OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Alí

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Alí fou sultà del Sus del 1660 al 1669.
Era fill de Sidi Ali ibn Muhammad, primer sultà del Sus, al que va succeir quan va morir el 1660. Va mantenir la seva autoritat al Sus fins a l'ofensiva de Mulay al-Rashid que el 1669 el va derrotar. Es va refugiar a Ilegh, on va viure un temps, però ja sense capacitat de combatre contra al-Rashid. Quan aquest va assetjar Ilegh, la seva autoritat es va enfonsar.

## Referències

* Muhammad al-Saghir ibn al-Hadjdj ibn Abd Allah al-Wafrani, Nozhet-el hādi bi akhbar moulouk el-Karn el-Hadi (Histoire de la dynastie saadienne au Maroc : 1511-1670), traduït i publicat per O. Houdas, Ernest Leroux, París, 1889. En línia a l'enllaç
# Al-Ittihad Alexandria Club

L'Al-Ittihad Alexandria Club (àrab: نادي الإتحاد الإسكندري, Nādī al-Ittiḥād al-Iskandarī, ‘Club Alexandrí de la Unió’) és un club egipci de futbol de la ciutat d'Alexandria. Al-Ittihad significa ‘la Unió’.

## Història

El-Ittihad és un dels clubs més antics d'Egipte, fundat el 1914 a Alexandria. Fou el primer club que plantejà la idea de fundar una Federació Egípica de Futbol el 1921.

## Estadi

* Estadi d'Alexandria
** Capacitat: 13.660 espectadors
** Lloc: Mohram Bek, Alexandria
** Inauguració: 1929

## Palmarès

* Copa egípcia de futbol:
** 1926, 1936, 1948, 1963, 1973, 1976
* Copa Sultan Hussein:
** 1935
* Lliga de l'Alexandria de futbol:
** de 1926 a 1953

## Referències

* ↑ «Egypt - List of cup winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Viorica Dăncilă

Viorica Dăncilă (Roșiorii de Vede, 16 de desembre de 1963) és una política romanesa, líder del Partit Socialdemòcrata i primera ministra de Romania des del 29 de gener de 2018 fins al 10 d'octubre de 2019, quan va perdre una moció de censura guanyada pel conservador Ludovic Orban. És la primera dona de la història a ocupar el càrrec de primer ministre a Romania. Entre 2009 i 2018 va ser Membre del Parlament Europeu. És també la presidenta de l'Organització de Dones Socialdemòcrates (OFSD) des del 2015.
Dăncilă va afiliar-se del Partit Socialdemòcrata el 1996 a la seva Província de Teleorman natal. Amb els anys ha ocupat diversos càrrecs en l'administració local i regional. Fins al 2009 va ser membre de consells locals un regidora de comtat fins que va ser elegida diputada europea. També va ser presidenta regional del seu partit.
Abans d'entrar a la política, va ser enginyera a Petrom SA i anteriorment professora a l'Escola Superior Industrial de Videle.

## Referències

* ↑ «Romanian Protests Put Ruling Party Under Renewed Pressure» (en anglès). Bloomberg.com, 22-01-2018.
* ↑ «El conservador Ludovic Orban, investido nuevo primer ministro de Rumanía» (en castellà). El Mundo, 04-11-2019. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Viorica DĂNCILĂ | Parliamentary activities | MEPs | European Parliament» (en anglès). [Consulta: 15 maig 2018].
# Anomoeotes diaphana

Anomoeotes diaphana és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És una espècie endèmica de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Funet - Anomoeotes» (en anglès). [Consulta: 1r març 2025].
# Antiga església parroquial d'Ollers

L'Antiga església parroquial d'Ollers és una obra del municipi de Barberà de la Conca (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Església barroca de nau única i coberta amb volta de canó. Les restes que es conserven, façana, part del campanar i part del mur nord, estan molt malmeses. El mur, a la banda interior, presenta una decoració molt sòbria amb cornises i pilastres clàssiques llises.

