OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Habitatge a la carretera d'Osor, 19 (Sant Hilari Sacalm)

L'Habitatge a la carretera d'Osor, 19 és una casa de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar, situat al nucli urbà, a la carretera d'Osor.
Consta de planta baixa i pis i té una torre quadrangular a la seva part dreta amb una coberta a quatre vessants i amb un motiu ceràmic al cim. El ràfec és amb entramat de fusta i ceràmica ornamentada amb motius vegetals.
A la planta baixa, a l'entrada es fa una lectura renovada dels temples clàssics, amb un frontó triangular i unes columnes amb base, fust i capitell molt simple. Al costat dret de la porta hi ha dues finestres quadrangulars en arc pla, amb ampit de pedra, sostingut per modillons.
Al pis, hi ha tres finestres quadrangulars en arc pla, amb ampit de pedra, sostingut per modillons.
La torre quadrangular, té un pis més, i té una obertura triple a cada una de les seves quatre façanes, en arc de mig punt.
La casa està envoltada per un petit jardí.
La façana és arrebossada i pintada.

## Història

Per les característiques de l'edifici, podríem datar-lo en les darreries del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8
# Habitatge a la carretera de Sabadell a Prats (Sant Llorenç Savall)

L'Habitatge a la carretera de Sabadell a Prats és una obra del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edificis de planta baixa i tres plantes separats per un pas de vianants escalonat que uneix les dues carreteres. Contrasta la composició força vertical del primer amb l'horitzontalitat donades per les terrasses del segon. Per la seva singularitat i alçada, és un element compositiu important a l'entrada del poble.
# Habitatge a la carretera de Santa Pau, 24-26 (Olot)

L'Habitatge a la carretera de Santa Pau, 24-26 és una obra noucentista d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular amb torre de base quadrada a l'angle sud-est. Els teulats són de teula plana, sostinguts per bigues de fusta que es prolonguen a l'exterior. Disposa de planta baixa, amb la porta principal descentrada on es veuen les inicials CTR i finestres decorades amb franges d'estuc amb motius vegetals. El primer pis disposa de balcons amb baranes ornades amb flors. La façana principal de la torre té un espaiós balcó, sostingut per mènsules decorades amb motius florals estilitzats i un teulat a tres aigües fet de teules vidriades de color blau. Les finestres de les altres façanes, així com les del pis superior estan ornades amb rajoles catalanes amb decoració d'escacs blancs i blaus. Aquest motiu, pintat, es repeteix sota el voladís.

## Història

Les primeres dècades del segle XX es caracteritzaren per un gran afany constructiu a la capital de la Garrotxa, s'acabaven projectes de gran envergadura com eren l'eixample Malagrida i la Plaça Clarà, i van apareixent nombroses cases marcades per estils eclèctics, modernisme i noucentisme.

## Referències

* 1 2
# Habitatge a la plaça de la Vila (Sant Feliu de Llobregat)

L'Habitatge a la plaça de la Vila és una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge estructurat en planta baixa i tres pisos superiors. La façana està plena d'obertures alineades que li donen un aspecte molt simètric a l'edifici. La façana és arrebossada de colors terrosos i amb algunes sanefes de tipus geomètric. Entre la planta baixa i el primer pis i el segon i tercer pis, trobem una motllura de pedra que separa els pisos. L'edifici és rematat amb una motllura amb mènsules de pedra. La coberta és de teula àrab.
# Habitatge a la pujada de Sant Martí, 7 (Girona)

L'habitatge a la pujada de Sant Martí, 7 és una casa de Girona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici residencial situat damunt l'antiga sala de ball de l'Odeón, aprofitant el fort desnivell existent. La façana principal presenta una composició simètrica dels elements, que segueix l'estètica imperant de l'eclecticisme classicitzant de la segona meitat del segle xix. Tots els elements ornamental són d'obra artificial. La part central es remarca amb un petit frontó a la part superior i un tractament diferenciat de l'arrebossat de tota la franja central. Les obertures de la planta principal presenten guardapols. Una gran cornisa sobre mènsules ornamentals serveix de remat de l'edifici.
# Església de Sant Martí Vell

