OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sloan Digital Sky Survey

L'Sloan Digital Sky Survey o SDSS és un projecte d'investigació de l'espai mitjançant imatges a l'espectre visible i desplaçament cap al roig, que utilitza un telescopi òptic de dos metres i mig a l'Apache Point Observatory de Nou Mèxic (Estats Units). El projecte es va anomenar en honor de la Fundació Alfred P. Sloan.
El projecte va començar l'any 2000, i ja ha cartografiat un 35% del cel, amb observacions fotomètriques d'uns 500 milions d'objectes i espectres de més d'un milió d'objectes. L'any 2006 el projecte va entrar en una nova etapa, anomenada SDSS-II, que va començar a observar l'estructura i composició de la Via Làctia. A mitjan 2008, va començar SDSS-III i s'espera que duri fins al 2014.
L'últim alliberament de dades, DR8 inclou totes les observacions fotomètriques que es faran amb la càmera del SDSS, cobrint 14.555 graus quadrats del cel (un 35% del cel sencer). Cada nit, el telescopi genera 200 GB de dades.

## Referències

* ↑ «SDSS Data Release 8». sdss3.org. [Consulta: 10 gener 2011].

## Vegeu també

* Gran Barrera Sloan
* Alfred P. Sloan

## Enllaços externs

* Pàgina de l'SDSS
# Snake case

snake_case és una convenció tipogràfica informàtica que consisteix a escriure conjunts de paraules, generalment en minúscules, separades per guionets baixos. Aquesta convenció s'oposa a d'altres com la CamelCase, que consisteix a posar en majúscules les primeres lletres de cada paraula sense cap separador entre elles.
Aquesta convenció s'aconsella en certs llenguatges de programació. Per exemple:
* En Python, per als noms de variables, de funcions i de mètodes (PEP 8).
* En Ruby, per als noms de mètodes i de variables.

## Variants

Una variant de l'snake_case consisteix a escriure el conjunt de paraules separant-les igualment per guionets baixos, però en aquest cas tot utilitzant majúscules. Aquest cas es coneix com a SCREAMING_SNAKE_CASE, fent referència a l'ús de les majúscules per a senyalar que es crida en les comunicacions informàtiques. S'utilitza sobretot per a escriure constants, p. ex., en Ruby i en Python.

## Vegeu també

* CamelCase

## Referències

* ↑ «PEP 0008 -- Style Guide for Python Code» (en anglès). [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «Ruby Styleguide» (en anglès). [Consulta: 27 desembre 2015].
# Spangolita

L'spangolita és un mineral de la classe dels sulfats. Va ser nomenat així en 1890 per Samuel Lewis Penfield en honor de Norman Spang (1842 - 1922), col·leccionista de minerals d'Etna, al comtat d'Allegheny, Pennsilvània, Estats Units, proveïdor de l'espècimen tipus per al seu estudi.

## Propietats

L'spangolita és un mineral de color verd blavós principalment que cristal·litza en el sistema trigonal. És un mineral força tou, ja que la seva duresa és 3 en l'escala de Mohs. Té una lluentor vítria i és translúcid. Els exemplars tabulars prims de spangolita es poden confondre amb la calcofil·lita.
Els cristalls tenen un aspecte freqüentment holoèdric, de prismes curts [0001], o més comunament, tabulars {0001}. El prisma i cares trigonals de les piràmides estan horitzontalment estriades amb sèries de piràmides trigonals i prismes en combinació oscil·lant. Les geomètricament equivalents piràmides trigonals positives i negatives estan aparentment sempre desenvolupades de la mateixa manera, el que li dona un aspecte hexagonal al cristall.

## Formació

És un mineral secundari que es troba comunament amb altres minerals secundaris de coure a les zones oxidades dels jaciments cuprífers.

## Referències

* ↑ «Spangolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 gener 2014].
# Sperillen

L'Sperillen és un llac de Noruega situat al municipi de Ringerike (comtat de Buskerud). El llac té una superfície de 37 m² i una profunditat màxima de 108 metres. Es troba a 150 metres sobre del nivell del mar.
Els rius Begna i Urula flueixen al llac des del nord. Al sud s'hi troba una planta d'energia hidroelèctrica. El llac és conegut per la seva pesca i les espècies més comunes de peixos en aquest llac són el peix blanc, el salvelí, la perca i la truita. La ruta europea E16 transcorre al llarg del costat est del llac.

