OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Manacor

Mapa Palma-Manacor :
L'estació de Manacor és una estació de tren de Serveis Ferroviaris de Mallorca. Està situada dins la ciutat de Manacor. Fou oberta l'any 1879, però passà 26 anys en què no donà servei (entre 1977 i 2003), període que suposà una forta decadència de les infraestructures de l'estació. Després de les obres de la línia Palma-Manacor i la remodelació integral de l'edifici de viatgers, el maig de 2003 l'estació fou reoberta.
La infraestructura té dues andanes laterals, de les quals només se n'usa regularment una; tres vies, dues de les quals d'apartador; un edifici de viatgers. Durant uns anys va tenir una petita estació d'autobusos que permetien la intermodalitat amb aquest mode de transport. Actualment, es pot agafat l'autobús a l'aturada de l'Avinguda del Tren.
El 24 de febrer de 2012 es van concloure les obres electrificació entre Palma i l'estació d'Enllaç, donant pas a unitats elèctriques de la sèrie 81 de SFM per cobrir aquest trajecte, realitzant-se a Enllaç els transbords a unitats dièsel fins a l'estació de sa Pobla i l'Estació de Manacor, fins que es va completar la total electrificació de la xarxa el 8 de gener de 2019.
Aquesta estació hauria allotjat, previsiblement, la capçalera de la línia Manacor-Artà, en modalitat de tren tramvia.
Línies que passen per aquesta estació :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Serveis Ferroviaris de Mallorca |||||
| Estació Intermodal-Plaça d'Espanya | Petra | Palma-Manacor | terminal | terminal |

## Referències

* ↑ «Història». Serveis Ferroviaris de Mallorca (SFM), 23-11-2012. [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ «Viaje inaugural de la red eléctrica ferroviaria Palma-Manacor» (en castellà). Ultima Hora, 08-01-2019. [Consulta: 15 maig 2023].
# Idioma pyu (Myanmar)

L'idioma pyu ([pjù bàðà]; també anomenat idioma tircul) és una llengua morta, pertanyent a les llengües sinotibetanes, que es parlava al centre de l'actual Myanmar fins al segle xiii.
Aquesta llengua era la lingua franca usada a les ciutats estat pyu, que va florir entre el segle ii i el segle ix. Va decaure a partir del segle ix, quan els pobles bamar del Regne de Nanzhao prengueren el control de les ciutats pyu independents. La llengua continuava emprant-se en l'època de les inscripcions reials del Regne de Pagan, tot i que ja no devia ser la llengua col·loquial, i cap al segle xii el seu ús com a llengua escrita encara era present. Sembla que hauria deixat d'usar-se definitivament en el segle xiii, quan va ser substituïda per l'idioma birmà, la llengua principal del Regne de Pagan, a l'alt Myanmar, regió que prèviament havia estat ocupada per la civilització pyu.
L'escriptura pyu era un tipus d'escriptura bràhmica. Sembla que aquest tipus d'escriptura és l'origen de l'escriptura mon moderna utilitzada per a escriure tant l'idioma mon com el birmà.

## Classificació

L'idioma pyu era una llengua sinotibetana relacionada amb l'antic birmà, tot i que el grau de proximitat es debat encara. Alguns autors, com ara Matisoff, la van classificar dins del subgrup de les llengües lolobúrmiques, mentre que altres com ara Bradley consideren que és més aviat una llengua luica (sak) del grup de llengües kachin-lui. Van Driem considera que és més adequat tractar aquesta llengua com una branca independent de les llengües sinótibetanes mentre no hi hagi evidències que permetin classificar-la de manera escaient.

## Ús

Fou la lingua franca d'ús comú a les ciutats estat independents dels pyu. Tot i que sembla que durant el període pyu l'idioma pyu s'utilitzà amb el sànscrit, i fins i tot el pali en la cort de diverses ciutats pyu: els registres històrics xinesos parlen que 35 músics van acompanyar a l'ambaixada pyu a la cort dels Tang el 800-802 i aquests van interpretar cançons en llengua fan (sànscrit).

## Referències

* ↑ Htin Aung, pàgs. 51–52.
* ↑ Aung-Thwin, pàgs. 167–177.
* ↑ Language List, PYX.
* ↑ van Driem, George. «Trans-Himalayan Database». Arxivat de l'original el 6 de febrer de 2013. [Consulta: 7 novembre 2012].
* ↑ Aung-Thwin, pàgs. 35–36.
# Ikarus C42

L'Ikarus C42 és un ultralleuger biplaça, d'ala alta i tren d'aterratge tricicle fix dissenyat i fabricat per l'empresa alemanya Comco Ikarus. És utilitzat fonamentalment per escoles de vol i aviació esportiva.

