OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Curets (divinitats)

Segons la mitologia grega, els curets (en grec antic: Κουρῆτες) eren uns esperits que formaven part del seguici de Zeus quan aquest déu era infant a l'illa de Creta.
Hi ha tradicions molt diferents sobre el seu origen. De vegades hom els identifica amb els curets d'Etòlia, un poble de la mitologia esmentat a la Ilíada, però més freqüentment són considerats fills de Socos i de Combe. Segons aquesta versió, eren set, i originaris d'Eubea, i es deien Primneu, Mimant, Àcmon, Damneu, Ocítous, Ideu i Melisseu. Van ser expulsats pel seu pare d'Eubea i van errar amb la seva mare per diferents parts de Grècia. A Frígia van tenir cura de Dionís, i a l'Àtica van fer cap a la cort del rei Cècrops que els va ajudar a lluitar contra el seu pare Socos i a tornar a la seva pàtria. La seva mare, Combe, era anomenada també Calcis (bronze), perquè es deia que havia inventat les armes de bronze, i els seus fills, els curets, ballaven colpejant les seves armes contra els escuts de bronze que portaven.
Una altra tradició explicava que els Curets eren fills de Gea, la Terra, o bé de Zeus i d'Hera, o també d'Apol·lo i la nimfa Danaida, i encara hi ha més versions. També en varia el nombre segons els autors. La llegenda més coneguda en la que intervenen és la que fa referència a la infantesa de Zeus. Estaven instal·lats a Creta, on es dedicaven al culte de Rea. La deessa, després d'infantar Zeus en una cova del mont Ida, el va confiar a la nimfa Amaltea. Però com que Cronos el buscava per menjar-se'l, Amaltea va demanar als Curets que amb les seues danses guerreres impedissin que aquest sentís els plors del petit. Per aquest motiu, són confosos sovint amb els coribants i amb els dàctils.
Altres tradicions diuen que els Curets tenien el do de la profecia i que van explicar a Minos com podia tornar a la vida el seu fill Glauc. A petició d'Hera van amagar Èpaf, fill d'Io. Zeus, pare d'Èpaf, enfadat, va fulminar els Curets amb un llamp.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 123. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 58. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
* Margalida Capellà i Soler, Poetes gregues antigues, Barcelona: Abadia de Montserrat, 2004, p. 87. ISBN 84-8415-617-6 Consulta en línia 21-VI-2016
* Pausanias. Pausanias ou Voyage historique, pittoresque et philosophique de la Grèce. Traduction française de l'abbé Gedoyn. Paris, Debarle, 1796. consulta: 24/7/2010
# Rius d'Irlanda

Dels Rius d'Irlanda el més important és el Shannon, amb 386 km és el de més gran longitud tant de Gran Bretanya com d'Irlanda, que separa l'interior del país de la costa oest d'Irlanda. El riu es desenvolupa al llarg de tres llacs en el seu curs: el llac Allen, el llac Ree i el llac Derg. D'ells, el Derg és el més gran. El riu Shannon desemboca a l'oceà Atlàntic a l'altura de Limerick a l'estuari que porta el nom del mateix riu. Altres rius importants són el Liffey, el Lee, el Blackwater, el Nore, el Suir, el Barrow i el Boyne.

## Història dels rius d'Irlanda

Els rius irlandesos s'han utilitzat com a via de transport des de temps immemorial. Els vikings els van utilitzar per arribar a l'interior d'Irlanda i saquejar les seves poblacions. El marí viking, Thormodr Helgason, va utilitzar la seva base a la costa occidental per arrasar poblats al llarg del riu Shannon des del llac Derg fins al llac Ree. L'any 937 els vikings del regne de Limerick van lluitar contra els del regne de Dublín al llac Ree i van ser derrotats. El 943 van ser derrotats novament pel cap d'un clan local (els Dalcasians) que s'havia unit a Ceallachan, rei de Munster i van ser obligats a pagar tribut als clans. El poder dels vikings mai no va tornar a ser el que fora i van quedar reduïts al nivell d'un clan més petit en les lluites pel poder dels segles següents.

### Canals

Al segle xix es van construir canals que connectaven el Shannon amb Dublín. Van ser importants per al transport de béns i mercaderies abans de l'arribada del ferrocarril. Els més importants van ser el Gran Canal d'Irlanda Grand Canal of Ireland i el Reial Canal d'Irlanda Royal Canal of Ireland.