## Història

Fou construïda el segle xviii (a la porta hi havia la data de 1771), en planta rectangular d'una sola nau. A l'interior, tenia adossades tres parells de pilastres amb els corresponents arcs, que dividien la nau en quatre trams i aguantaven una volta de canó amb llunetes de rajola de pla, és a dir volta catalana. Tota la fàbrica estava construïda de maçoneria arrebossada per fora i enguixada per dins, segons la moda barroca amb cornises, capitells i absis de quart d'esfera al mig i petxines als costats. Tenia quatre altars, el major dedicat a la Nativitat de la Mare de Déu, i tres als costats sota l'advocació del Sant Crist, Sant Isidre i la Mare de Déu del Roser. Aquest darrer, probablement el més valuós de tots, procedia d'una capella de l'església primitiva que fou fundada i erigida l'any 1596 per Pere Civit, fill d'Ollers, resident a Sarral.
Exteriorment, al costat nord del primer tram, s'aixecava un campanar prismàtic de planta quadrada i arestes arrodonides de la teulada en amunt. L'any 1936 fou incendiada la qual cosa en provocà l'ensorrament. Després de la guerra civil, l'any 1942, els ollerencs compraren una casa de la plaça per reconvertir-la en temple. El resultat fou una església menuda i senzilla, sense pretensions que compleix la seva funció.

## Referències

* ↑ Quijada, 2012, p. 191
* ↑ Porta, 1984, p. 263
* ↑ Quijada, 2012, p. 194
* ↑ Espinalt, Jaume. «Arquitectura medieval». arquitecturamedieval-jespi.blogspot.com.

## Bibliografia

* Josep Porta i Blanch (Ed. a cura de J. Fuguet i Sans), Arreplec de dades per a la història de Barberà, Ajuntament de Barberà, 1984.
* Joan M. Quijada i Bosch, "Construcció de la nova església d'Ollers durant la immediata postguerra (1941-1943)", Aplec de Treballs, 30, CECB, Montblanc, 2012, pp. 189-199.

## Enllaços externs

* «Antiga església parroquial d'Ollers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2014-03-05. [Consulta: 12 setembre 2014].
* «Església Vella de Santa Maria d'Ollers». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Estudi fet per Jaume Espinalt Sellarès».
# Waterloo (desambiguació)

«Waterloo» té aquests significats:

## Geografia

* Bèlgica: Waterloo, Brabant Való, lloc de la batalla
* Antàrtida:
** L'illa Waterloo o Rei Jordi, part de les Shetland del Sud
* Alemanya:
** Waterloo (Karstädt) al Brandenburg
** Waterloo (Hohenhausen) al Rin del Nord-Westfàlia
* Canadà:
** Waterloo (Nova Escòcia), una zona rural de Nova Escòcia
** Waterloo (Ontario), una ciutat d'Ontario amb prop de 100.000 habitants
** Waterloo (Quebec), un poble del Quebec
* Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda del Nord:
** Waterloo (Motherwell)
** Waterloo (Lambeth)
** Waterloo (Londres)
*** Estació de London Waterloo del metro de Londres
*** Waterloo & City Line, línia del metro de Londres
** Waterloo (Horsham Saint Faith)
** Waterloo (Poole)
** Waterloo (Haverfordwest)
** Waterloo (Bude)
** Waterloo (Perth)
** Waterloo (Sefton)

## Obres d'art

* Música:
** Waterloo (disc), un disc del grup ABBA
** Waterloo (cançó), una cançó d'ABBA
* Cinema: Waterloo (pel·lícula), una pel·lícula del 1970
* Televisió: Waterloo Road, una sèrie de televisió feta per la cadena BBC

## Diversos

* Esport: Waterloo Hawks, un antic equip de basquetbol a l'NBA
* Alimentació: El formatge Waterloo, un tipus de formatge

## Vegeu també

* Waterlooville
* Waterloo & Robinson
Viccionari
# Àcid fluorosulfònic

L'àcid fluorosulfònic (Fórmula química: FSO₃H), també conegut com a àcid fluorosulfúric, és un dels àcids més forts disponibles comercialment. La molècula es descriu millor per la fórmula química FSO₂OH, ja que emfatitza la seva relació amb l'àcid sulfúric (H₂SO₄). L'àcid fluorosulfònic és una molècula tetraèdrica.

