OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edifici de la Ferreteria Margalef

L'Edifici de la Ferreteria Margalef és una obra racionalista de Tortosa inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner de planta baixa i cinc pisos, de planta quasi rectangular, ofereix dues façanes i xamfrà. El primer pis és ocupat per un mirador corregut de volum sobresortint i corbat en el xamfrà, sobre el qual s'eleva l'element més característic de l'edifici, que és el mirador de parament corbat situat sobre el xamfrà, ocupant els quatre pisos d'altura amb buits rectangulars formant cada finestral i destacant-se com a element central de l'edifici. Completen les façanes laterals tres balconades sobre cada façana, amb tres buits cadascuna als pisos superiors. Es obra arrebossada i pintada. Cobert de terrat.
# Edifici del Banc Central (Falset)

L'Edifici del Banc Central és una obra eclèctica de Falset (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, bastit de maçoneria arrebossada i pintada, de planta baixa i tres pisos. La coberta és a dues vessants. És atípic en el context urbà, presenta una façana complexa. Tres falses columnes donen suport a tres arcs de mig punt que emmarquen la porta central i la finestra i dos balcons del primer pis. Tres balcons s'obren al segon pis i un balcó i dues finestres al tercer. La porta, ornamentada al gust de la fi dels anys vint, dona suport a un rellotge.

## Història

Bastida sobre un edifici anterior aprofitant part d'un dels portals del clos, la casa fou engrandida amb l'absorció de la casa contigua. Cap als anys vint, el Banc de Reus la reformà, conferint-li l'aspecte actual, destinant els baixos a oficines i els pisos superiors a habitatges. Quan va fer fallida va ser absorbida pel Banc Hispano-Colonial i a la fallida d'aquest pel Banc Central.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Edifici del Banc Central». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Edifici del Banc d'Espanya (Barcelona)

L'Edifici del Banc d'Espanya es troba a la Plaça de Catalunya i l'Avinguda del Portal de l'Àngel de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental) atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella.

## Història

El 5 de novembre del 1874, el Banc d'Espanya va obrir una sucursal al carrer Ample, 2 de Barcelona, en un edifici propietat de Manuel Girona, director i promotor del Banc de Barcelona. El 1892 s'instal·là, en règim de lloguer, al Palau Marc de la Rambla, i el 1932, es va traslladar a l'Avinguda de la Catedral.
El 1955 es va inaugurar l'actual seu, projectada per l'arquitecte Juan de Zavala Lafora (Pamplona, 1902-1970).

## Descripció

Consta de 10 plantes sobre el terra i tres soterranis i és considerat com una de les primeres grans estructures de formigó armat de la ciutat. El cos del xamfrà, on hi ha l'entrada, és més alt i de perfil semicircular. El parament és de granit a la planta baixa i de pedra de Montjuïc a la resta, i té elements decoratius al·lusius a diversos sectors productius i un seguit de torxes mercurials de bronze.
En una fornícula hi ha la imatge d'un àngel, realitzada el 1957 per Ángel Ferrant (Madrid, 1891-1961), a partir d'una proposta d'Eugeni d'Ors. Al pati d'operacions hi ha dos murals del pintor Josep Maria Sert.

## Vegeu també

* Edifici de l'Institut Català de la Salut
* Edifici Generali

## Referències

* ↑ «Fitxa 0 de Ciutat Vella». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Història del Banc d'Espanya a Barcelona». A: Banc d'Espanya. El Banc d'Espanya a Barcelona. Més a prop del ciutadà (pdf), 2014.
* 1 2 3 «Banc d'Espanya». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Àngel». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Banc d'Espanya». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Edifici del Col·legi de Metges

L'edifici del Col·legi de Metges es troba al passeig de la Bonanova, 47 i els carrers de Vilana i de Dalmases de Barcelona, i està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Des del 1968 és la seu del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona; l'anterior era el Casal del Metge, situat a la Via Laietana, 31.

## Història

El juliol del 1964, el Col·legi va adquirir un solar on havien estat les cotxeres de tramvies del carrer de Dalmases, i el 1966, el doctor Lluís Trias de Bes i Giró, aleshores president, va promoure un concurs del projecte de la nova seu, que fou guanyat pels arquitectes Robert Terradas i Via i Jordi Adroer Iglesias. Aquell mateix any, la constructora Huarte y Cia va iniciar les obres, quedant enllestit en un any, i fou inaugurat el 1968.
Als anys 1990 es va remarcar la seva similitud arquitectònica amb les propostes contemporànies, de volumetries trencadores, dels Països Baixos i l'Escola de Rotterdam.