L'església de Sant Martí Vell és una obra de Sant Martí Vell (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una sola nau de tres trams, quatre capelles i capçalera poligonal. Coberta de volta de creueria i claus esculturades amb les dates 1589 i 1590. Les mènsules també mostren relleus representant lleons. El parament és arrebossat i una de les capelles té un fresc mal conservat. La façana presenta una portalada renaixentista amb frontó triangular sostingut per columnes sobre plint, un rosetó central i una galeria a la part alta de dotze arcs de mig punt que s'allarga tot el frontis. Al costat dret hi ha un rellotge de sol (1588) i una inscripció del segle xiv. El campanar, adossat a l'absis, d'estil gòtic tardà (finals segle xvi) té planta quadrada i s'hi sobreposa un cos octogonal, amb finestrals ojivals entre pilastres rematades per pinacles, i coberta en forma de piramide.

## Història

El temple actual data del segle xvi però en el testament de Gilabert de Cruïlles (1035) es fa referència a la parròquia de Sant Martí de Tours. De fet fou bastit sobre un altre més antic, amb planta de tipus carolingi, que es pot veure encara al costat del campanar. El 1229 és citada en l'homenatge prestat per Berenguer de Mazala a favor de Guillem, de Sant Climent. L'any 1372 té lloc la redenció del bovatge al rei Pere III. Finalment és anomenada al Sínode de la Diòcesi de l'any 1691.
El rector mossèn Enric Bahi fa traslladar el 1963 el cementiri i apareixen elements del xviii.
En depèn el santuari dels Àngels situat al mateix municipi.

## Referències

* 1 2 3 4
# Antic Col·legi de les Monges Franceses

L'Antic Col·legi de les Monges Franceses és una obra modernista de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat al costat de l'edifici de la Universitat i la Llar de jubilats de Cervera. Edifici alçat sobre un sòcol o basament a nivell del carrer Manuel Ibarra. Presenta planta rectangular amb tres nivells horitzontals de façana i dues plantes, la primera de les quals s'utilitza com a sala d'actes. La façana principal està encarada al recinte que vincula aquest edifici i el de la llar de jubilats amb la nova seu del Consell Comarcal de la Segarra -antiga residència dels pares Claretians. La façana està conformada per tres nivells horitzontals delimitats per franges de maó vist i rematada per un tester esglaonat, composició que es repeteix a la façana posterior. La planta baixa està centrada per la portada, que avui ha perdut la seva utilitat funcional a favor d'un accés lateral, pel cantó de la llar de jubilats. Amb una funció avui merament decorativa, doncs, la portada està flanquejada per sengles pilastres sobre podi i amb un entaulament recte, tot de maó vist, que al seu torn sosté una fornícula o capella buida, coberta a doble vessant. A banda i banda de la portada hi ha dos finestrals rectangulars amb llinda, brancals i ampit remarcats amb maó vist. La segona planta està definida per tres obertures de les mateixes característiques - la de l'esquerra està tapiada- i al centre del tester hi ha dues obertures geminades de ventilació, igualment emmarcades amb maó. La façana lateral que dona al carrer Manuel Ibarra segueix la divisió horitzontal amb franges de maó i parament igualment arrebossat. A la part baixa sobresurt el sòcol treballat de forma rústica i al primer nivell hi ha tres obertures amb arc rebaixat emmarcades amb maó vist. Al segon nivell es repeteix la mateixa sèrie de tres obertures com les de la façana principal.

