encara que sí que és possible predir les probabilitats relatives de cada un dels canals disponibles. En principi, tota transformació ha de conservar certes magnituds físiques, com ara l'energia, la càrrega elèctrica total, el nombre bariònic, el nombre leptònic i altres.

## Vegeu també

* Estabilitat del nucli atòmic
# Estabilitzador vertical

L'estabilitzador vertical o deriva d'una aeronau, míssil o bomba militar es la superfície destinada a garantir l'estabilitat en la direcció, proporcionant característiques d'estabilitat aerodinàmica direccional i fent possibles les maniobres fora del pla de simetria, l'aterratge amb vent creuat i el control després de la fallada d'un motor situat fora del pla de simetria. Normalment es troba a la part superior i posterior del centre de gravetat del fuselatge i sol estar format per un pla fixe, anomenat deriva, i el timó de direcció.

## Vegeu també

* Superfícies estabilitzadores
* Timó

## Referències

* ↑ How to Become a Pilot: The Step-By-Step Guide to Flying (en anglès). Sterling Publishing Company, 1987, p.21. ISBN 0806983868.
* ↑ Diccionario enciclopédico de tecnología. Vol.1 (en castellà). Madrid: Síntesis, S.A., 2000, p. 796. ISBN 9788477388159.
# Estació Vanda

L'estació Vanda era una base de recerca científica situada a l'Antàrtida. Aquest lloc ha registrat la temperatura més alta de l'Antàrtida: 14,6 °C el 5 de gener de 1974. Estava situada als altiplans occidentals de la Terra Victòria a la Dependència Ross, específicament a la riba del Llac Vanda, a la desembocadura del riu Onyx, a la Vall Wright. Es va començar a construir durant els estius australs de 1967–68 i de 1968–69 i cinc homes hi van passar l'hivern de 1969 (Harrowfield, 2006). Els programes científics portats a terme incloïen la meteorologia, hidrologia, sismologia, corrents de la Terra i magnetisme.
L'any 1995, es va clausurar per causa de problemes mediambientals, especialment de contaminació.
Actualment hi ha en aquest lloc una estació meteorològica automàtica i un petit refugi ocupat temporalment (només a l'estiu)per un equip científic de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ http://huey.colorado.edu/LTER/datasets/streams/fieldman2.html Arxivat 2010-06-12 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Vanda Station: History of an Antarctic Outpost by David L. Harrowfield (Christchurch 1999 & 2006, New Zealand Antarctic Society Inc, 52 pp.) ISBN 0-473-06467-7
# Estació d'Amado Granell-Montolivet

L'estació d'Amado Granell-Montolivet és una estació subterrània localitzada al barri de Montolivet de València i que forma part de la línia 10 de l'operador Metrovalència. L'estació pertany a la zona tarifària A de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i l'Autoritat de Transport Metropolità de València (ATMV). L'adreça oficial de l'estació és l'avinguda d'Amado Granell Mesado, números 13-21.

## Història

La construcció de l'estació va començar el 2007, però es va paralitzar junt amb la línia 10 a causa de la crisi econòmica l'any 2011. En 2011 es van paralitzar les obres per falta de fons, amb l'estació del Mercat Central acabada i la part subterrània del tram entre Alacant i Natzaret parcialment completada. Les obres de la línia es van reprendre el 2019 L'estació fou inaugurada, juntament amb la línia, el 17 de maig de 2022. El nom de l'estació prové, per una banda, de la via pública sota la qual es troba, nomenada en honor al militar republicà Amado Granell Mesado i, per altra banda, del barri de Montolivet, on se troba l'estació.

## Distribució

L'estació, de caràcter subterrani, està estructurada en dos grans nivells: el superior, on s'hi troben els accessos, els torns i les oficines i l'inferior, on hi ha les andanes amb les dues vies, per on circul·len trens en dos sentits: un d'anada i l'altre de tornada. Les andanes no disposen de mampares de seguretat. L'estació compta amb escales mecàniques, elevador i accessibilitat per a persones amb discapacitat física, visual i auditiva. Cal dir que aquesta és l'última estació subterrània des de l'inici de la línia a l'estació d'Alacant, sent la resta del recorregut en superfície.
Pel que fa als accessos, l'estació disposa de dos: ambdós a l'avinguda d'Amado Granell Mesado, però un en direcció al carrer de Granada i l'altre al carrer de Luis Oliag.