## Especificacions

Especificacions del model Ikarus C42 equipat amb el motor Rotax 912ULS de 100 CV
Característiques generals
* Tripulació: 1
* Capacitat: 1 passatger
* Longitud: 6,25 m
* Envergadura: 9,45 m
* Alçada: 2,24 m
* Superfície de l'ala 12,5 m²
* Pes buit: 265 kg
* Pes màxim d'enlairament: 450 kg (472,5kg si està equipat amb paracaigudes)
* Motors: 1× 4 cilindres, 4 temps; refrigeració líquida/aire Rotax 912, 100 CV hèlix de pas fix, 3 pales i construcció amb fibra de carboni
Rendiment
* Abast: 375 milles nàutiques / 695 km 1.445 km amb dipòsits de llarg abast
* Ràtio d'ascens: 320 m/min

## Referències

* ↑ Bayerl, Robby; Martin Berkemeier; et al: World Directory of Leisure Aviation 2011-12, pages 36-37. WDLA UK, Lancaster UK, 2011. ISSN 1368-485X

## Vegeu també

* Flight Design CT

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Flight Design
* Manual d'operació per al pilot Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Ilaló

L'Ilaló és un volcà extint de la Serralada Oriental de l'Equador. El seu cim es troba a menys de 10 km al sud-est de Quito s'alça fins als 3.185 msnm. La darrera erupció va tenir lloc durant el Plistocè.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Ilaló» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2024].
# Ilhéu do Baluarte

L'Ilhéu do Baluarte és un illot que es troba a la freguesia de São João Baptista, al concelho i illa de Boa Vista, a Cap Verd.
Deu el seu nom a l'existència a l'illot d'un antic baluard per a la defensa d'aquell tret de costa, dels atacs de pirates i corsaris, freqüents en aquella regió de l'oceà Atlàntic.
Des de 1990 està classificat com a àrea natural protegida i la seva visita només es pot fer amb permís de les autoritats locals.

## Referències

* ↑ «Protected areas». Arxivat de l'original el 2017-04-25. [Consulta: 4 maig 2016].
* ↑ Cape Verde Islands Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. in African Bird Club. Consultat en: 13 gen 201e.
# Ili (intestí)

L'ili, íleum o budell llarg és la secció final de l'intestí prim en els vertebrats superiors, incloent-hi mamífers, rèptils i aus. En els peixos, les divisions de l'intestí prim no són tan clares i els termes de l'intestí distal o de l'intestí posterior poden ser usats en lloc de l'ili.
L'ili segueix el jejú. L'ili terminal està separat del cec per la vàlvula ileocecal. En els éssers humans, l'ili és d'aproximadament 2-4 m de llarg, i el pH sol estar entre 7 i 8 (neutre o lleugerament bàsic).

## Referències

* ↑ «budell». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «budell» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Viccionari
# Ili (os)

L'ili o ílium (en llatí ilium) de la pelvis és un de tres ossos que formen la cintura pelviana. És un os ample i acampanat que constitueix les seccions superior i lateral de la pelvis. És divisible en tres parts: el cos, l'ala i la cresta ilíaca; la separació entre les dues primeres està indicada a la superfície interna per una línia corba, l'arquata; i a la cara externa pel marge de l'acetàbul. Les ales s'estenen a cada costat de l'espina dorsal.
Viccionari
# Illa Alto Velo

L'illa Alto Velo o illa Alta Vela és una petita illa del mar Carib de la República Dominicana situada a sud-oest del país, a la província de Perdernales.