## Seguretat

L'àcid fluorosulfònic és altament tòxic i corrosiu. S'hidrolitza alliberant àcid fluorhídric (HF). L'addició d'aigua a l'àcid fluorosulfònic produeix una reacció altament violenta, similar a l'addició d'aigua a l'àcid sulfúric. Quan una gota d'aquest àcid entra en contacte amb l'aigua s'origina una petita explosió, per tant, la dilució de l'àcid amb aigua és un procés perillós que ha de ser portat a terme sota estrictes mesures de seguretat.

## Referències

* ↑ Cotton, F.A.; Wilkinson, G. (1980) Advanced Inorganic Chemistry: A Comprehensive Text, 4th Edition, p.246, Wiley-Interscience Publications.
# Àcid hiposudòric

L'àcid hiposudòric és un pigment vermell trobat en les secrecions de la pell de l'hipopòtam. Sovint aquestes secrecions es coneixen com a "suor de sang" (i d'aquí el nom "hiposudòric", és a dir, "suor d'hipopòtam") tot i que el color vermellós no és degut a la sang sinó a l'àcid hiposudòric i al seu anàleg àcid norhiposudòric
Es forma com a derivat de la dimerització oxidativa de l'àcid homogentísic, un metabolit intermediari en el catabolisme dels aminoàcids aromàtics, tirosina i fenilalanina.
L'àcid hiposudòric és produït per unes glàndules subdèrmiques que els hipopòtams tenen repartits per tot el seu cos; tot i que estrictament parlant no es tracta de suor, ja que no és produït per glàndules sudorípares, actua tal com ho fa la suor per tal de controlar la temperatura corporal dels vertebrats.
De la mateixa manera que el seu anàleg, l'àcid norhiposudòric, l'àcid hiposudòric actua com a protector solar (el seu espectre d'absorció se situa en el rang ultraviolat/visible, 200–600 nm) i agent antimicrobià.

## Referències

* ↑ Kimiko Hashimoto; Yoko Saikawa; Masaya Nakata Pure Appl. Chem., 79, 4, 2007, pàg. 507–517. DOI: 10.1351/pac200779040507.
* ↑ Moriya Kai; Matsuura Masanori; Saikawa Yoko; Hashimoto Kimiko; Yamaguguchi Ayumu «Còpia arxivada». Nippon Kagakkai Koen Yokoshu, 86, 2, 2006, pàg. 1314. Arxivat de l'original el 2012-02-17 [Consulta: 15 juny 2021]. Arxivat 2012-02-17 a Wayback Machine.
* ↑ Eltringham, S.K.. The hippos: Natural history and conservation (en anglès). Londres: Poyser Natural History Series, 1999, p. 8–38.
* ↑ Yoko Saikawa; Kimiko Hashimoto; Teruyuki Komiya Nature, 429, 2004, pàg. 363. DOI: 10.1038/429363a.
# Àcid idurònic

L'àcid idurònic (IdoA) és el principal àcid urònic component dels glicosaminoglicans (GAGs) sulfat de dermatà i heparina. També és present al heparan sulfat però en aquest en quantitat menor.
IdoA és un sucre hexapiranosa.
L'any 2000, LK Hallak descriví la importància d'aquest sucre en la infecció pel virus sincicial respiratori (VSRH). El dermatan sulfat i heparan sulfat són els únics glicosaminoglicans que contenen IdoA i són els únics que inhibeixen la infecció per RSV en cultiu de cèl·lules.
* IdoA(2S)¹C₄ conformació
* IdoA(2S)²S$_0$ conformació
# Àcid isociànic

L'àcid isociànic és un compost inorgànic amb la fórmula H-N=C=O, va ser descobert el 1830 per Liebig i Wöhler. Aquesta substància incolora és volàtil i verinosa, amb un punt de fusió de 23.5 °C. L'àcid isociànic és el compost químic més senzill format per hidrogen, nitrogen carboni i oxigen, i que són els quatre elements més freqüents en la química orgànica i la biologia.