## Llista de rius

Aquesta és una llista de rius de tota l'illa coneguda com a Irlanda; és a dir, inclou rius tant d'Irlanda del Nord com de la República d'Irlanda.
Els rius apareixen al sentit de les agulles del rellotge, començant des del Foyle al Comtat de Derry, i per conveniència es divideixen per jurisdiccions i pel mar en què cada un d'ells desemboca.

### Irlanda del Nord

* Foyle
** Deele
** Finn
*** Reelan
** Mourne
*** Derg
* Bann
** Main
** Blackwater (Irlanda del Nord)
* Bush
* Lagan
* Quoile
* Clanrye

### Rius de la República d'Irlanda que desemboquen al Mar d'Irlanda

* Fane
* Boyne
** Blackwater (Meath)
* Liffey
* Avoca
** Avonmore
* Slaney
** Bann (Wicklow)

### Rius de la República d'Irlanda que desemboquen al Mar Cèltica

* Barrow
** Nore
*** Kings
** Tar
* Riu Blackwater (Kerry)
* Blackwater (Cork)
** Awbeg
** Dalua
** Bride
* Lee
* Bandon

### Rius de la República d'Irlanda que desemboquen en l'Oceà Atlàntic

* Carrowbeg
* Clare
* Corrib
** Robe (via Loughs Mask i Corrib)
* Doonbeg
* Erne
** Annalee
* Eske
* Feale
* Garavogue
* Gweebarra
* Kenmare
* Laune
* Moy
* Shannon
** Deel
** Maigue
** Brosna
** Inny
** Suck
* Suir
** Drish
*** Negre
* Swilly
# Campionat d'Espanya de motocròs 1977

La temporada de 1977 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 19a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables. Quatre de les proves programades es disputaren als Països Catalans: XVI Motocròs Alt Empordà de Figueres, Motocròs d'Esplugues (27 de març), Motocròs de Martorell (22 de maig) i Motocròs de Castelló de la Plana.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Elías | Bultaco | 184 |
| 2 | Fernando Muñoz | Montesa | 169 |
| 3 | Albert Ribó | Montesa | 135 |
| 4 | Ignasi Bultó | Bultaco | 90 |
| 5 | Joan Cros | Bultaco | 77 |
| 6 | Domingo Gris | Montesa | 73 |
| 7 | Domingo Illa | Montesa | 48 |
| 8 | José Luis Mendoza | OSSA | 48 |
| 9 | José Angel Mendívil | Bultaco | 36 |
| 10 | Esteve Soler | Montesa | 33 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Arcarons | Montesa | 139 |
| 2 | Ramon Ramon | Montesa | 139 |
| 3 | Manuel Martínez | Montesa | 118 |

### Trofeu Sènior 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ramon Ramon | Montesa | 131 |
| 2 | Manuel Martínez | Montesa | 104 |
| 3 | Toni Saborit | ? | 85 |

### Copa Júnior 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Juan José Barragán | Montesa | 152 |
| 2 | Ramon Vila | ? | 109 |
| 3 | Simeón Martín | Montesa | 80 |

### Copa Júnior 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Monjonell | Derbi | 110 |
| 2 | Climent Puigdomènech | ? | 82 |
| 3 | Ramon Vila | ? | 78 |

### Copes Juvenils

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Copa Juvenil (Sub-16) 125cc | Xavier Atienzar | Montesa |
| Copa Juvenil (Sub-16) 75cc | Alfons Mañer | Derbi |
* ↑ Títol sense validesa perquè no es van celebrar el mínim de proves que establia el reglament.