## Història

L'any 1903 s'estableix a Cervera el col·legi hispano-francès, on s'hi establiren les religioses franceses de la Sagrada Família que havien estat expulsades del país veí. La superiora era la germana d'un dels empresaris vinícoles que havia arribat a la Segarra a conseqüència de la crisi que patiren les vinyes franceses a causa de la fil·loxera. El col·legi estava dedicat a la formació integral de senyoretes i impartia les ensenyances en francès.
L'estil de l'edifici està inspirat en l'arquitectura nord-europea i el modernisme, el treball del tester el podem trobar a la Casa Amatller, obra de Puig i Cadafalch. La construcció de l'edifici del col·legi és de 1925, però el funcionament quedà interromput per la guerra civil de 1936.

## Referències

* 1 2 3 «Antic Col·legi de les Monges Franceses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Estrilda de Shelley

L'estrilda de Shelley (Cryptospiza shelleyi) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc de les muntanyes de l'est de la República Democràtica del Congo, oest d'Uganda, Burundi i sud-oest de Ruanda.

## Referències

* ↑ «Estrilda de Shelley». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Escuts de les províncies dels Països Baixos

Aquesta galeria dels escuts de les províncies dels Països Baixos mostra els dotze escuts de cadascuna de les 12 províncies dels Països Baixos.
* Escut de Drenthe
* Escut de Frísia
* Escut de Gelderland
* Escut de Groningen
* Escut de Limburg
* Escut del Brabant del Nord
* Escut de Holanda Septentrional
* Escut de Overijssel
* Escut de Holanda Meridional
* Escut d'Utrecht
* Escut de Zelanda

## Vegeu també

* Banderes de les províncies dels Països Baixos
# An-dro

L'an-dro (en bretó estàndard) és una dansa bretona originària de la zona del Bro Gwened (Pays Vannetais, en francès), coneguda tant en la zona de llengua bretona com en la zona de llengua gal·ló.

## Pràctica

L'an-dro es balla en cercle, en cadena oberta o per parelles, en passeig. En aquest últim cas, porta llavors el nom de kas-a-barh. Els dansaires, homes i dones alternats, s'agafen pels dits petits. En el pas se succeeixen dues parts, iguals en temps i en ritme: esquerra-dreta-esquerra, i a continuació dreta-esquerra-dreta. El cercle o cadena progressa cap a l'esquerra durant la primera part "esquerra-dreta-esquerra", mentre que durant el segon motiu "dreta-esquerra-dreta", l'avenç és molt petit o inexistent. L'orientació dels dansaires és la mateixa tot al llarg de la frase musical, cap al centre o lleugerament cap a l'esquerra. En certes versions, es poden creuar els suports, a títol de guarniment. En algunes versions recents conegudes sota el nom de Tour, els dansaires mantenen els braços a l'altura del pit, tot marcant la pulsació a cada temps. L'an dro actualment ballat en fest-noz o ball folk és una variant, originària de Baud, que ha vist el naixement d'un moviment de braç característic. Al curs dels quatre primers temps, els braços efectuen un moviment d'espiral cap a l'interior i al mig de la frase musical es troben horitzontalment cap endavant; en la segona meitat, fan el mateix camí en sentit contrari i efectuen una àmplia corba per trobar-se llavors avall i lleugerament enrere, com per prendre empenta.

## Evolució

Com el pilé-menu, l'an-dro és una evolució dels branles dobles del Renaixement.

## Bibliografia

* Guilcher, Jean-Michel. «En dro». A: La tradition populaire de danse en Basse-Bretagne (en francès). Coop Breizh, 1963, 1997 (4eéd., p. 295-320.
* Clérivet, Marc. «Le rond de type en dro». A: Danse traditionnelle en Haute-Bretagne : Traditions de danse populaire dans les milieux ruraux gallos, XIX$^e$ et XX$^e$ siècles. Dastum et Presses universitaires de Rennes, 2013, p. 204-210 (Patrimoine oral de Bretagne núm.).

## Enllaços externs

* «Partitions gratuites : an dro». Breizh Partitions.
* «An dro» (video), 2009.
* An dro the world Arxivat 2010-08-19 a Wayback Machine.
# Església parroquial de Sot de Xera

L'església parroquial de sant Sebastià, martir, edificada en Sot de Xera (Els Serrans, País Valencià) és un temple catòlic que se situa en el nucli antic de dita població, donant la seua façana principal al carrer Sant Sebastià i una porta lateral a la plaça de Joan de Joanes.