## Història

L'illa Alto Velo, igual que l'illa Beata i l'illot dels Frares, va ser descoberta per l'Almirall Cristòfor Colom, durant el seu segon viatge. Va ser Cristòfor Colom qui li va posar aquest nom, per la seva majestuosa silueta que s'observa a grans distàncies des del mar. Segons els historiadors, el nom Alto Velo és perquè en les nits de lluna plena s'assembla a un fantasma.
Segons Bartolomé de les Cases, en la Brevísima relación de la destrucción de las Indias, la va designar amb el nom d'alta Vela, creant confusió, ja que no sabem com anomenar-la, si Alto Velo o Alta Vela.
La petita illa va començar a figurar en gairebé totes les cartes de navegació italianes i franceses a partir del segle xvii. Immediatament l'illa va esdevenir una gran ruta d'orientació per als navilis, tant espanyols com francesos, que navegaven rumb a Haití, Cuba i totes les Illes del Carib.
Durant la reocupació espanyola de la república Dominicana (1861-1865) els americans que explotaven el guano a l'illa foren expulsats i van presentar una reclamació però el president Andrew Johnson no la va voler recolzar i no va ordenar al secretari d'Estat William H. Seward de fer-ho (1868) provocant la dimissió de l'exsecretari d'Estat Jeremiah S. Black com a defensor de Johnson en el procés d'impeachment del president. Els Estats Units però mai van renunciar a la seva reclamació.

## Referències

* ↑ «Mirror of the Cruel and Horrible Spanish Tyranny Perpetrated in the Netherlands, by the Tyrant, the Duke of Alba, and Other Commanders of King Philip II», 1620. [Consulta: 25 agost 2013].

## Enllaços externs

* Segundo Viaje (castellà)
* Alto Velo (castellà)
# Blanca Andreu

Blanca Andreu (la Corunya, 4 d'agost de 1959) és una poeta espanyola de la generació dels postnovísimos.

## Biografia

Va passar la seva infància i adolescència a Oriola, on residia la seva família paterna. Estudiant en el Col·legi Jesús María de San Agustín (Oriola), va obtenir en 1973 el premi de relat curt en el Concurs Joves Talents de Coca Cola.
El 1980 va aconseguir el Premi Adonáis de poesia amb el llibre De una niña de provincias que se vino a vivir en un Chagall, obra de llenguatge surrealista i que és considerada com el punt de partida de la generació postnovísima. Posteriorment, ha publicat diversos poemaris més en els quals s'ha anat allunyant del surrealisme de la seva primera obra.
El 1985 va contreure matrimoni amb el novel·lista Juan Benet, que va morir el 1993.
Els temes principals en la seva obra són l'amor, la infantesa i el pas del temps. Encara que les seves quatre primeres obres les va escriure durant moments de dolor, la poetessa ha declarat que li ha servit per evolucionar cap a una nova etapa en la qual la seva tendència ha estat escriure una poesia més senzilla i profunda.
La seva ruptura amb els novísimos no respon a un enfrontament generacional, cosa que coincideix amb altres autores de la poesia espanyola contemporània de la dècada de 1980 i 1990 com Luisa Castro, Almudena Guzmán o Ana Merino. En certa forma, Blanca Andreu avança algunes de les característiques del que serà aquest grup de poetesses indiferents a les famílies literàries, característiques com són la cura formal, l'absència de referències socials i la disparitat d'influències fins i tot en un mateix autor.

## Obres

Andreu ha publicat les següents obres:
* De una niña de provincias que se vino a vivir en un Chagall, Madrid, Rialp, col·lecció Adonáis, 1980
* Báculo de Babel, Madrid, Hiperión, 1982
* Capitán Elphistone, Madrid, Visor, 1988
* El sueño oscuro (recopilació en un volum de la poesia escrita entre 1980 i 1989), Madrid, Hiperión, 1994
* La tierra transparente, Madrid, Sial, 2002
* Los archivos griegos, Sevilla, Fundación José Manuel Lara, 2010

## Reconeixements

Per la seva obra ha obtingut nombrosos premis, com:
* Premi Adonáis de poesia el 1980.
* Premi de Contes Gabriel Miró el 1981.
* Premi Mundial de Poesia Mística, Fernando Rielo el 1982.
* Premi Ícaro de literatura el 1982.
* Premi Internacional de Poesia Laureà Mela el 2001.

## Referències

* ↑ «Al pie de la letra. Relatos ganadores. 1961-2006». Coca Cola. Arxivat de l'original el 2020-12-03. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ El País, Consulta: 29-11-2014
* ↑ Ocaña, Mª Isabel: La poesía de Blanca Andreu y el Surrealismo Arxivat 2014-12-04 a Wayback Machine., Universidad de Granada
* ↑ "Blanca Andreu" Arxivat 2018-03-08 a Wayback Machine.. En: escritoras.com Consulta: 29-11-2014
* ↑ «Blanca Andreu lee sus poemas hoy en la Casa Bardín». diarioinformacion.com, 20-04-2017. [Consulta: 26 abril 2018].