## Descripció

Consta de diferents volums desplaçats entre ells, i que es diferencien entre sí per la textura, la utilització dels materials i els buits. En un dels cossos s'utilitza la fusta com a revestiment exterior, el que va comportar diverses dificultats en aquell moment.
Destaca el porxo d'accés pel passeig de la Bonanova, que per la seva gran superfície dota d'importància a l'edifici. A l'esquerra de la porta d'entrada del carrer de Vilana hi ha un mural ceràmic del pintor Joan Vila i Grau i el ceramista Jordi Aguadé, artistes que formaven part del grup artístic La Cantonada. Es tracta de 198 peces de 40 x 40 cm cadascuna, cuites a 1300 °C i esmaltades a 1100 °C. Tot i que no es va buscar una significació determinada en el contingut, alguns han volgut veure-hi relació amb l'instrumental mèdic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Col·legi de Metges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 de Oleza i Roncal, 2023.
* ↑ «Col·legi Oficial de Metges de Barcelona». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.

## Bibliografia

* de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 38. ISBN 978-84-09-55644-1.

## Enllaços externs

* «Edifici del Col·legi de Metges». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Edifici del Consell Municipal de Maputo

L'edifici del Consell Municipal de Maputo (portuguès: Edifício do Conselho Municipal de Maputo) és la seu del govern local de la capital de Moçambic. L'edifici neoclàssic es troba al capdavant de Praça da Independência, i va ser erigit en 1947.

## Història

José Maria da Silva Cardoso, alcalde de Lourenço Marques, nom de Maputo durant l'època colonial, va obrir un concurs d'arquitectura per a un nou edifici pel consistori municipal en la dècada de 1930. La necessitat d'un nou ajuntament va ser impulsat pel continu creixement de la ciutat colonial. L'arquitecte portuguès-brasiler Carlos César dos Santos van guanyar el concurs en 1938. En 1941 el nou alcalde, Francisco dos Santos Pinto Teixeira, va iniciar obres de construcció del nou edifici. Va ser acabar en 1947.
Santos va dissenyar el nou ajuntament amb un disseny trapezoïdal situat en un turó, de manera que automàticament es va convertir en el punt focal de l'Avinguda Luis (avui Avinguda Samora Machel), que connecta la Plaça de la Independència amb la zona del centre de la ciutat, (Baixa). La sala disposa d'una façana de 65 metres i està completament dissenyada a la manera neoclàssica i segueix les normes arquitectòniques beaux-arts. A causa de les limitacions financeres, el govern de la ciutat va triar pedra artificial en lloc de carreu.
La Câmara Municipal de Lourenço Marques es va traslladar a la nova estructura en 1947. Va romandre seu del govern de la ciutat de Maputo després de la independència de Moçambic en 1975. El govern de la ciutat que ocupa l'edifici ara es diu el Conselho Municipal de Maputo.
L'edifici del Consell Municipal de Maputo fou afegit a la llista de monuments culturals de Maputo el 2011. D'altra banda, apareix a la base de dades portuguesa Sistema de Informação para o Património Arquitectónico (SIPA)amb el número 31708.

## Referències

* 1 2 3 4 Lourenço, Tiago. «Câmara Municipal de Lourenço Marques / Edifício do Conselho Municipal de Maputo», 2011. [Consulta: 31 març 2015].
* ↑ Ferreira, André Renga Faria. Obras públicas em Moçambique : inventário da produção arquitectónica executada entre 1933 e 1961. Coimbra, Portugal: Universidade de Coimbra, 2006 [Consulta: 20 febrer 2017]. Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* André Renga Faria Ferreira: Obras públicas em Moçambique: inventário da produção arquitectónica executada entre 1933 e 1961, Master thesis at Coimbra University, Coimbra, 2006

## Enllaços externs

* Entrada al web de la SIPA
# Edifici del Museu Comarcal de l'Horta Sud

L'Edifici del Museu Comarcal de l'Horta Sud, és un habitatge d'ús residencial situat al carrer de la Mare de Déu de l'Olivar, 30 de Torrent. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.14.244-028. Construït en els segles XIX i XX, és la seu del Museu Comarcal de l'Horta Sud.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 30 desembre 2016].
# Edifici residencial Les Beates

L'Edifici residencial Les Beates és un edifici al Barri Vell de Girona inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici ocupa el solar de l'antic convent de les Beates, a Girona. És a prop de la porta sud de la muralla medieval.
És una unitat residencial de nova planta que ocupa una de les unitats d'actuació que preveu el Pla Especial del Barri Vell. Presenta dues plantes baixes destinades a oficines i tres plantes superiors ocupades per disset habitatges. Es planteja l'edifici com un bloc unitari i compacte en forma de U, obert cap a ponent, amb façanes lligades al context més proper. Els accessos es realitzen des del pati interior amb una escala metàl·lica exterior i passeres perimetrals. Les obertures són d'estructura vertical, amb balcons de la façana del carrer amb llosanes de planxa. Els habitatges són de tipus convencional, adaptats a les característiques de la protecció oficial. A l'exterior hi ha un basament de pedra de Girona.
# Eding Sport FC de la Lékié

L'Eding Sport Football Club és un club de futbol camerunès de la ciutat de Lekié.