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Alguersuari, Jaume (Director) «Motocross - Campeonato de España» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 122, 29-12-1977, p. 63.
* «Motocròs amb Montesa (1975-1979)». randymotorclubpalleja.com. Randy Motor Club Pallejà, 2015. [Consulta: 25 agost 2015].
# Festa de l'os

«Festa de l'os» té aquests significats:
* Festes de l'os al Vallespir, entre elles:
** Festa de l'os d'Arles
** Festa de l'os de Prats de Molló
** Festa de l'os de Sant Llorenç de Cerdans
* Festes de l'ossa a Andorra, entre elles:
** Ball de l'ossa d'Encamp
** Última ossa d'Ordino
* Festa de l'Onso de la Mata als Ports

## Vegeu també

* Categoria:Festes ancestrals de l'os
# Campionat d'Espanya de tot terreny 1977

La temporada de 1977 del Campionat d'Espanya d'enduro fou la 13a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 6 proves puntuables. Cinc de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Dos Dies del Segre, Dos Dies de Manresa, Dos Dies de l'Espluga de Francolí, Dos Dies de Ripoll i Dos Dies de Prats de Lluçanès.

## Classificació final
### Superior a 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Narcís Casas | Bultaco | 84 |
| 2 | Josep Maria Sucarrats | Montesa | 72 |
| 3 | Josep Maria Pibernat | Bultaco | 64 |
| 4 | Joan Riudalbàs | Bultaco | 37 |
| 5 | Ton Marsinyach | OSSA | 28 |
| 6 | Joan Bellsolà | Montesa | 24 |
| 7 | Guillermo Moreno de Carlos | Bultaco | 22 |
| 8 | Ramon Burés | Montesa | 19 |
| 9 | Ferran Gil | Montesa | 17 |
| 10 | Toni Soler | Bultaco | 16 |

### Classificació per marques

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Bultaco | 84 |
| 2 | Montesa | 72 |
| 3 | OSSA | 28 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Eduard Fornells | Bultaco | 54 |
| 2 | Josep Vilaró | Bultaco | 33 |
| 3 | Eduard Pujol | OSSA | 29 |
* ↑ El campionat fou declarat desert en no haver-se celebrat el mínim establert de 5 proves. La classificació ressenyada correspon a la provisional després de la darrera prova disputada.

### Copa Júnior Superior a 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Josep Pujol | Bultaco | 68 |
| 2 | Lluís Valls | OSSA | 40 |
| 3 | Miquel Calvet | Bultaco | 38 |

### Copa Júnior 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Vicenç Terra | Montesa | 60 |
| 2 | Angel Rodríguez | Montesa | 36 |
| 3 | Edrique Fernández | Derbi | 34 |

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Todo Terreno - Campeonato de España» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 122, 29-12-1977, p. 66-67.
# Triangle Blau

L'Associació Triangle Blau és una entitat catalana contra l'oblit de l'Holocaust nazi i per a la preservació de la memòria històrica. A Àustria hi és també registrada legalment com a Katalanischer Verein gegeni das Vergessen Triangle Blau Àustria (en català, Col·lectiu català contra l'oblit Triangle Blau Àustria), amb domicili a Viena.
L'organització va néixer a Figueres (Alt Empordà), formada per familiars d'exiliats i exdeportats als camps de concentració durant la Segona Guerra Mundial i la Guerra Civil espanyola. Defensa uns ideals col·lectius basats en la llibertat, la tolerància, la pau i els drets humans a través de la creació i participació en conferències, seminaris i actes memorials. A Àustria, l'entitat participa anualment al memorial del camp de concentració de Mauthausen-Gusen.
L'any 2017 l'entitat va ser guardonada amb la Fulla de Figuera de Plata, distinció atorgada per l'Ajuntament de Figueres.

## Referències

* ↑ «Associació Triangle Blau».
* 1 2 3 Brennels, 2018, p. 323.
* ↑ «Katalanischer Verein gegen das Vergessen Triangle Blau Àustria» (en alemany). Firmeninfo.at. [Consulta: 15 maig 2020].
* 1 2 Visa, Gemma «Jaume Cristau i el Triangle Blau rebran la Fulla de Figuera de Plata el 22 d'octubre». Hora Nova, 10-10-2017 [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ Coll, Santi «Figueres clama contra el retorn dels extremismes durant l'homenatge a l'exil». Empordà, 09-02-2020 [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ «El Govern descobreix una placa a Mauthausen en record de». La Vanguardia, 07-05-2017. [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ «Lliurament de la Fulla de Figuera de Plata a l'Associació Triangle Blau». Memorial Democràtic. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 maig 2020].