## Referències

* 1 2 Sperillen Store Norske Leksikon, consultat 28 Març 2013
* ↑ «Ringmoen (Ringerike.no)». Arxivat de l'original el 2015-06-06. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ Begnadalen (begnadalen.no)
* ↑ Hedalen (hedalen.no)
# Spinto

L'spinto (de l'italià spingere: empènyer) és una tècnica vocal freqüentment emprada per a cantar alguns papers en les òperes de Richard Wagner, Giuseppe Verdi i els compositors del verisme. La meta del cant spinto és desenvolupar una força vocal que permet cantar sobre la gran orquestra de l'òpera romàntica i poder posar accents dramàtics en la línia vocal. A més, s'apunta a la imitació d'expressions d'emoció desencadenada (plor, crit, etc.), com passa en les òperes I Pagliacci i Cavalleria Rusticana.
A Alemanya, el cant spinto, (Staudruckprinzip: mètode de repressió) va ser descrit per George Armin en el seu llibre Von der Urkraft der Stimme (de la força fonamental de la veu) de 1905. Armin ensenyava el cant de pressió com l'únic mètode admissible de cantar en un escenari. No obstant això, Franziska Martinssen-Lohmann escriu sobre els resultats de l'ensenyament d'Armin: :"Foniatres i mèdics criticaven la violència del mètode. Males llengües propagaven el mite que existia una associació dels cantants danyats pel mètode de repressió."/Martinssen - Lohmann (1988): 165.
Encara que l'efecte en l'escenari és indiscutible, la tècnica spinto tendeix a danyar la veu del cantant. Es canta amb una pressió subglòtica molt alta. Així, el cantant pot produir notes de força violenta en el registre agut, a costa de la capacitat de coloratura, messa di voce, i el registre únic. A causa de la pressió antinatural de l'aire, el cantant de tècnica spinto tendeix a enfosquir la veu i desenvolupar nòduls. Cantants de tècnica spinto han estat Enrico Caruso, Mario del Monaco, Franco Corelli i Giuseppe di Stefano.
# Sporting Club de Tunis

L'Sporting Club de Tunis fou un club de futbol tunisià de la ciutat de Tunis. Va ser fundat el 1906.

## Palmarès

* Lliga tunisiana de futbol
** 1926, 1928
* Copa tunisiana de futbol
** 1926, 1938

## Referències

* ↑ Laurent Fourchard, Odile Goerg et Muriel Gomez-Perez, Lieux de sociabilité urbaine en Afrique, éd. L'Harmattan, France, 2009, p. 283
* ↑ «Tunisia - Foundation Dates of Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Sportverein Stockerau

L'Sportverein Stockerau és un club de futbol austríac de la ciutat de Stockerau.

## Història

El primer club de la ciutat fou l'Stockerauer Sportvereinigung 07, fundat el 7 de maig de 1907. El club actual nasqué l'any 1958 amb el nom Sportvereinigung Heid Stockerau, després de la fusió de SV Heid Stockerau i ASV Stockerau (Arbeiter-Sportverein Stockerau).
El seu major èxit arribà l'any 1991, en el qual es proclamà campió de la copa nacional, fet que li permeté participar en la Recopa d'Europa la temporada 1991-92.

## Partits a Europa

| Temporada | Torneig | Ronda | País | Club | Local | Visitant | Global |
| Recopa d'Europa de futbol 1991-92 | Recopa d'Europa | Q | | Tottenham Hotspur FC | 0-1 | 0-1 | 0-2 |

## Palmarès

* Copa austríaca de futbol:
** 1991
* Regionalliga Ost:
** 1973-74, 1978-79, 1987-88, 1995-96
* Campionat de la Baixa Àustria:
** 1969-70, 1980-81, 1985-86
* Copa de la Baixa Àustria:
** 1972-73

## Referències

* ↑ «Austria Foundation Dates (until 1920)». RSSSF, 13-06-2013. [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ «Oviedo entre los debutantes». Mundo Deportivo, 07-07-1991. [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ «Recopa ronda previa». Mundo Deportivo, 22-08-1991. [Consulta: 20 octubre 2013].

