OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ultraisme

L'ultraisme és un moviment literari nascut a Espanya el 1919, amb la intenció d'enfrontar-se al modernisme, que havia dominat la poesia en llengua espanyola de finals del segle xix. Va ser "llançat" a les tertúlies del Café Colonial de Madrid, presidides per Rafael Cansinos Assens. Entre d'altres, van formar part del nucli ultraista Guillermo de Torre, Juan Larrea, Gerardo Diego, i l'argentí Jorge Luis Borges, que en aquells moments residia a Madrid.
El primer manifest ultraista aparegué a la revista Grecia el 1919 i el seu teoritzador fou Guillermo de Torre amb el Manifiesto vertical ultraísta (1920). A la revista Baleares es publicà el 15 de febrer de 1921 el Manifest de l’Ultra (1921), signat pel mateix Borges i per Joan Alomar, Fortunio Bonanova i Jacob Sureda: “No pretenem rectificar l’ànima, ni tampoc la naturalesa. El que renovem són els mitjans d’expressió”.
En consonància amb el futurisme rus i italià, el dadaisme i el surrealisme francès, l'ultraisme, que s'extingiria el 1922 amb la desaparició de la revista Ultra, es va proposar un canvi estètic, menys ambiciós que el del surrealisme, que pretenia estendre's a totes les arts i, fins i tot, a la vida quotidiana. Els ultraistes van renegar del manierisme i de l'opulència del modernisme, moviment iniciat pel poeta nicaragüenc Rubén Darío. La poesia ultraista va apel·lar a imatges vigoroses, de vegades xocants, amb referències al món modern i a les noves tecnologies; l'eliminació de la rima i una disposició tipogràfica lliure del poema, en una pretesa fusió de la plàstica i la poesia.
En un article publicat a la revista Nosotros, de Buenos Aires, el 1921, Borges va sintetitzar així els objectius de l'ultraisme:
* Reducció de la lírica al seu element primordial: la metàfora.
* Eliminació de les frases mitjanceres, els nexes i els adjectius inútils.
* Abolició dels treballs ornamentals, el confessionalisme, la circumstanciació, les prèdiques i la nebulositat rebuscada.
* Síntesi de dues o més imatges en una, ampliant d'aquesta manera la seva facultat de suggeriment.
L'expressió "treballs ornamentals" era una clara referència al modernisme rubendarià, que els ultraistes consideraven recarregat de guarniments i sense substància.
L'ultraisme coincidia amb les altres avantguardes en l'eliminació del sentimentalisme.
L'ultraisme era afí al creacionisme, del poeta xilè Vicente Huidobro, que va passar per les tertúlies dels ultraistes. Huidobro pretenia que un poema fos sempre un objecte nou i diferent de la resta, que havia de crear-se "com la natura crea un arbre", posició que implicava la llibertat del poema enfront de la realitat, inclosa la realitat íntima de l'autor.

## Vegeu també

* Horizonte (revista)

## Referències

* 1 2 3 «ultraisme | enciclopèdia.cat». [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ «Manifiesto del Ultra» p. 19. Revista Baleares núm 130. Hemeroteca Digital. Biblioteca Nacional de España, 15-02-1921. [Consulta: 14 desembre 2020].
# Ipso facto

Ipso facto és una llatinada que significa pel mateix acte o immediatament, sense necessitat d'un procés.
En l'àmbit jurídic civil, es considera oposada a l'expressió ipso iure que es pot traduir com «pel dret» o de «ple dret». A més, en l'àmbit jurídic, l'expressió ipso facto serveix per a referir-se a una conseqüència jurídica que s'ha produït automàticament en virtut d'un fets o acte. Se l'ha de distingir d'un altre automatisme jurídic ex officio que és la conseqüència d'una funció i no pas d'un acte de la persona. Exemple: el president de França és ex officio copríncep d'Andorra, quan dimiteix com president ipso facto ja no és copríncep.
Segons el dret canònic, la dimissió ipso facto o sense procés es produeix quan un dignitari catòlic, secular o regular, comet un acte considerat com incompatible amb la funció sacral. El cànon 694 estipula com una raó de dimissió automàtica: apostasia pública, casament, hi comprés el casament civil i comerç amb persones de sexe oposat. Els catòlics consideren que la dimissió ipso facto és un recurs legítim per a protegir-se en foragitar els ineptes. Un altre aplicació és la dissolució ipso facto del matrimoni contret per dues persones no batejades, quan un es bateja i l'altre no.
D'un altre costat, el «privilegi del canon» estipula que qualsevol persona que infereix violència física a un clergue o a un religiós incore ipso facto l'excomunió.