## Palmarès

* Lliga camerunesa de futbol:
** 2017
* Copa camerunesa de futbol:
** 2018

## Referències

* ↑ «Cameroon - Eding Sport FC de la Lékié - Results, fixtures, squad, statistics, photos, videos and news - Soccerway» (en anglès).
* ↑ «footlive.com- Football livescores».
* ↑ Schöggl, Hans; Peuple Sawa. «Cameroom - List of Champions». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 20-07-2010. [Consulta: 31 març 2011].
* ↑ «Cameroon - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-05-10 a Wayback Machine.
# Editorial Espasa

L'editorial Espasa és una editorial fundada el 1860 a Barcelona, i actualment pertanyent al Grupo Planeta. Està especialitzada en obres de consulta, materials didàctics i literatura, secció on destaquen els clàssics espanyols en format de butxaca (sector on van ser pioners).
Va ser fundada el 1860 pels germans Pau i Josep Espasa i Anguera amb el nom d'Espasa Germans. El 1869 s'hi incorporà com a soci Manuel Salvat i Xivixell, el qual 3 anys després es casà amb una germana dels Espasa. Pau Espasa deixà l'empresa el 1877, i Manuel Salvat el 1897, creant un any després Salvat e Hijo, precursora de l'editorial Salvat.
L'editorial de Josep Espasa continuà fins al 1908 amb el nom de José Espasa i després passà a anomenar-se Espasa e Hijos. Una les obres més rellevants de l'editorial Espasa fou l'Enciclopèdia Espasa, publicada entre 1905 i 1930, amb 70 volums. El 1926 el nom de l'empresa passà a ser Editorial Espasa-Calpe, fruit d'una fusió que li assegurà una millor distribució dels seus llibres. L'any 1991 el Grup Planeta va comprar Espasa-Calpe per un import proper als 10.000 milions de pessetes.

## Referències

* ↑ «Editorial Espasa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pilar Vélez, L'exaltació del llibre al Vuitcents: art, industria i consum a Barcelona, pàg 234.
* ↑ El País, 11/10/1991, Planeta compra Espasa Calpe por casi 10.000 millones

## Enllaços externs

* Web oficial
* Documentació de l'Editorial Espasa a la Biblioteca de Catalunya.
# Educació pública

L'educació pública comprèn l'ensenyament que s'imparteix en centres mantinguts per fons públics. En alguns països se subdivideix segons la titularitat (estatal o privada, la pròpia de les escoles concertades). Inclou un control del currículum i dels requisits d'admissió dels professors o mestres per part de l'administració, així com la gratuïtat per als alumnes. Es va començar a generalitzar a partir del segle xviii.
Tots els països mantenen un sistema d'educació pública per garantir l'accés a l'educació obligatòria, com a mínim en els nivells d'educació primària, tot i que no sempre l'oferta és suficient per assegurar que tots els nens puguin estar escolaritzats. L'educació pública pot ser mixta o diferenciada per sexes segons el país, però no pot deixar de matricular infants per motius ètnics, econòmics o socials.

## Educació pública a Catalunya

A Catalunya, la llei 12/2009 del 10 de juliol d'educació la defineix com la porta obligada a la realització personal i al progrés col·lectiu, la palanca que fa possible la superació dels condicionants personals, socials, econòmics i culturals en origen i la clau de les oportunitats per a superar les desigualtats i per a descobrir i aprofitar tots els talents de la societat.
Els ensenyaments que els centres poden impartir són els següents:
* Educació infantil
* Educació primària
* Educació secundària obligatòria
* Batxillerat
* Formació professional
* Ensenyament d'idiomes
* Ensenyaments artístics (música, dansa, arts plàstiques i disseny, art dramàtic, conservació i restauració de béns culturals)
* Ensenyaments esportius
* Educació d'adults
Els centres públics del Departament d'Ensenyament poden ser, a més, de diferents tipus segons els ensenyaments que imparteixen:
* llar d'infants: 1r cicle d'educació infantil
* parvulari: 2n cicle d'educació infantil
* escola: 2n cicle d'educació infantil i educació primària