## Preparació i reaccions

L'àcid isociànic pot ser sintetitzat en afegir protons a l'anió isocianat, en sals com a cianat de potassi amb el clorur d'hidrogen o l'àcid oxàlic, per exemple:
    H$^+$ + NCO$^-$ → HNCO
L'àcid isociànic també pot ser sintetitzat en la descomposició a altes temperatures de l'àcid cianúric, un trímer.
L'àcid isociànic hidrolitza a diòxid de carboni (IV) i amoníac:
    HNCO + H₂O → CO₂ + NH₃
En concentracions altes, l'àcid isociànic oligomeritza per donar àcid cianúric i ciamelida, un polímer. Aquestes espècies químiques són normalment fàcils de separar dels productes de la reacció. Les dissolucions diluïdes de l'àcid isociànic són estables en dissolvents inerts, per exemple èter.
L'àcid isociànic reacciona amb grups amino per donar urees:
    HNCO + RNH₂ → RNHC(O)NH₂

## Isòmers

La fotòlisi de sòlids a baixa temperatura de HNCO sol donar lloc a H-O-C≡N, conegut com a àcid ciànic o cianat d'hidrogen; és un tautòmer. de l'àcid isociànic. L'àcid ciànic en estat pur no ha estat aïllat i l'àcid isociànic és la forma predominant en tots els dissolvents. S'ha de tenir en compte que de vegades quan se cita l'àcid ciànic s'està referint l'àcid isociànic.
Els àcids ciànic i isociànic són isòmers de l'àcid fulmínic (H-C=N-O), un compost inestable.

## Referències

* ↑ Liebig, J.; Wöhler, F. «Untersuchungen über die Cyansäuren». Ann. Phys., 20, 1830, pàg. 394. DOI: 10.1002/andp.18300961102.
* ↑ Fischer, G.; Geith, J.; Klapötke, T. M.; Krumm B. «Synthesis, Properties and Dimerization Study of Isocyanic Acid». Z. Naturforschung, 57b, 2002, pàg. 19–25.
* 1 2 A. S. Narula, K. Ramachandran "Isocyanic Acid" in Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, 2001, John Wiley & Sons, New York. doi:10.1002/047084289X.ri072m Article Online Posting Date: April 15, 2001.
* ↑ Jacox, M.E.; Milligan, D.E. «Low-Temperature Infrared Study of Intermediates in the Photolysis of HNCO and DNCO». Journal of Chemical Physics, 40, 1964, pàg. 2457–2460. DOI: 10.1063/1.1725546.
* ↑ Kurzer, Frederick «Fulminic Acid in the History of Organic Chemistry». Journal of Chemical Education, 77, 2000, pàg. 851–857.

## Bibliografia

* Handbook of Chemistry and Physics, 65th. Edition, CRC Press (1984)

## Enllaços externs

* Walter, Wolfgang. Organic Chemistry: A Comprehensive Degree Text and Source Book. Chichester: Albion Publishing, 1997, p. 364 [Consulta: 21 juny 2008].
* Cyanic acid from Nist Chemistry WebBook (accessed 2006-09-09)
# Àcid oròtic

L'àcid oròtic és una pirimidindiona i un àcid carboxílic. Històricament es creia que formava part del complex de vitamines B i s'anomenava vitamina B13, però ara se sap que no és una vitamina.
El compost es sintetitza al cos mitjançant un enzim mitocondrial, el dihidroorotat deshidrogenasa o un enzim citoplasmàtic de la via de síntesi de pirimidina. De vegades s'utilitza com a portador de minerals en alguns suplements dietètics (per augmentar la seva biodisponibilitat), més habitualment per a l'orotat de liti.