### Línies

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Alacant | Russafa | ... | Quatre Carreres | Natzaret |

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Metrovalència

## Referències

* ↑ https://www.metrovalencia.es/ca/consulta-estaciones/
* ↑ «La Línea 2 de tranvía irá sin conductor en el túnel y conectará con el circuito de F-1» (en castellà). 20Minutos, 25-07-2007.
* ↑ «La línea 2 del metro de Valencia seguirá siendo 'fantasma' hasta más allá de 2015» (en castellà). Valencia Plaza, 11-05-2013.
* ↑ «La Generalitat gastará más de 1.500 euros al día en mantener la línea de metro sin trenes» (en castellà). Levante EMV, 24-05-2012.
* ↑ «La línea 2 del metro de Valencia seguirá siendo 'fantasma' hasta más allá de 2015» (en castellà). Valencia Plaza, 11-05-2013. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «La Línia 10 del tramvia ja connecta Natzaret amb el centre de València en 15 minuts: “L’agafaré per a anar a veure la família”». elDiario.es, 17-05-2022.
* ↑ Evolució històrica de Metrovalència. Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana
* ↑ «Puig anuncia que las obras de la Línea 10 de Metrovalencia se retomarán en 2019» (en castellà). Horta Noticias, 11-09-2018.
* ↑ «L'estació d'Alacant, una de les estacions de la futura L10, ultima detalls». València Extra, 24-11-2021.
# Estació d'esquí Port Ainé

L'Estació d'esquí Port Ainé, sovint denominada simplement Port Ainé, és una estació d'esquí alpí situada en el terme municipal de Rialp, a la comarca del Pallars Sobirà.
Els darrers anys es fusionà amb Espot Esquí i Tavascan Pleta del Prat i crearen el domini esquiable Skipallars (Gran Pallars), que aglutina les tres estacions obertes de la comarca.
Des de l'any 2011, forma part del grup FGC (Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya), juntament amb Espot, La Molina (estació d'esquí), Vall de Núria (estació d'esquí) i Vallter 2000. Comparteixen un forfet de temporada conjunt.

## Referències

* ↑ «Estación de esquí de Port Ainé. Pirineo Catalán - Canal Esqui - SPORT» (en castellà). [Consulta: 28 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Estació de Bembibre

L'estació de Bembibre es troba a la localitat de Bembibre, a la província de Lleó. Té serveis de mitjana i llarga distància operats per Renfe.
Pertany a la línia que uneix Lleó amb la Corunya, d'ample ibèric, en via única i sense electrificar.

## Trens
### Mitjana Distància

| Línia | Trens | Origen/destinació | Destinació/origen |
| 6 | Intercity | Vigo | Lleó Madrid-Chamartín |
| 6 | Regional Express | Vigo | Lleó |

### Llarga Distància

| Tren | Origen/destinació | Parades Intermèdies | Destinació/origen | Observacions |
| Alvia | A Coruña | Santiago de Compostel·la · Ourense-Empalme · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Lleó · Sahagún · Palència · Burgos-Rosa de Lima · Miranda de Ebro · Vitòria · Pamplona · Tafalla · Castejón de Ebro · Tudela de Navarra · Saragossa-Delicias · Lleida Pirineus · Camp de Tarragona | Barcelona-Sants | 4 trens setmanals per sentit |
| Alvia | Vigo-Guixar | Redondela · O Porriño · Ourense-Empalme · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Lleó · Sahagún · Palència · Burgos-Rosa de Lima · Miranda de Ebro · Vitòria · Pamplona · Tafalla · Castejón de Ebro · Tudela de Navarra · Saragossa-Delicias · Lleida Pirineus · Camp de Tarragona | Barcelona-Sants | 3 trens setmanals per sentit |
| Alvia | Madrid-Chamartín | Valladolid-Campo Grande • Palència • León • Veguellina • Astorga • Vega-Magaz • Brañuelas • Torre del Bierzo • Bembibre • San Miguel de las Dueñas | Ponferrada | 5 trens setmanals per sentit |
| Intercity | A Coruña | Santiago de Compostel·la · O Carballiño · Ourense-Empalme · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · 'Ponferrada · Bembibre · Astorga · Lleó · Sahagún · Palència · Burgos-Rosa de Lima · Briviesca · Miranda de Ebro · Vitòria · Altsasu · Zumarraga · Sant Sebastià · Irun | Hendaia | 1 tren diari per sentit |
| Intercity | Vigo-Guixar | Redondela · Guillarei · Ourense-Empalme · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Lleó · Sahagún · Palència · Burgos-Rosa de Lima · Briviesca · Miranda de Ebro · Laudio | Bilbao-Abando | 1 tren diari per sentit |
| Trenhotel Atlántico | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · Curtis · Guitiriz · Lugo · Sarria · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Veguellina · Lleó · Sahagún · Palència · Venta de Baños · Valladolid-Campo Grande · Medina del Campo · Àvila | Madrid-Chamartín | 6 trens setmanals per sentit |

## Referències

* ↑ Red ferroviaria española Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine. Ministerio de Fomento

## Enllaços externs

* Estació de Bembibre a la web d'Adif
# Estació de Betanzos-Cidade

L'Estació de Betanzos-Cidade és una estació de la localitat de Betanzos, a la província de la Corunya. Té serveis de mitjana i llarga distància operats per Renfe.
L'estació es troba al punt quilomètric 5,5 de la línia de ferrocarril d'ample ibèric que uneix Betanzos amb Ferrol, entre les estacions de Betanzos-Infesta i Miño-Castro. El tram és de via única i no està electrificada.