## Enllaços externs

* Vídeo d'una lectura poètica de Blanca Andreu
* Pàgina de l'Institut Cervantes de Moscou sobre Blanca Andreu
* Poemes de Blanca Andreu
* Pàgina amb poemes de Blanca Andreu
# Andrea Adami da Bolsena

Andrea Adami da Bolsena o Adami de Volterra (Bolsena, 1664 - Roma, 1742) fou un italià, mestre de música i cantant de la capella del Vaticà. Fou autor d'una obra titulada «Osservazioni per ben regolare il coro dei cantore della capella pontificia tanto nelle funzioni ordinarie che straordinarie», dedicada al cardenal Ottoboni que era el seu mecenes, i en la qual figuren dades molt interessants vers aquella capella i llur organització i els noms d'alguns mestres que la dirigiren, contant-se entre ells els dels espanyols Escobedo, Escribano, Cristóbal de Morales i Pedro Ordóñez.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 2, pàg. 819, ISBN 84-239-4502-2
# Estació de Massalavés

L'estació de Massalavés és un baixador de ferrocarril propietat de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i operat per la marca comercial Metrovalència al municipi de Massalavés, a la Ribera Alta, País Valencià. El baixador forma part de la línia 1 de Metrovalència i pertany a la zona tarifària B.
El baixador es troba a la part oriental del terme municipal de Massalavés, en l'actual avinguda de l'estació sense nombre, abans dit carrer en projecte número 25. Tot i que existix una antiga edificació ferroviària junt al baixador, aquesta no forma part de l'instal·lació actual, composta per una andana amb una marquesina metàl·lica. Els trens només paren al baixador si hi ha algun passatger esperant a l'andana o si un dels ocupants del convoi sol·licita la parada pitjant un dels botons de l'interior del cotxe. El baixador disposa d'una única via per on circulen trens en ambdues direccions.
Amb l'actual gestió de FGV, l'estació va començar a funcionar a la nova línia 1 el 8 d'octubre de 1988. La línia 1 creada per FGV suposa la unió de les antigues línies del trenet al nord (Pont de Fusta a Bétera i Llíria) i la sud (València-Jesús a Castelló de la Ribera), seccció a la qual pertany l'estació de Massalavés.

## Ruta

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Bétera | Montortal | | Alberic | Castelló |

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20150402153539/http://www.metrovalencia.es/estacion_detalle.php?id=37
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-10-19. [Consulta: 29 gener 2021].

## Enllaços externs

* Ficha de estación en la página web oficial de Metrovalencia
# Baldomer Teixidor i Pastells

Baldomer Teixidor i Pastells (Castelló d'Empúries, 1865 - 1951) va ser un músic i compositor català, conegut també amb el motiu Xiula.

## Biografia

De noms de fonts Baldomer, Antoni i Pere, Teixidor era nebot del gran flabiolaire Baldomer Pastells, l'Avi Rau; cosí dels fills d'aquest, Pere, Lluís i Andreu; i tiet valencià de Lluís Buscarons i Pastells, tots ells músics. Va ser instrumentista de tenora i tible, i tocà a la Cobla Empordanesa, o cobla Agramont, el 1904; posteriorment ho feu a la seva successora, la cobla Els Rossinyols de Castelló d'Empúries, de la qual fou director entre els anys 1910 i 1918 i representant al voltant dels mateixos anys. En formació d'orquestra tocava el clarinet i, a banda, també compongué algunes sardanes. Essent la feina de música un ingrés complementari, com era habitual a l'època, es guanyava la vida amb una botiga d'estores que tenia a Castelló d'Empúries (documentada el 1896).

## Sardanes

* L'associada, sardana obligada de tible
* L'aviadora (1913)
* La festa de l'arbre
* Fi de festa (1913), obligada de tenora
* La flor del taronger
* Oreig de mar
* La pastora de l'amor
* Sortida de sol

## Notes

* ↑ Hom ha esmentat un altre (?) Baldomer Teixidor, que hauria estat vinculat a la Pobla de Lillet i autor d'una sardana, Cardonenca