## Enllaços externs

* (alemany) Lloc web oficial del club
# Spútnik 3

L'Spútnik 3 (en rus: Спу́тник-3) va ser un satèl·lit artificial soviètic llançat 15 de maig del 1958 des del cosmòdrom de Baikonur amb un coet R-7/SS-6 ICBM modificat. Era un satèl·lit de recerca per explorar l'atmosfera superior i l'espai proper. A causa d'una fallada en el mecanisme d'enregistrament, el satèl·lit no va detectar la radiació dels cinturons de Van Allen (ja que el 3 de febrer del 1958, un altre Spútnik 3 va fallar abans).

## Història

El juliol de 1956 l'OKB-1 de la Unió Soviètica va començar el disseny i construcció del primer satèl·lit artificial terrestre, denominat ISZ, amb el nom en clau pel dissenyadors d'"Object D". Aquest disseny va començar el gener de 1956 amb la intenció que el llançament es realitzés durant l'Any Geofísic Internacional.
De fet aquest havia de ser el primer satèl·lit artificial llançat pels soviètics, però en va acabar sent el tercer degut a les dificultats de desenvolupament dels aparells científics i l'equip de comunicació. El coet propulsor era una versió modificada del nou míssil balístic (ICBM), R-7 Semiorka que es va denominar 8K71, estava preparat pel llançament abans que el propi satèl·lit. Per evitar que els americans s'avancessin en el llançament del primer satèl·lit artificial, els soviètics van accelerar el disseny i llançament dels senzills satèl·lits "Prosteixi Spútnik 1" ("Sàtel·lit Elemental 1" o PS-1) i l'Spútnik 2 (PS-2). Aquests van ser llançats abans que el més ambiciós satèl·lit "Object D".

## Dades tècniques del vehicle llançador

R-7 Semiorka:
| Vehicle llançador | Codi | Trams | Alçada (m) | Diàmetre base (m) | Pes (t) |
| Spútnik 3 | 8А91 | 2 | 31 | 10,3 | 269,3 |

## Referències

* ↑ Siddiqi, Asif A.. Sputnik and the Soviet Space Challenge, Gainesville, Florida. The University of Florida Press, 2003, p. 176. ISBN 0-8130-2627-X
* ↑ Siddiqi, Asif A.. Sputnik and the Soviet Space Challenge, Gainesville, Florida. The University of Florida Press, 2003, p. 149. ISBN 0-8130-2627-X
* ↑ Harford, James.. Korolev how one man masterminded the Soviet drive to beat America to the Moon, New York. John Wiley & Sons, Inc., 1997, p. 126. ISBN 0-471-14853-9
* ↑ Zaloga, Stephen J.. The Kremlin's Nuclear Sword, Washington. The Smithsonian Institution Press, 2002, p. 232. ISBN 1-58834-007-4

## Vegeu també

* Programa espacial soviètic
# Squero di San Trovaso

L'squero di San Trovaso és una de les més antigues i famoses drassanes venecianes. El squero (és a dir "cantiere" en venecià: de la paraula "squara" que indica l'eina utilitzada per a construir les embarcacions) és el clàssic pati (cantiere) on es construïen i reparaven les embarcacions de grandàries com góndoles, pupparini, sandoli, s'ciopóni i altres vaixells típics de la tradició naval veneciana.
L'squero di San Trovaso sorgeix al llarg del riu homònim i es remunta al Segle XVII. És una de les poquíssimes drassanes encara en funcionament a Venècia, tot i que avui només es construeixen o reparen góndoles, mentre que en el passat l'activitat de la drassana s'estenia també a d'altres menes de barques.
L'edifici que l'allotja té la forma típica de casa de muntanya, una circumstància excepcional per a Venècia, inspirada en els squerarioli acostumats a treballar amb la fusta i sobretot degut als orígens de molts mestres d'aixa.
A l'squero di Sant Trovaso encara es treballa amb els mètodes d'un segle enrere. No hi ha torns i les góndoles són aixecades, girades i maniobrades completament a mà.

## Referències

* 1 2 «Squero di San Trovaso». [Consulta: 19 gener 2018].
* ↑ «La costruzione di una gondola». [Consulta: 19 gener 2018].

## Enllaços externs

* Squero di San Trovaso (anglès)
* Squero di San Trovaso: The gondola boatyard (anglès)
# Stade Helvétique de Marseille

L'Stade Helvétique de Marseille fou un club de futbol francès de la ciutat de Marsella.