## Descripció

Es tracta d'una església del segle xvii, de concepció neoclàssica composta per una sola nau central coberta amb volta de mig canó.
Té capelles laterals entre els contraforts i cor sobre la porta d'entrada. En les capelles es disposen retaules neoclàssics amb imatges de Sant Antoni Abat, Sant Roc, La Immaculada i la mare de Déu dels Dolors.
En la capçalera hi ha un retaule neoclàssic blanc d'escaiola presidit per imatges de l'Assumpció de la mare de Déu i Sant Sebastià, titular de la parròquia. Als costats de l'altar major se situen una capella i la sagristia. L'interior està decorat amb pilastres, capitells i motlures de tipus jònic. No presenta actualment decoració destacable, tots els elements estan pintats de blanc.
El campanar exterior, és de planta quadrada, d'un cos amb rematada de doble edicle, alberga quatre campanes. La coberta general és a dues aigües amb teula ceràmica.
En l'interior es conserva un sagrari-tríptic atribuït al pintor valencià Joan de Joanes de mitjan segle xvi que duu per títol "Crist Mostrant la Sagrada Forma" (en castellà). Es tracta d'un element fet de fusta policromada i orada, tant en l'exterior com en l'interior. La seua forma és més o menys prismàtica de base hexagonal, i les seues dimensions aproximades d'un metre d'alt per seixanta centímetres d'ample, i seixanta de profunditat.
# Estrilda de collar

L'estrilda de collar (Nesocharis ansorgei) és una espècie d'ocell estríldids trobats a Àfrica. S'ha estimat que el seu hàbitat aconsegueix els 94,000 km².
Es pot trobar a Burundi, República Democràtica del Congo, Ruanda, Tanzània i Uganda. El seu estat de conservació segons la Llista Vermella és de baix risc (LC).

## Referències

* ↑ «Estrilda de collar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ Chapin, Ruth Trimble «The Behaviour of the Olive Weaver-Finch Nesocharis Ansorgei» (en anglès). Ostrich, 30, sup1, 1-1959, pàg. 230–232. DOI: 10.1080/00306525.1959.9633328. ISSN: 0030-6525.
# Estroncioperloffita

L'estroncioperloffita és un mineral que cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg d'estronci de la perloffita, d'on prové el seu nom. L'IMA va acceptar-lo com a mineral l'any 2015.

## Característiques

L'estroncioperloffita és un mineral de fórmula química SrMn₂$^{2+}$Fe₂$^{3+}$(PO₄)₃(OH)₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Referències

* ↑ «Strontioperloffite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Estructura algebraica

Una estructura algebraica és un conjunt d'elements amb unes propietats operacionals determinades. O sigui, allò que defineix l'estructura algebraica del conjunt són les operacions matemàtiques que es poden realitzar amb els elements del conjunt, i les propietats matemàtiques que aquestes operacions tenen en el conjunt.
Entre moltes altres estructures algebraiques que es poden descriure, per la seva importància destaquen:
* Els grups.
* Els anells.
* Els cossos.
* Els monoides.
* Els magmes.

## Referències

* ↑ Kriega. «Lecciones populares de matemáticas: ¿Qué es una estructura algebraica? Monoides», 02-03-2009. [Consulta: 21 setembre 2018].
# Estructura terciària de les proteïnes