## Bibliografia

* Brennels, Sara J. Spaniards in Mauthausen: Representations of a Nazi Concentration Camp, 1940-2015 (en anglès). University of Toronto Press, 2018 (Toronto Iberic; 34). ISBN 9781487521318.
# Uda (emperador)

L'emperador Uda (宇 多 天皇, Uda-Tennō, 10 de juny de 867 - 3 de setembre de 931) va ser el 59è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar entre el 887 i el 897. Abans de ser ascendit al Tron de Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Sadami (Sadami-shinnō).

## Referències

* ↑ Agència imperial: 宇多天皇 (59)
* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des emepeurs du japon, pp. 125-129; Brown, Delmer et al. (1979). Gukanshō, pp. 289-290; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki. pp. 175-179.
* ↑ Titsingh, p. 125, Brown, p. 289; Varley, 175.

## Bibliografia

* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-03460-0; ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
* Mosher, Gouverneur. (1978). Kyoto: A Contemplative Guide. Tokio: Charles E. Tuttle. ISBN 0-8048-1294-2
* Titsingh, Isaac. (1834). Nihon Odai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. Nova York: Columbia University Press. ISBN 0-231-04940-4; ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
Viccionari
# Curimata incompta

Curimata incompta és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Bosc L. A. G. 1816-1819. (Pisces accounts.) A Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle..., Nouv. Ed. Paris. Nouv. Dict. Hist. Nat. v. 1-36.
* ↑ Vari, R. P. 1984. Two new fish species of the genus Curimata (Pisces: Curimatidae) from Venezuela. Acta Biol. Venez. v. 11 (núm. 4): 27-43.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Feldberg, E., J.L.R. Porto i L.A.C. Bertollo, 1992. Karyotype evolution in Curimatidae (Teleostei, Characiformes) from the Amazon region. I. Studies on the Genera Curimata, Psectrogaster, Steindachnerina and Curimatella. Rev. Brasil. Genét. 15(2):369-383.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Vari, R.P. 2003. Curimatidae (Toothless characiforms). p. 51-64. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Slănic-Moldova

Slănic-Moldova, abans Băile Slănic, és una ciutat i un balneari del comtat de Bacău (Romania). La ciutat administra dos pobles, Cerdac i Cireșoaia.

## Referències

* ↑ «Istoric – Slănic Moldova» (en romanès). [Consulta: 30 setembre 2021].
# Campionat d'Espanya de trial 1980

La temporada de 1980 del Campionat d'Espanya de trial fou la 13a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables. 5 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Figueres, Lleida, Barcelona, Castelló de la Plana i Tarragona.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Gorgot | OSSA | 122 |
| 2 | Albert Juvanteny | OSSA | 85 |
| 3 | Jaume Subirà | Fantic | 82 |
| 4 | Manuel Soler | Montesa | 77 |
| 5 | Quico Payà | SWM/OSSA | 68 |
| 6 | Pere Ollé | Montesa | 68 |
| 7 | Miquel Cirera | Montesa | 39 |
| 8 | Xavier Miquel | Fantic | 36 |
| 9 | Joaquim Abad | OSSA | 31 |
| 10 | Josep Jo | Montesa | 26 |

### Classificació per marques

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | OSSA | ? |
| 2 | ? | ? |
| 3 | ? | ? |
| 4 | ? | ? |

## Categories inferiors

Font:

### Trofeu Sènior

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Raül Agramunt | OSSA |
| 2 | Àngel Freixas | Bultaco |
| 3 | Xavier Solà | Bultaco |

### Copa Júnior

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Gabino Renales | OSSA |
| 2 | Joan Freixas | OSSA |
| 3 | Marcel·lí Corchs | SWM |

## Notes

* ↑ Sovint, les referències consultades assenyalen com a lloc de celebració només la província.

## Referències

* ↑ «Spain - 1980» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Alguersuari, Jaume (Director) «Finales de la Copa Junior y Trofeo Senior de trial» (en castellà). SOLO MOTO. Solo Moto [Barcelona], núm. 265, 04-12-1980, p. 30.