## Referències

* ↑ «LLEI 12/2009». Gentcat, 26-11-2015. [Consulta: 26 novembre 2015].
* ↑ «Ensenyament que s'imparteix». [Consulta: 10 desembre 2015].
# Efecte Pigmalió

L'efecte Pigmalió és un mecanisme pel qual un resultat s'apropa a les expectatives prèvies perquè inconscientment s'ha modificat la conducta perquè així sigui. El nom ve del mite de Pigmalió i la seva estàtua. Segons aquest efecte, una persona espera un resultat concret, que depèn en part d'altres persones o factors externs. La creença que l'obtindrà fa que modifiqui la manera de comportar-se i, llavors, altera aquests factors externs; així, és molt probable que acabi succeint en contra de les possibilitats inicials.
L'efecte Pigmalió ha estat molt estudiat en educació i els esports. Si un professor creu que un alumne traurà bones notes, aquest les acaba obtenint, però no sols perquè tingui més capacitat o s'esforci més, sinó perquè el mestre modifica la seva conducta, avaluant de manera subjectiva, premiant excessivament els encerts, donant-li un tracte preferent... També s'anomena profecia autocomplerta.
L'efecte Pigmalió es pot identificar de les següents formes:
* Cas en el qual una persona aconsegueix el que es proposava prèviament a causa de la creença que pot aconseguir-ho.
* "Les expectatives i previsions dels professors sobre la forma en què es desenvoluparan els alumnes, determinen precisament les conductes que els professors esperaven." (Rosenthal i Jacobson).
* Una profecia autocomplerta és una expectativa que incita a les persones a actuar de tal forma que fa que l'expectativa finalment esdevingui certa.

## Tipus

Efecte Pigmalió positiu o Efecte Pigmalió pròpiament dit: produeix un efecte positiu sobre el subjecte, de forma que referma i millora l'aspecte sobre el qual incideix l'efecte, provocant un augment de l'autoestima del subjecte i de l'aspecte en concret.
Efecte Pigmalió negatiu o Efecte Gòlem: produeix que l'autoestima del subjecte disminueixi i que l'aspecte sobre el qual s'actua disminueixi o fins i tot desaparegui.

## Origen

L'efecte Pigmalió té el seu origen en un mite grec, en el qual un escultor anomenat Pigmalió (Πυγμαλίων en grec antic) es va enamorar d'una de les seves creacions: Galatea. Tan intensa era la seva passió per l'escultura que la tractava com si fos una dona real, com si estigués viva. El mite continua quan l'escultura pren vida després d'un somni de Pigmalió, per obra d'Afrodita, en veure l'amor que aquest sentia per l'estàtua, que representava a la dona dels seus somnis.
Aquest fet es va anomenar efecte Pigmalió, ja que va superar el que esperava de si mateix i en creure que l'estàtua era viva aquesta va arribar efectivament a estar-ho.
Igualment el terme també troba el seu origen en l'obra de teatre Pigmalió de George Bernard Shaw.

## Vegeu també

* Efecte Mateu.

## Referències

* ↑ Mitchell, Terence R.; Daniels, Denise. «Motivation». A: Handbook of Psychology (volume 12). John Wiley & Sons, Inc., 2003, p. 229. ISBN 0-471-38408-9.
Viccionari
# Efecte Pockels

L'efecte Pockels és un efecte electroòptic que consisteix en el canvi de l'índex de refracció d'un medi quan sobre aquest actua un camp elèctric que pot ser variable o constant, la variació amb el camp és lineal i de petita magnitud.
L'efecte Pockels permet governar fàcilment l'índex de refracció d'un medi per la qual cosa té múltiples aplicacions. En una lent amb un índex que canviï amb el camp elèctric aplicat es pot modificar la seva distància focal. Anàlogament és possible governar temporalment la desviació d'un raig per construir sistemes d'escombrat. Els materials emprats per a la utilització de l'efecte Pockels han de ser materials no centrosimètriques.
L'efecte Pockels deu el seu nom a Friedrich Carl Alwin Pockels qui el va estudiar el 1893

## Referències

* ↑ (castellà) Justiniano Casas (1994), Òptica , Saragossa. ISBN 84-605-0062-4
* ↑ «Pockels effect | physics | Britannica» (en anglès). [Consulta: 12 gener 2024].
# Efecte Poynting-Robertson