L'estructura terciària de les proteïnes, especialment de les que tenen un pes molecular elevat, està constituïda per diversos dominis o unitats compactes de 50 a 300 aminoàcids connectades a través de l'esquelet polipeptídic. Un domini proteic pot concebre's com la unitat estructural bàsica d'una estructura proteica. El nucli de cada domini està compost fonamentalment per un conjunt de làmines β, hèlix α o d'ambdues coses. Aquestes estructures secundàries regulars estan afavorides degut al fet que permeten la formació d'una gran quantitat d'enllaços d'hidrogen entre els àtoms de l'esquelet de la proteïna, la qual cosa és essencial per a estabilitzar l'interior del domini, on l'aigua no és assequible per a forma enllaços d'hidrogen amb l'oxigen polar del carbonil o amb l'hidrogen de l'amida de l'enllaç peptídic.
Existeix un nombre limitat de maneres de combinar hèlix α amb làmines β per a formar una estructura globular, pel que determinades combinacions d'aquests elements, denominades motius, es presenten repetidament en el nucli de moltes proteïnes no relacionades entre si. Diverses combinacions de motius formen el domini proteic, en el qual la cadena polipeptídica tendeix a corbar-se dalt i baix al llarg de tota l'estructura, de vegades formant una làmina β o una α-hèlix. Les característiques d'una proteïna i, del que és més important, les funcions biològiques que du a terme depenen de la seva estructura terciària.
# Estruç de Somàlia

L'estruç de Somàlia (Struthio molybdophanes) és un gran ocell no volador de la família dels estruciònids (Struthionidae) que s'ha considerat coespecífic amb la resta d'estruços però que el Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.8, 2011) considera una espècie de ple dret arran els treballs de Miller et al (2010).
L'anàlisi de l'ADN mitocondrial dels diferents taxons del gènere Struthio, incloent l'extint estruç àrab (S. c. syriacus) ha mostrat que l'estruç somali és filogenèticament la més apartada de les variants, i sembla que es va separar de la resta dels taxons fa uns 3,6-4,1 milions d'anys.

## Hàbitat i distribució

Habita terrenys amb vegetació més densa que l'estruç comú, amb una distribució que abraça l'est d'Àfrica, des del nord-est d'Etiòpia i Somàlia, al nord-est de Kenya, ocupant aproximadament l'àrea coneguda com la Banya d'Àfrica.

## Morfologia

Similar a la resta d'estruços, la pell del coll i les cuixes és de color gris-blau (en comptes de rosat), esdevenint blau brillant en els mascles durant l'època d'aparellament. El coll no té el típic anell blanc ampli, i les plomes de la cua són de color blanc. Les femelles són lleugerament més grans que els mascles i el seu plomatge marró és similar al de les femelles dels altres estruços.

## Alimentació

L'estruç somali s'alimenta en major part dels arbusts que altres estruços, més herbívors.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Joshua M. Miller, Sara Hallager, Steven L. Monfort, John Newby, Kelley Bishop, Scott A. Tidmus, Peter Black, Bill Houston, Conrad A. Matthee i Robert C. Fleischer. Phylogeographic analysis of nuclear and mtDNA supports subspecies designations in the ostrich (Struthio camelus). Conservation Genetics, 2011, Volum 12, N. 2, Pag. 423
* 1 2 Stephanie Freitag i Terence J. Robinson (1993). "Phylogeographic patterns in mitochondrial DNA of the Ostrich (Struthio camelus).". The Auk 110 (3): 614–622.Full PDF Arxivat 2012-08-05 a Wayback Machine.
* ↑ Terence J. Robinson i Conrad A. Matthee (1999). "Molecular genetic relationships of the extinct ostrich, Struthio camelus syriacus: consequences for ostrich introductions into Saudi Arabia.". Animal Conservation 2 (3): 165–171. doi:10.1111/j.1469-1795.1999.tb00062.x.
* 1 2 Shanawany, M.M.; & Dingle, John. (1999). Ostrich production systems, Part 1. Food and Agriculture Organisation. pp. 12. ISBN 9789251043004
* ↑ Roots, Clive. (2006). Flightless birds. Greenwood Press. pp. 26. ISBN 0313335451.
# Estuari de l'Anàdir