## Referències

* ↑ «Ipso facto». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «ipso facto». A: Parlament de Catalunya - Departament d'Assessorament Lingüístic. Diccionari de locucions i expressions llatines de l'àmbit parlamentari, juny 2018, p. 42.
* ↑ «Art. 3: De demissione sodalium» (llatí), Codex iuris canonici
* 1 2 Bajet, Eduard; Dalmau, Bernabé. Codi de dret canònic (en llatí, català). Barcelona: Abadia de Montserrat, 1983, p. 228, 339. ISBN 84-7202-579-9.
* ↑ «Dismissal ipso facto [Dimissió ipso facto]» (en anglès). New Catholic Dictionary, 18-07-2012. Arxivat de l'original el 2012-07-18. [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ «privilegi del cànon». Cercaterm. TERMCAT, s.d. [Consulta: 12 novembre 2021].
# Unaysaure

L'unaysaure (Unaysaurus, tup. “llangardaix d'Aigua Negra”) és un gènere de dinosaure herbívor sauropodomorf plateosàurid, que va viure en el Triàsic superior (fa aproximadament entre 225 i 210 milions d'anys, descobert al sud del Brasil, al geoparc de Paleorrota, l'any 1998, i anunciat en roda de premsa el dijous 3 de desembre de 2004, és un dels dinosaures més antics coneguts. Està estretament relacionat amb els dinosaures plateosàurids trobats a Alemanya, la qual cosa indica que era relativament fàcil que les espècies s'estenguessin per la massa gegant de l'època, el supercontinent de Pangea.
L'unaysaure, és un prosauròpode bípede, emparentat amb el plateosaure alemany. A diferència d'aquest, era de menor grandària, aconseguint solament els 2,50 metres de llarg, 0,80 d'alt i un pes proper als 70 quilograms. A més es diferencia, encara dels prosauròpodes oposats a l'Argentina, pels seus particulars característiques craneanes.

## Història

Les restes fòssils d'unaysaure, un esquelet gairebé complet articulat, foren trobats en les proximitats de la ciutat Santa Maria, en l'Estat de Rio Grande do Sul, en la Formació Caturrita, en el geoparc Paleorrota. Amb aquest descobriment i la del parentiu amb els dinosaures d'Europa, es reforça la hipòtesi que fa milions d'anys els diferents continents formaven un solament anomenat Pangea, permetent als animals moure's per tots costats. En el període en què va viure l'unaysaure, Brasil estava unit al nord-oest d'Àfrica. Fou trobat en la mateixa formació que el sauropodomorf primitiu Saturnalia i també a Sud-amèrica s'ha trobat l'Eoraptor, considerat avui el primer dinosaure, la qual cosa suggereix que l'origen d'aquests hagi estat en aquest lloc.
Unaysaurus és el primer prosauròpode oposat al Brasil, compartint lloc amb l'estauricosaure i el també probablement prosauròpode Teyuwasu.
Es van recollir en el Lloc Paleontològic d'Água Negra.

## Referències

* ↑ Leal et al. 2004, p. 1-24
* ↑ Leal, L.A.; Azevodo, S.A.K.; Kellner, A.A.W.; da Rosa, A.A.S. «A new early dinosaur (Sauropodomorpha) from the Caturrita Formation (Late Triassic), Paraná Basin, Brazil». Zootaxa, vol. 690, 2004, pàg. 1–24. DOI: 10.11646/zootaxa.690.1.1.
* ↑ Leal et al. 2004, p. 1-24
* ↑ The origins of dinosauria: much ado about nothing. DOI 10.1111/pala.12108.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Llista negra dels paradisos fiscals de la Unió Europea