## Història

Va néixer el 22 de juliol de 1904 amb el nom La Suisse per un grup de suïssos residents a Marsella. El 19 de juliol de 1907 el club fou re anomenat Stade Helvétique. El 1909 jugà i guanyà el seu primer campionat de l'USFSA. A la final derrotà el CA Paris (3-2). La següent temporada tornà a jugar la final del campionat, però fou derrotat pel US Tourcoing, per 7-2. L'any 1911 es proclamà campió francès novament en derrotar a l'Stade de l'Huveaune, el Racing Club de France 3-2. El 1912 guanyà el seu quart campionat de Littoral consecutiu però l'Stade Raphaëlois l'eliminà en el campionat nacional. El seu tercer campionat francès arribà el 1913, vencent el FC Rouen, 1-0. L'any 1916, en plena guerra, aturà les seves activitats. El 1927 reaparegué novament, però desaparegué definitivament el 1932.

## Palmarès

* Lliga francesa de futbol:
** 1909, 1911, 1913
* Championnat du Littoral de l'USFSA:
** 1909, 1910, 1911, 1912, 1913, 1914
* Stade Helvétique el 1908.
* Stade hélvétique el 1910.
* Stade hélvétique el 1913.
* MacQueen, porter el 1913.

## Referències

* ↑ Kevin Charnay. «Quand le Stade helvétique était le premier club de Marseille». sofoot.com: So Foot, 13-11-2015.
* ↑ «Stade Helvétique de Marseille». Arxivat de l'original el 2016-11-28. [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ Renée Lopez. Les Suisses à Marseille : une immigration de longue durée. Revue européenne des migrations internationales, 1987.
* ↑ Gilles Castagno. Olympique de Marseille Histoire encyclopédique. Gilles Castagno, 2011. ISBN 978-2-9540023-0-9.
* 1 2 3 4 5 «France 1892-1919».
# Storheia

L'Storheia és la muntanya més alta de Bymarka, situada al municipi de Trondheim, al comtat de Trøndelag, Noruega. Fa 566 metres, i se situa a 3 quilòmetres a l'est del poble de Langørjan. En dies clars es pot arribar a veure el mont Snøhetta, a uns 130 quilòmetres de distància. El primer element del nom és stor, que significa "gran" i l'últim element és la forma finita de hei que significa "turó". Per tant, el nom significa el "gran turó".

## Referències

* ↑ «Bymarka» (en noruec). Enciclopèdia Noruega.
# Reizei

L'emperador Reizei (冷泉 天皇, Reizei-Tennō, 12 de juny del 950 - 21 de novembre del 1011) va ser el 63è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar entre 967 i 969. Abans de ser ascendit al Tron de Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Norihiro (Norihiro-shinnō).

## Referències

* ↑ Agencia imperial: 冷泉天皇 (63)
* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des emepeurs du japon, pp. 142-143; Brown, Delmer et al. (1979). Gukanshō, pp. 298-299; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki. pp. 190-191.
* ↑ Titsingh, p. 142; Varely, p. 190; Brown, p. 264.

## Bibliografia

* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-03460-0; ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
* Titsingh, Isaac. (1834). Nihon Odai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. Nova York: Columbia University Press. ISBN 0-231-04940-4; ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Ocell del paradís negre

L'ocell del paradís negre (Manucodia ater) és un ocell de la família dels paradiseids (Paradiseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes de Nova Guinea, les illes Aru i illes Raja Ampat de Waigeo, Batanta, Salawati, Gebe i Gemien.

## Taxonomia

Manucodia alter era, fins fa poc, considerada una subespècie de Manucodia ater. Actualment són considerades espècies diferents arran Gregory 2017

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1. https://www.worldbirdnames.org/bow/crows/
* ↑ P Gregory. (2017) Birds of New Guinea, Including Bismarck Archipelago and Boughainville. Lynx Edicions, Barcelona. ISBN 8494189271
# Esqualè

L'esqualè o esqualé és un lípid orgànic produït per tots els animals i plantes, inclosos els humans, i que és present, entre altres teixits, al fluix vaginal de la dona. Es pot obtenir nutricional o industrialment del germen de blat, de les olives o de l'oli de fetge de tauró, d'on li ve el nom. En medicina es pot utilitzar com a coadjuvant per a potenciar els efectes d'algunes vacunes contra la grip i el paludisme. Sembla que la pressència d'esqualè a la dieta mediterrània, sobretot gràcies al consum d'oli d'oliva, podria ser un dels elements que fan baixar l'índex de casos de càncer en aquesta població.