## Referències

* ↑ «Llista de sardanes de Baldomer Teixidor (de la Pobla de Lillet), al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 7 juny 2017].
* ↑ «Lluís Buscarons, primer flabiolaire de l'Empordà». Amics de la Sardana de l'A.E. Talaia, Vilanova i la Geltrú, 5-1979, pàg. 4-5.
* ↑ «Baldomer Teixidor i Pastells, al web "Músics per la cobla"». [Consulta: 7 juny 2017].
* ↑ «». Alt Empordà, 09-10-1920, pàg. 5.
* ↑ «Noticias de Cataluña». La Publicidad, 30-03-1905, pàg. 2.
* ↑ «Castelló de Ampurias - Estererías». Anuario Riera, núm. 4, pàg. 855.
* 1 2 3 4 5 6 «Teixidor i Pastells, Baldomer». Músics per la Cobla [Consulta: 29 juny 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Llista de sardanes de Baldomer Teixidor i Pastells, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 7 juny 2017].
# Esplendor a l'herba

Esplendor a l'herba (títol original en anglès Splendor in the Grass) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Elia Kazan i estrenada l'any 1961. Ha estat doblada al català.

## Repartiment

* Natalie Wood: Wilma Dean 'Deanie' Loomis
* Warren Beatty: Bud Stamper
* Pat Hingle: Ace Stamper
* Audrey Christie: Senyora Loomis
* Barbara Loden: Ginny Stamper
* Zohra Lampert: Angelina
* Fred Stewart: Del Loomis
* Joanna Roos: Senyora Stamper
* John McGovern: Doc Smiley

## Premis

* Oscar al millor guió original: William Inge

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Esplendor a l'herba. esadir.cat.
* ↑ Alsina Thevenet, Homero. Cine sonoro americano y los Oscars de Hollywood (en castellà). 1996: Corregidor, p. 346.
# Illa Annette

L'illa Annette, o Taak'w Aan, és una de les illes Gravina de l'arxipèlag Alexander, situat a l'oceà Pacífic a la costa sud-est d'Alaska. Està situada a 55° 08′ N, 131° 27′ O﻿ / ﻿55.133°N,131.450°O﻿ / 55.133; -131.450. Té 18 km de longitud i aproximadament 18 km d'amplada. L'àrea terrestre ocupa 332,573 km². L'illa Annette està situada a l'interior del canal Revillagigedo amb una petita part de l'Alaska continental a l'est i l'illa Revillagigedo al nord.
Taak'w Aan, el nom de l'illa en llengua tlingit, significa "ciutat d'hivern".

## Comunitat i demografia

La població més gran de l'illa és Metlakatla. Metlakatla és una comunitat nativa fundada pel missioner anglicà William Duncan. Tota l'illa és una reserva índia, l'única d'Alaska. La població de l'illa era de 1447 habitants en el cens dels Estats Units de l'any 2000. L'illa està composta majoritàriament per natius tsimshian i és un encreuament cultural per als natius tlingit i haida també.

## ALCOM

Des de 1997, Alaska Command (ALCOM) ha finançat un projecte d'innovació a l'illa. El Joint Forces Engineer Component Command, una organització portada per la Missouri Army National Guard i sota les ordres i control d'ALCOM està construint una carretera des de la part de l'illa propera a Ketchikan fins a Metlakatla, que és a la part més allunyada de les illes més poblades i de la terra ferma. Aquest projecte millorarà la qualitat de vida de la comunitat indígena de Metlakatla tot proporcionant un nus de comunicació segur i eficient entre les xarxes viàries de Metlakatla i Ketchikan.

## Clima

L'estació meteorològica de l'illa Annette continua conservant el rècord mensual de temperatures altes de l'estat d'Alaska a l'abril (27,7 °C, enregistrats el 29 d'abril de 1970) i el novembre (19,4 °C, enregistrats l'1 de novembre de 1970).

## Referències

* ↑ Annette Island: Block Groups 1 and 2 and Blocks 3004 thru 3013, Block Group 3, Census Tract 4, Prince of Wales-Outer Ketchikan Census Area, Alaska Arxivat 2020-02-10 at Archive.is United States Census Bureau
* ↑ «Joint Base Elmendorf-Richardson - Home». Fact Sheet: Operation Alaskan Road:Joint Task Force Alaskan Road. Retrieved on February 6, 2008.
* ↑ «All-time Statewide Daily Temperature Extremes». Arxivat de l'original el 2010-06-10. [Consulta: 29 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Annette Island Guide Arxivat 2020-02-22 a Wayback Machine.
# Illa Bacalao