La llista negra dels paradisos fiscals de la Unió Europea (oficialment i en anglès: EU list of non-cooperative jurisdictions for tax purposes) és una llista que inclou països i territoris o regions on certs impostos o comissions són escassos o inexistents, fet que implica que moltes empreses i individus amb elevat poder adquisitiu s'hi estableixin.
Llista actualitzada (26 d'agost del 2023) dels països o territoris considerats paradisos fiscals per part de la Unió Europea.
* Samoa Nord-americana
* Anguilla
* Bahames
* Illes Verges Britàniques
* Costa Rica
* Fiji
* Guam
* Illes Marshall
* Palau
* Panamà
* Rússia
* Samoa
* Trinitat i Tobago
* Illes Turks i Caicos
* Illes Verges Nord-americanes
* Vanuatu

## Referències

* ↑ «EU list of non-cooperative jurisdictions for tax purposes» (en anglès). European Council | Council of the European Union, 14-02-2023. [Consulta: 26 agost 2023].
# Sol En Si

Sol En Si significa, en francès, Solidarité Enfants Sida. Es tracta d'una associació creada el 1990 que té per objectiu ajudar els infants afectats pel virus de la sida, així com a les seves famílies.
L'associació va néixer a l'Illa de França (París) el 1990. "Sol en si" obté recursos venent CD i llibres, així com organitzant concerts. Per tal de fer-ho, compta amb l'ajut desinteressat de nombrosos artistes, sobretot de parla francesa (Carla Bruni, Calogero, etc.).
Per tal de promoure la seva actuació entre el públic i de generar confiança als seus benefactors, l'associació es troba adherida al Comité de la Charte francès.
"Sol en si" disposa de personal que treballa a les cases d'acollida. També compta amb nombrosos voluntaris que acullen els infants a casa seva durant les vacances o fins i tot durant tot l'any. També hi ha qui realitza l'apadrinament dels nens.

## Les accions

"Sol en si" ha creat una casa d'acollida a Marsella per ajudar els infants en la seva vida social. Periòdicament, hom organitza estades dels adolescents en llocs atractius (per exemple, en zones d'esquí).
L'associació estimula els infants al diàleg i a abordar les preguntes relatives a la malaltia. També permet als nens de trobar-se amb altres nens que visquin el mateix problema i afavorir la solidaritat i l'obertura social envers els altres.
En el vessant internacional, "Sol En Si", amb l'ajut de les associacions locals, aporta suport psicològic, social, escolar i sanitari als orfes de la sida a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ Qui som al web de l'associació.
* ↑ Sol en Si, a discogs
* ↑ Nos lieux d'accueil al web de l'associació.

## Enllaços externs

* Sol En Si - Lloc web oficial
# Ungla

En anatomia, l'ungla és el revestiment de naturalesa còrnia que té la funció de protegir i revestir la part terminal dels dits de molts vertebrats terrestres. Els humans tenen vint ungles, una al final de cada dit, tant de les mans com dels peus. Les ungles van evolucionar des de l'urpa i van perdre part de la seva curvatura per poder adaptar-se a funcions complexes de les mans.
Les ungles creixen una mitjana de 0,01 cm cada dia, de manera que l'ungla d'una mà humana es renova completament en un període d'entre tres i sis mesos, i una ungla dels peus triga entre 12 i 18 mesos. A Occident les ungles llargues i pintades són un atribut tradicional de feminitat. En canvi a Orient significa noblesa, ja que les persones que poden tenir les ungles molt llargues vol dir que no treballen amb les mans.
La manca de ferro en l'organisme pot causar que les ungles s'esfullin i es trenquin en capes. Per solucionar aquest problema hi ha uns tipus de pintaungles que les endureixen i en dificulten el trencament.
Com en tot, les ungles també es poden decorar. La manicura més típica de les ungles llargues és la manicura francesa.

## Anatomia

Les ungles de les mans i dels peus estan compostes de:
* Matriu o arrel: és la part on s'origina l'ungla, situada sota la pell en la seva part proximal.
* Eponiqui o cutícula o epioniqui: és l'estreta franja del plec de la pell que sembla acabar a la base del cos unguial.
* Paroniqui: és l'estreta franja del plec de la pell als costats de l'ungla.
* Hiponiqui: és el teixit situat sota la vora lliure de l'ungla. Constitueix un segell impermeable que protegeix el llit unguial de les infecciones.
* Cos unguial: és l'estructura còrnia que normalment coneixem com ungla, la porció dura i translúcida composta de queratina.
* Llit unguial: és el teixit connectiu adherent que es troba sota l'ungla i que la fixa al dit.
* Lúnula: és la part blanquinosa en forma de mitja lluna que s'observa gairebé sempre a la base del cos ungueal. No tots els dits la tenen visible. La lúnula és el final de la matriu i, per tant, la part visible de l'ungla viva. La resta del cos ungueal es compon de cèl·lules mortes.