## Serveis ferroviaris
### Mitjana Distància

| Línia | Origen/destinació | Destinació/origen |
| 5 | A Coruña | Ferrol |

### Llarga Distància

| Tren | Origen/destinació | Parades Intermèdies | Destinació/origen | Observacions |
| Alvia | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · A Coruña · Santiago de Compostela · Ourense-Empalme · A Gudiña · Puebla de Sanabria · Zamora · Medina del Campo AV · Segòvia-Guiomar | Madrid-Chamartín | 1 tren diari per sentit |
| Trenhotel Atlántico | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · Curtis · Guitiriz· Lugo · Sarria · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Veguellina · León · Sahagún · Palencia · Venta de Baños · Valladolid-Campo Grande · Medina del Campo · Àvila | Madrid-Chamartín | 6 trens setmanals per sentit |

## Referències

* ↑ Xarxa ferroviària espanyola Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine. Ministeri de Fomento

## Enllaços externs

* Informació de l'estació a la web d'Adif
# Estació de Beteró

L'estació de Beteró és una estació de ferrocarril localitzada al barri de la Carrasca (districte d'Algirós) de València i que forma part de la línies 4 i 6 de l'operador Metrovalència. L'estació pertany a la zona tarifària A de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i l'Autoritat de Transport Metropolità de València (ATMV). L'adreça oficial de l'estació és l'avinguda dels Tarongers, número 21.

## Història

L'estació de Beteró fou inaugurada el 21 de maig de 1994 amb el nom de "Serrería" com a part de la nova línia 4 de Metrovalència sobre el recorregut de l'antiga línia de València al Grau, construïda el 1892 i desballestada en estat quasi ruinós el 1990. Tot i no existir abans l'actual estació, el traçat de la línia al Grau creuava en superfície amb la línia València-Tarragona d'ample ibèric on avui dia s'hi troba l'estació.
El 27 de setembre de 2007, amb l'obertura de la línia 6 de Metrovalència que connecta Torrefiel amb el Grau de València, l'estació començà a rebre els nous tramvies de la nova línia. L'any 2021, FGV canvià el nom de 23 estacions; entre d'elles, Serrería, que passà a dir-se "Beteró".

## Distribució

La morfologia de l'estació, en superfície, és de dues vies paral·leles amb dues andanes a cada banda, també paral·leles. Les andanes no compten amb mampares de seguretat. Com a cada estació, a les andanes s'hi troba una xicoteta zona d'espera per a viatjers abillada amb bancs i màquines de venta de bitllets. L'estació està preparada per al servici a persones invidents, sordes i discapacitades físiques.
L'estació és de lliure accés en ser en superfície. S'hi troba localitzada a l'intersecció entre l'avinguda dels Tarongers i el carrer de Serrería o de l'Asserradora, del qual va dur el nom originalment. A 700 metres s'hi troba l'estació del Cabanyal, gestionada per Adif, on s'hi pot prendre les línies C-5 i C-6 de la xarxa de rodalia de València i els trens de Mitjana Distància Renfe. L'estació connecta amb les línies d'autobús urbà de l'Empresa Municipal de Transports de València (EMT).

### Línies

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mas del Rosari/Fira de València | Tarongers-Ernest Lluch | | la Cadena | Doctor Lluch |
| Tossal del Rei | Tarongers-Ernest Lluch | ... | la Cadena | Marítim |

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Metrovalència

## Referències

* ↑ https://www.trenscat.com/pval/metrovlc4_ct.html
* ↑ https://www.trenscat.com/pval/metrovlc6_ct.html
* ↑ Plànols zonals de l'ATMV
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-11-22. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ https://www.metrovalencia.es/ca/consulta-estaciones/
* ↑ Metrovalencia - Evolución histórica (consultat el 23 de febrer de 2015)
* ↑ https://www.apuntmedia.es/noticies/societat/metrovalencia-canvia-nom-21-estacions-parades_1_1470957.html
* ↑ https://www.levante-emv.com/comunitat-valenciana/2022/05/10/nuevos-nombres-metrovalencia-paradas-metro-valencia-65935445.html
* ↑ https://geoportal.emtvalencia.es/visor?lang=es