L'estuari de l'Anàdir (en rus: Анадырский Лиман) és un profund estuari o liman localitzat a la costa nord-oriental de Sibèria, al fons del golf de l'Anàdir, pertanyent al districte autònom de Txukotka de la Federació Russa.
L'estuari de l'Anàdir es divideix en tres parts:
* La badia exterior, que rep el riu Tretia (la seva boca és l'osca a la riba sud) i que té la ribera sud poc profunda.
* La badia interior, anomenada badia d'Onemen (Онемен), que rep al riu Velíkaia, 556 km a través d'una estreta badia al sud-oest. Està badia interior està separada de la exterior per un promontori, en el qual està emplaçada a la punta la ciutat d'Anàdir (11.600 hab. el 2007). El riu Anàdir (1146 km) entra en aquesta badia interior des de l'oest de la ciutat.
* Una sèrie de llacs que formen la boca del riu Kantxalan (426 km), situats a nord del promontori que separa les dues badies anteriors.

## Geografia

És anomenat un liman perquè és separat des del golf de l'Anàdir per la barra Russkaia Koshka al nord i una altra barra (Punta Geka) al sud.
El liman està dividit a tres parts. La badia exterior rep el Riu Tretia (la seva boca és l'osca en la riba del sud). La part del sud de la badia exterior és superficial. La badia interior és anomenada Badia d'Onemen i rep el Velíkaia a través d'una badia estreta en el sud-oest. Són separats per un promontori, amb la ciutat de Anàdir a la seva punta. Cap al nord del promontori és una sèrie de llacs què formen la boca del Riu Kantxalan. El Riu Anàdir entra la badia interior des de l'oest.

### Fauna

En les aigües del liman es troba el salmó rosa, el salmó keta, la clupea, alguns peixos pertanyents al gènere Eleginus, a la família Osmeridae (Osmerus mordax dentex i Osmerus eperlanus) i a la família Gobiidae.

## Referències

* ↑ DMA 96621 "Anadyrskiy Liman and Zaliv 1" United States Defence Mapping Agency, now under National Geospatial-Intelligence Agency (NGIA)
* ↑ United States Hydrographic Office (1909). Asiatic pilot, Volume 1. Issues 122-126; Issue 162 of H.O. pub. Gov. Printing Off., Washington. pp 50-51.
* ↑ «Черешнев - Пресноводные рыбы Чукотки.pdf». Aquacultura.
   * DMA 96.621 "Anadyrskiy Liman and Zaliv 1" United States Defence Mapping Agency, ara sota la National Geospatial-Intelligence Agency (NGIA).
   * United States Hydrographic Office (1909). Asiatic pilot, Volume 1. Washington. pàg 50-51.

## Enllaços externs

* "Anadyrskiy Liman" Geonames
# Estàtua d'Europa

L'Estàtua d'Europa (també coneguda com a Unitat en la Pau) és una escultura que representa la pau a través de la integració europea i encarna el lema de la Unió Europea (UE), In varietate concordia («Units en la diversitat»). Es troba al jardí del Convent Van Maerlant (la biblioteca de la Comissió Europea), a la cruïlla del carrer Van Maerlant i la calçada d'Etterbeek, al Districte Europeu de Brussel·les (Bèlgica). L'estàtua és feta de resina, mesura més de 5 metres i pesa gairebé 800 kg. Fou inaugurada el 9 de desembre del 2003 per Neil Kinnock i Viviane Reding, aleshores Vicepresident de la Comissió Europea i Commissària de Cultura, respectivament. 2003 fou l'Any Europeu de les Persones amb Discapacitat i quedava poc per l'ampliació de la UE envers l'est.
L'estàtua fou esculpida, modelada, polida i pintada per nens amb problemes de vista sota la supervisió de l'artista francès Bernard Romain, que volia demostrar que la discapacitat no era un factor marginador. Els braços entrellaçats de diferents colors simbolitzen la diversitat cultural dels pobles d'Europa, que s'ajunten per alçar una esfera que recorda la bandera de la UE amb un colom de la pau a sobre.

## Referències

* ↑ L'estàtua al lloc web de Bernard Romain Arxivat 2012-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* http://ec.europa.eu/oib/art_en.cfm