## Rol en la síntesi d'esteroides

L'esqualè és el precursor bioquímic de tota la família d'esteroides. L'oxidació (mitjançant l'esqualè monooxigenasa) d'un dels dobles enllaços de l'esqualè produeix el 2,3-epoxiesqualè, que mitjançant una ciclació enzimàtica es converteix en lanosterol, precursor del colesterol i altres esteroides.

## Biosíntesi

L'esqualè s'obté mitjançant la condensació de dues molècules de pirofosfat de farnesil per reducció amb NADPH, en una reacció que és catalitzada per l'esqualè sintasa.

## Referències

* ↑ Esqualé segons la pronúncia occidental i la normativa valenciana, i esqualè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil
* ↑ Fluids corporals femenins extracte del llibre The RE/Search Guide to Body Fluids, de Paul Spinrad. 1994, RE/Search Publications. ISBN 0-940642-28-X (anglès)
* ↑ Benefit and Doubt in Vaccine Additive, article de Andrew Pollack publicat a The New York Times, el 21 de setembre de 2009. (anglès)
* ↑ Squalene: potential chemopreventive agent, de TJ Smith, en agost de 2000. Expert Opin Investig Drugs 9 (8): 1841–8. doi:10.1517/13543784.9.8.1841. PMID: 11060781. (anglès)
* ↑ Olives and olive oil in cancer prevention. Agost de 2004. Eur. J. Cancer Prev. 13 (4): 319–26. doi:10.1097/01.cej.0000130221.19480.7e. PMID: 15554560. (anglès)
* ↑ Bloch, Konrad E. «Sterol, Structure and Membrane Functio» (en anglès). Critical Reviews in Biochemistry and Molecular Biology, 14, 1983, pàg. 47–92. DOI: 10.3109/10409238309102790.
# Oli de fetge de bacallà

L'oli de fetge de bacallà és un derivat del fetge del bacallà. En temps passats era un suplement nutricional donat de forma habitual als infants.
Com aliment, aquest oli és una de les fonts més eficaces d'acids grassos Omega-3 i una excel·lent font de vitamina A i vitamina D. Es recomana tradicionalment en cas d'osteoporosi i de fractura (aportació de vitamina D) i de dèficit de vitamina A.
Composició de l'oli :
| Nutrient | Contingut per 100g |
| Vitamina A | 100.000 UI |
| Vitamina D | 10.000 UI |
| Àcids grassos saturats | 22,608 g |
| Àcids grassos monoinsaturats | 46,711 |
| Àcids grassos poliinsaturats | 22,541g |

## Fabricació

Es fa per la cocció de fetges de bacallà al vapor i amb posterior extracció de l'oli.
En canvi l'oli de peixos es fa del cos sencer d'altres peixos i no té la mateixa composició que l'oli de fetge de bacallà, ja que té menys vitamina A i D.

## Notes i referències

* ↑ Fish oil, cod liver, USDA National Nutrient Database for Standard Reference, Release 21 (2008)
# Oli de pi

L'oli de pi és un producte residual de la fabricació del paper. S'obté del tractament de la cel·lulosa i es caracteritza per ser viscós i de color groc ennegrit.
Es tracta d'un oli que s'asseca parcialment al contacte amb l'aire, els àcids grassos s'empren en la fabricació de pintures alquidálicas i en la preparació d'èsters epòxids.

## Referències

* Byrnes, Geoffrey. Journal of Protective Coatings & Linings . 13, 73, 1996.
* ↑ Irene Ash. Handbook of green chemicals. Synapse Info Resources, June 2004, p. 895–. ISBN 9781890595791 [Consulta: 15 febrer 2011].
# Olimpíada Espanyola de Biologia

L'Olimpiada Española de Biologia (OEB) és la fase estatal espanyola de l'Olimpíada Internacional de Biologia (IBO). Per poder participar en l'IBO cal ser seleccionat en una Fase Nacional, per la qual s'ha de ser seleccionat prèviament des de cada Comunitat Autònoma pel procediment que estableix cada delegació. L'OEB es va celebrant des de 2005 a Gran Canària. Des de gener de 2007, la Real Sociedad Española de Historia Natural és coorganitzadora de la prova, a la vegada que participen en la seva organització important institucions en el camp de la Biologia. L'objectiu de la Fase Nacional és la selecció de quatre estudiants, que el Comitè Científic considera que poden desenvolupar un bon paper a la Fase Internacional, així com uns altres quatre representants per a l'Olimpíada Iberoamericana de Biologia.