L'illa Bacalao (també anomenada Bachalaos, Bacalhau, Bacalhaus, Bacalaieu i Baccalar) es tracta d'una illa fantasma representada en mapes del segle XVI al sector occidental de l'oceà Atlàntic Nord, en les proximitats de Terranova. El nom, que al·ludeix al peix bacallà, abundant en aquesta part de l'oceà, apareix en un mapa per primer cop el 1508, però, hi ha mencions anteriors d'aquesta presumpta illa.
El 1472 el rei de Portugal va instruir al navegant João Vaz Corte Real perquè, salpant des de les Açores, descobrís les Terras do Bacalhau. D'altra banda, el frare espanyol Bartolomé de las Casas va deixar escrits en els quals fa una relació dels viatges portuguesos que intentaven descobrir la Terra del Bacalhao, cosa que ha suggerit que possiblement Corte Real va haver de veure el continent americà algunes dècades abans que Cristòfor Colom.
En l'actualitat al Canadà, a poques milles nàutiques al nord-est de la península d'Avalon de la gran illa de Terranova, hi ha una petita illa anomenada Baccalieu.

## Miscel·lània

* The Cliffs of Baccalieu (Els Cingles del Bacallà) és el nom d'una cançó de T. Whiters que explica el naufragi d'un vaixell durant una tempesta a les costes d'aquesta illa.

## Bibliografia

* Diffie, Bailey Wallys; Shafer, Boyd C.; Winius, George Davison (1977), Foundations of the Portuguese Empire, 1415-1580, U of Minnesota Press, ISBN 9780816607822
* SILVA, A. J. M. (2015), The fable of the cod and the promised sea. About Portuguese traditions of bacalhau, in BARATA, F. T- and ROCHA, J. M. (eds.), Heritages and Memories from the Sea, Proceedings of the 1st International Conference of the UNESCO Chair in Intangible Heritage and Traditional Know-How: Linking Heritage, 14–16 January 2015. University of Evora, Évora, pp. 130–143. PDF version

## Vegeu també

* Frislàndia
* Groclant
* Illa Buss
* Illa Pepys
* Cap Cod
* Vinland
# Illa Bray

L'Illa Bray (en anglès: Bray Island) és una de les illes que formen part de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc. Es troba a la conca de Foxe, al davant de la costa sud-oest de l'illa de Baffin i té una superfície de 689 km². Administrativament forma part de la Regió de Qikiqtaaluk, dins el territori de Nunavut, Canadà.
Aquesta illa acull la base FOX-A, que havia format part de la Distant Early Warning Line i actualment forma part del North Warning System.

## Referències

* ↑ UN System-Wide Earth Watch Web Site - Bray Arxivat 2015-02-12 a Wayback Machine.
# Illa Buldir

L'illa Buldir, a vegades escrit Buldyr, (en aleutià Idmaax) és una petita illa que es troba a l'oest de les illes Aleutianes, a l'estat d'Alaska, Estats Units. Es troba a mig camí entre les illes Near, a l'oest, i les illes Rat,a l'est. L'illa va ser observada per primera vegada per occidentals el 28 d'octubre de 1741 per Vitus Bering durant l'exploració que va fer per la zona.

## Geologia

És la més occidental de les illes Aleutianas que es van formar com a resultat de l'activitat volcànica a finals del Quaternari o temps recents. Les roques de l'illa es formaren en dos períodes diferenciats per un considerable lapse de temps. Les roques més antigues estan formades principalment per basalts d'olivina i les joves per basalts d'hornblenda i andesita. Que aquesta illa sigui més jove que algunes de les veïnes també ho suggereix el fet que hi hagi menys espècies de flora.

## Geografia

L'illa és petita, amb una superfície de 19,291 km², amb una llargada de 6,9 quilòmetres i una amplada de quatre. Segons el cens dels Estats Units del 2000 no hi vivia ningú. Els dos principals volcans de l'illa són el volcà Buldir, que forma la major part de l'illa, i el volcà East Cape, que forma part nord-est de l'illa. El volcà Buldir és el punt més alt de l'illa amb 656 msnm. A les costes de l'illa hi ha nombrosos penya-segats.
Són nombroses les espècies d'aus marines que empren l'illa com a punt de reproducció. Entre les colònies d'aus de l'illa hi ha les de gavotins emplomallats, gavotins diminuts, frarets, hidrobàtids, entre altres espècies. És un dels pocs llocs del món on viuen les rissa brevirostris.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* 1 2 Coats, Robert R. «Geology of Buldir Island, Aleutian Islands, Alaska». Mineral Resources of Alaska. US Geological Survey, 1951. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 13 desembre 2013].