L'efecte Poynting-Robertson és un procés pel qual les partícules de pols interestel·lar es mouen lentament en espiral cap al Sol per causa de la radiació solar. Això és degut al fet que el moviment orbital dels grans de pols és contrarestat per la component de la pressió de radiació tangent a aquest moviment.
L'efecte pot ser interpretat de dues maneres, depenent del sistema de referència des d'on l'hi descrigui. Des de la perspectiva del gra de pols, la radiació del Sol sembla provenir d'un angle lleument inclinat cap a la direcció de moviment (veure aberració de la llum), per tant, l'absorció d'aquesta radiació incident per part del gra (en altres paraules, la transferència d'impuls d'aquella a aquest) es tradueix en una força neta que s'oposa al seu moviment orbital. Aquesta acció és lenta, ja que l'angle d'aberració és molt petit (la radiació solar es desplaça a la velocitat de la llum i la partícula es desplaça a una velocitat molt inferior). Des de la perspectiva del Sol (sistema de referència en repòs), el gra de pols absorbeix la totalitat de la llum solar que rep des de la direcció radial, perpendicular al seu moviment i, per tant, el seu moment angular no canvia, però, en absorbir fotons adquireix massa (equivalència massa-energia), de manera que per conservar el moment angular ha de disminuir la seva distància al Sol
Atesa la re-emissió de l'energia absorbida pel gra, notar que en el primer cas (vista des del gra) aquesta re-emissió és isotròpica (igual en totes direccions), i no afecta el moviment. Però vista des del Sol la re-emissió és anisotròpic i els fotons «s'emporten» moment angular de la partícula, pèrdua que ha de compensar amb l'acostament al Sol.
L'acció descrita és molt lenta, encara que el seu efecte és acumulatiu amb el temps: si una partícula d'alguns micròmetres (μm) està situada a una distància del Sol equivalent a l'òrbita terrestre (una unitat astronòmica), necessitarà uns set mil anys per a completar l'espiral cap al Sol. En partícules molt petites (de l'ordre d'una fracció de μm o menys) predomina la pressió de la radiació del Sol i tenen, per tant, moviments cap enfora. A més l'efecte Poynting-Robertson és més intens en les proximitats del Sol i tendeix a reduir l'excentricitat de les òrbites el·líptiques.

## Bibliografia

* Poynting, J. H. «Radiation in the Solar System: its Effect on Temperature and its Pressure on Small Bodies». Philosophical Transactions of the Royal Society of London, Series A. Royal Society of London, 202, 1904, pàg. 525–552. DOI: 10.1098/rsta.1904.0012.
* Poynting, J. H. «Radiation in the solar system: its Effect on Temperature and its Pressure on Small Bodies». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. Royal Astronomical Society, 64, Appendix, November 1903, pàg. 1–5. (Abstract of Philosophical Transactions paper)
* Robertson, H. P. «Dynamical effects of radiation in the solar system». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. Royal Astronomical Society, 97, abril 1937, pàg. 423–438.
# Efecte d'oposició

L'efecte d'oposició (de vegades conegut com el pic d'oposició o efecte Seeliger) és l'abrillantat d'una superfície rugosa, o un objecte amb moltes partícules, quan s'il·lumina directament des del darrere de l'observador. El terme és més àmpliament utilitzat en astronomia, on en general es refereix a un notable augment sobtat en la brillantor d'un cos celestial com un planeta, lluna, o cometa com el seu angle de fase de l'observació s'aproxima a zero. Es diu així perquè la llum reflectida des de la Lluna i Mart apareix significativament més brillant que el predit per simple reflectància de Lambert en oposició astronòmica. S'han proposat dos mecanismes físics d'aquest fenomen observacional: la ocultació d'ombra i la retrodispersió coherent.

## Vegeu també

* Característica d'albedo
* Funció de distribució de reflectància bidireccional
* Albedo geomètrica
* Espectre de Brocken, l'aparentment enorme i magnificada ombra d'un observador projecta sobre les superfícies superiors dels núvols oposats al Sol

## Referències

* ↑ Hameen-Anttila, K.A.; Pyykko, S. «Photometric behaviour of Saturn's rings as a function of the saturnocentric latitudes of the Earth and the Sun». Astronomy and Astrophysics, 19, 2, 7-1972, pàg. 235–247. Bibcode: 1972A&A....19..235H.

## Enllaços externs

* Hayabusa observes the opposition surge of Asteroid Itokawa Arxivat 2013-01-05 at Archive.is
* opposition effect, "Atmospheric optics" website. Includes a picture of the opposition surge on the moon
* opposition effect mechanism, "Atmospheric optics" website. Diagrammatic representation of the opposition surge
* "The-moon wikispaces" opposition surge page Arxivat 2013-02-09 at Archive.is
* Opposition surge on Saturn's B Ring as seen by Cassini–Huygens