## Referències

* ↑ «Nail | Structure, Function, Growth | Britannica» (en anglès), 23-01-2025. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Ankel-Simons, Friderun (8 January 2007). Primate Anatomy: An introduction (3rd ed.). London, UK: Academic Press. pp. 342–344. ISBN 978-0-12-372576-9

## Vegeu també

* Repeló

## Enllaços externs

* Nail Surgery
Viccionari
# Limanu

Limanu és un municipi (Commune) del Comtat de Constanţa a l'extrem sud de Romania. L'any 2011 tenia 6.120 habitants.
Inclou 4 viles:
* Limanu, (noms històrics: Caracicula, Limani i en turc, Karaçuklu)
* 2 Mai
* Hagieni, (noms històrics: Hagilar, en turc,Hacılar)
* Vama Veche, (noms històrics: Ilanlâc, {en turc.İlanlık)

## 2 Mai

2 Mai ("2 de maig") és una vila turística a la riba del mar Negre, entre Mangalia i Vama Veche.
Aquesta vila va ser fundada per Mihail Kogălniceanu l'any 1887 sota el nomde Două Mai. Els seus primers habitants van ser russos de Bucarest, Iaşi i Galaţi. Més tard s'hi assentaren lipovans del Comtat de Tulcea i romanesos del Comtat d'Argeş.
La vila estàdedicada a l'agroturisme, la pesca i l'agricultura.

## Vama Veche

Vama Veche es troba a les coordenades 43° 30′ N, 28° 18′ E﻿ / ﻿43.500°N,28.300°E﻿ / 43.500; 28.300﻿ (Vama Veche).

## Ciutat agermanada

* Santa Marinella, Itàlia

## Referències

* ↑ «Constanta County at the 2011 census» (en romanian). INSSE, 02-02-2012. Arxivat de l'original el 24 de març 2012. [Consulta: 8 març 2012].
* ↑ Plan de management al rezervatiei marine 2 mai — Vama Veche Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine., Reservaţia Marină 2 Mai - Vama Veche, p.40. Accessed 14 October 2006.

## Enllaços externs

* Limanu Commune on Constanţa County Board website Arxivat 2016-07-24 a Wayback Machine.
# Cirripectes randalli

Cirripectes randalli és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,7 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Maurici i Reunió.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Cirripectes randalli». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Cirripectes randalli» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Williams, J. T., 1988: Revision and phylogenetic relationships of the blenniid fish genus Cirripectes. Indo-Pacific Fishes Núm. 17: 1-78, Pls. 1-7.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Baissac, J. de B., 1990. SWIOP/WP/54 - Checklist of the marine fishes of Mauritius. RAF/87/008/WP/54/90 Regional Project for the Development & Management of Fisheries in the Southwest Indian Ocean.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Fukao, R., 1984: Review of Japanese fishes of the genus Cirripectes (Blenniidae) with description of a new species. Japanese Journal of Ichthyology v. 31 (núm. 2): 105-121.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schultz, L. P., 1941: The species of Cirripectes Swainson and a new genus of blennioid fishes from the tropical Pacific. Copeia 1941 (núm. 1): 17-20.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Strasburg, D.W. i L.P. Schultz, 1953. The blenniid fish genera Cirripectus and Exallias with description of two new species from the tropical Pacific. J. Wash. Acad. Sci. 43:128-135.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Williams, J. T., 1986: Phylogenetic relationships and taxonomic revision of the Blenniid fish genera Cirripectes and Scartichthys. Dissertation Abstracts International v. 47 (núm. 5): 1-2.
# United States Institute of Peace

L'Institut de Pau dels Estats Units, oficialment i en anglès United States Institute of Peace (USIP) és una institució federal nord-americana encarregada de promoure la resolució i la prevenció de conflictes a tot el món. Proporciona investigació, anàlisi i formació a persones en diplomàcia, mediació i altres mesures de construcció de pau.
Després d'anys de propostes per a una acadèmia nacional de pau, l'USIP es va establir el 1984 per una legislació del Congrés signada pel president Ronald Reagan. Oficialment no és partidista i és independent, només rep finançament mitjançant una apropiació del Congrés per evitar la influència externa. L'institut està governat per una junta directiva bipartidista amb 15 membres, que ha d'incloure el secretari de defensa, el secretari d'estat i el president de la Universitat de Defensa Nacional. Els 12 membres restants són nomenats pel president i confirmats pel Senat. La seu de l'institut es troba al barri Foggy Bottom de Washington, DC, a la cantonada nord-oest del National Mall, prop del Lincoln Memorial i el Vietnam Veterans Memorial.