## Referències

* ↑ «La Olimpiada de Biología se decidirá en Gran Canaria en 2006» (en castellà). ABC, 18-09-2008.
* ↑ «Ganadores mañana de olimpiada de Biología irán a Singapur y Portugal» (en castellà). ABC, 24-03-2012.

## Enllaços externs

* Olimpiada Española de Biologia
# Olivera de la Vinya d'en Bargalló

L'Olivera de la Vinya d'en Bargalló (Olea europaea var. europaea) és un arbre que es troba a la urbanització Can Llopard (Corbera de Llobregat, el Baix Llobregat).

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,82 m.
* Perímetre de la base del tronc: 3,97 m.
* Alçada: 3,43 m.
* Amplada de la capçada: 10,37 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 149 m.

## Entorn

És en una antiga vinya situada en un fondal argilós amb conreus, sobretot, de cirerers, però també de figueres (una té la capçada molt ampla), presseguers, ametllers, pruneres, nesplers i nesprers del Japó, i amb herbatge compost per plantes com el pa de cucut, fenàs, sorgo i aferradissos. L'indret és envoltat per una pineda de pi blanc i una vella roureda, amb sotabosc format per aladern, llentiscle, càdec, llorer, romaní, argelaga negra, ginesta, marfull, rogeta, miraguà fals i crespinell. Al marge entre la carretera i la vinya hi abunda la cugula i diverses plantes de jardí, entre les quals hi ha la flor de nit. La fauna del lloc (fàcilment detectable) està formada per granota verda, tòtil, tudó, pardal comú, pinsà, gafarró, verderol, oreneta vulgar, oreneta cuablanca, tórtora vulgar i rata negra.

## Aspecte general

Forma part d'un conjunt d'oliveres velles i de grans dimensions, les quals són escasses al Baix Llobregat. Són ufanoses i presenten vigor generalitzat i potents brotades, així com generoses fructificacions, amb olives de mida molt petita.

## Curiositats

A molt poca distància de l'olivera hi ha una bella cabana de pedra en bon estat i, no gaire lluny, les runes d'un petit maset, el qual mostra vestigis d'activitats passades. Força a prop, a Can Deu, també hi ha un conjunt d'oliveres força interessant. En general, el municipi està afectat per una densitat molt gran d'urbanitzacions, que en les darreres dècades ha ocupat boscos i conreus.

## Accés

Des de Sant Andreu de la Barca, molt a prop del complex esportiu Onze de Setembre, hi surt el camí nou de Corbera de Llobregat. L'agafem i el seguim fins que, després de certes pujades, finalment arribem a una rotonda amb tres eixides. Escollim la del mig i, continuant recte, arribarem a l'avinguda Roma de Can Llopard, que fa baixada. A la nostra dreta, després de passar una pineda, veurem uns camps amb cirerers i oliveres, on hem d'aturar-nos perquè és la nostra destinació (som a la vinya d'en Bargalló). Les oliveres velles són a la part més alta dels camps, a tocar de la pineda. GPS 31T 0412326 4588016.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 90-91.
# Olympique d'Antibes Juan-les-Pins

L'Olympique d'Antibes Juan-les-Pins és un club francès de bàsquet de la ciutat d'Antibes. Els seus colors són el blau i el groc.

## Palmarès

* 3 Lliga francesa de bàsquet: 1970, 1991, 1995.

## Jugadors històrics

* Laurent Foirest
* Stéphane Ostrowski

## Entrenadors històrics

* Jacques Monclar (1988 - 1996 i 1999 - 2002)
* Serge Provillard (2003 - 2004)
* Stéphane Ostrowski (2005 - avui)

## Enllaços externs

* Web oficial del club Arxivat 2006-04-06 a Wayback Machine.