### Bibliografia

* «Trial de Madrid. Punto final del campeonato» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 02-11-1980. [Consulta: 23 setembre 2009].
* «Acabó el Nacional de Trial. Subirà se impuso en Madrid» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
# Buhuși

Buhuși (pronunciat en romanès: [buˈhuʃʲ]; ídix: באהוש, Bohush) és una ciutat del comtat de Bacău, Romania, amb una població de 14.562 habitants (2011).
Es va esmentar per primera vegada al segle xv quan va rebre el nom de "Bodești" i era propietat d'una important família de boiars anomenada "Buhuș".
La ciutat tenia la fàbrica tèxtil més gran del sud-est d’Europa. Però la fàbrica ha reduït dràsticament les seves capacitats després del 1989 i actualment dona feina a menys de 200 treballadors. El monestir de Runc (construït el 1457), situat a prop de Buhuși, és un dels famosos monestirs construïts per Esteve el Gran de Moldàvia a Moldàvia durant les guerres otomanes del segle XV.
Buhuși té cinc escoles primàries i una escola secundària, el Col·legi Tècnic Borcea. La ciutat administra dos pobles, Marginea i Runcu.

## Comunitat jueva

El rabí Yitzchok Friedman, fill del rabí Yisrael Friedman de Ruzhin, va fundar aquí la dinastia Bohush Hasidic a mitjan segle XIX. La dinastia es va traslladar a Tel-Aviv, Israel, el 1951.

## Residents il·lustres

* Elisabeta Bostan, directora de cinema i guionista
* Dumitru Dan, geògraf, professor de geografia i globus terrestre
* Yisrael Friedman, rabí
* Mircea Grosaru, polític
* Marian Purică, jugador de futbol
* Mihail Roller, activista, historiador i propagandista comunista
* Moshe Sharoni, polític israelià

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18.
* ↑ Friedman, Yisroel. The Golden Dynasty: Ruzhin, the royal house of Chassidus. Jerusalem: The Kest-Lebovits Jewish Heritage and Roots Library, 2nd English edition, 2000, p. 262.
# Bassanago nielseni

Bassanago nielseni és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels còngrids i a l'ordre dels anguil·liformes.

## Etimologia

El nom específic nielseni fa referència a Jorgen Nielsen, un especialista famós en l'estudi de peixos d'aigües fondes.

## Descripció

Fa 46,5 cm de llargària màxima. Cap espina i 272-324 radis tous a l'única aleta dorsal. Cap espina i 198-217 radis tous a l'anal. 151-153 vèrtebres. Aletes pectorals amb 16-18 radis tous. Aletes imparells amb les vores fosques. Línia lateral contínua i amb 34-39 escates. Absència d'aleta adiposa.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí i batidemersal (entre 160 i 340 m de fondària), el qual viu al Pacífic sud-oriental (el centre i el sud de la dorsal de Nazca i el corrent de Humboldt) i l'Atlàntic sud-occidental (la mar Argentina).

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és moderat (39 of 100).

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1948. Studies in ichthyology. Núm. 13. Rec. Aust. Mus. v. 22 (núm. 1). 70-94.
* ↑ Karmóvskaia, E. S., 1990. New species of conger eels (Congridae) from southeastern Pacific Seamounts. Voprosy Ikhtiologii, vol. 30 (núm. 5): 764-772.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 3 Karmóvskaia, E. S., 1990. New species of conger eels from southeastern Pacific Seamounts. J. Ichthyol. 30(7):1-10. Pàg. 8.
* ↑ Species in Humboldt Current - FishBase (anglès)
* ↑ List of Marine Fishes reported from Chile - FishBase (anglès)
* ↑ Pequeño, G., 1997. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada: addendum. Rev. Biol. Mar. Oceanogr. 32(2):77-94. Pàg. 80.
* ↑ Daniel Enrique Figueroa, 1999. Estudio sobre la anatomía y algunos aspectos de la biología de los congrios que habitan el Mar Argentino y adyacencias. Tesi doctoral. Universidad Nacional de Mar del Plata.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Vasil'eva, E. D., N. N. Sazonov i I. A. Verigina, 2001. Pisces. (pp. 11-88) A: Types of vertebrates in the Zoological Museum of Moscow Univerisity. Moscow University Publisher. 1-251.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Blanca (moneda)

La blanca era una peça monetària múltiple del diner, però feta de billó.
Joan I feu batre, a Girona i Perpinyà, blanques anomenades coronats, a llei de 5 diners i equivalents a quatre diners de tern.
També se n'encunyaren durant el regnat de Martí I.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 47.
Viccionari