## Referències

* ↑ «United States Institute of Peace Act (22 USC Ch 56, sect. 4601-4611)». U.S. House of Representatives. Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 18 gener 2017]. See also PDF Arxivat 2013-04-05 a Wayback Machine. on USIP website.
* ↑ «APSIA Letter of Support for the United States Institute of Peace», 28-02-2011. Arxivat de l'original el 2011-03-09. [Consulta: 28 novembre 2012].
* ↑ «H.R.2617 - Consolidated Appropriations Act, 2023». U.S. Congress. [Consulta: 25 gener 2023].
# Can Carreres (Viladamat)

Can Carreres és una casa al carrer de les Cases Noves núm. 6 del nucli urbà de la població de Viladamat (Alt Empordà), a la banda de ponent del terme i del nucli antic del poble i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici de planta irregular, format per dos cossos adossats, amb les cobertes de dues vessants de teula i distribuïts en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta un cos de dues plantes adossat a la banda de ponent. Presenta tres voltes rebaixades a la planta baixa i una galeria d'obertures rectangulars al pis. La part superior està coberta amb una terrassa amb barana d'obra treballada, a la que s'accedeix des de la segona planta de l'edifici. Per accedir al portal principal cal travessar la volta a l'extrem de llevant del cos adossat. Es tracta d'un portal rectangular, amb els brancals bastits amb carreus de pedra i la llinda plana. A la banda de llevant, la façana presenta un gran portal d'arc rebaixat emmarcat en pedra, amb la clau gravada amb la data 1880. Al pis hi ha dos balcons exempts, amb les llosanes motllurades i els finestrals de sortida rectangulars. A la segona planta, les finestres són d'obertura rectangular arrebossada. Al costat de llevant de la construcció hi ha una zona de jardí a la que s'accedeix a través d'un gran portal d'arc rebaixat adovellat, amb el coronament ondulant bastit amb maons. La construcció està arrebossada i pintada.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer de les Cases Noves, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Cyphocharax laticlavius

Cyphocharax laticlavius és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 30-32.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Equador.

## Referències

* ↑ Fowler H. W. 1906. Further knowledge of some heterognathus fishes. Part I. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 58. 293-351.
* ↑ Vari, R. P. & T. A. Blackledge. 1996. New curimatid, Cyphocharax laticlavius (Ostariophysi, Characiformes), from Amazonian Ecuador, with a major range extension for C. gouldingi. Copeia 1996 (núm. 1): 109-113.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mika Waltari

Mika Waltari (Hèlsinki, Finlàndia, 19 de setembre de 1908 - Hèlsinki, Finlàndia, 26 d'agost de 1979) fou un escriptor finlandès. És un dels escriptors finlandesos més reconeguts internacionalment, conegut especialment per les seves novel·les històriques.
La seva novel·la més coneguda és Sinuhé, l'egipci, publicada el 1945, la qual ha estat adaptada al cinema. Les obres de Waltari han estat traduïdes a més de 30 idiomes.
Waltari fou un autor molt prolífic. Va escriure com a mínim 29 novel·les, 6 col·leccions de poesia, 26 obres de teatre i, a més, diversos guions per a ràdio i cinema, traduccions i cents de ressenyes i articles.

## Bibliografia

* Vieras mies tuli taloon (1937)
* Sinuhé, l'egipci (Sinuhe egyptiläinen, 1945)
* Mikael Karvajalka (1948)
* Neljä päivänlaskua (1949)
* Mikael Hakim (1949)
* Johannes Angelos (1952)
* L'etrusc (Turms kuolematon, 1955)
* Valtakunnan salaisuus (1959)
* Ihmiskunnan viholliset (1964)

## Enllaços externs

* Curta biografia de Waltari a epdlp.com (castellà)