## Síntesi

El dihidroorotat es sintetitza en àcid oròtic per l'enzim dihidroorotat deshidrogenasa, on després es combina amb el fosforibosil pirofosfat (PRPP) per formar orotidina-5'-monofosfat (OMP). Una característica distintiva de la síntesi de pirimidina és que l'anell de pirimidina es sintetitza completament abans d'unir-se al sucre de ribosa, mentre que la síntesi de purines es produeix construint la base directament sobre el sucre.

## Referències

* ↑ «Requirements for the mitochondrial import and localization of dihydroorotate dehydrogenase». European Journal of Biochemistry, 267, 7, 4-2000, pàg. 2079–87. DOI: 10.1046/j.1432-1327.2000.01213.x. PMID: 10727948.
* ↑ Biochemistry. 5th. Lippincott, Williams & Wilkins, 2008, p. 302.
# Àcid perfluorooctanoic

L'àcid perfluorooctanoic (PFOA), també conegut com a C8 i perfluorooctanoat, és un àcid carboxílic perfluorat i tensioactiu sintètic. Una aplicació industrial és com a agent tensioactiu en la polimerització d'emulsió de fluoropolímers. S'ha utilitzat en la fabricació de béns de consum prominents, com el Tefló. El 2013, Gore-Tex va eliminar l'ús de PFOAs en la fabricació dels seus teixits funcionals resistents a la intempèrie. El PFOA ha estat fabricat de la dècada del 1940 ençà en quantitats industrials. També està format per la degradació de precursors tals com alguns fluorotelòmers.
A causa de l'acumulació de la seva toxicitat i la seva persistència, està classificat a Europa sota la regulació REACH com a "substància molt preocupant" i, per tant, autorització presentada, i que s'haurien de substituir en la mesura del possible per molècules alternatives. El govern noruec la classifica com a substància perillosa prioritària (la llista de prioritats)

## Referències

* ↑ Rich, Nathaniel «The Lawyer Who Became DuPont’s Worst Nightmare» (en anglès). The New York Times, 06-01-2016. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Emmett, Edward Anthony; Shofer, Frances Susan; Zhang, Hong; Freeman, David; Desai, Chintan «Community Exposure to Perfluorooctanoate: Relationships Between Serum Concentrations and Exposure Sources:» (en anglès). Journal of Occupational and Environmental Medicine, 48, 8, 8-2006, pàg. 759–770. DOI: 10.1097/01.jom.0000232486.07658.74. ISSN: 1076-2752. PMC: PMC3038253. PMID: 16902368.
* ↑ «Llista de candidats de substàncies molt preocupants per a l'autorització».

## Enllaços externs

* Compostos perfluorats
* USEPA: PFOA i Fluorotelomers (anglès)
* USEPA: Enllaços a programes i estudis relacionats (anglès)
# Àcid quermèsic

L'àcid kermèsic és un derivat de l'antraquinona i el component principal del colorant vermell Kermes (fals carmí). El compost és l'aglicona de l'àcid carmínic, el component principal del veritable carmí.

## Origen i ús

Igual que l'àcid carmínic o l'àcid lacaic, l'àcid kermèsic és un pigment d'insectes obtingut a partir de coccinèl·lids. És l'únic compost colorant contingut en el Kermes comercial.
El Producte Principal on hi participa l'àcid quermèsic és el pigment Kermes.
L'estructura química de l'àcid kermèsic va ser dilucidada per Otto Dimroth el 1916.

## Referències

* ↑ C. Whiting, Mark «Die Farbstoffe in frühen Orientteppichen» (en alemany). Gesellschaft Deutscher Chemiker. Verlag Chemie GmbH [Weinheim], Chemie in unserer Zeit (n. 15 Jahrgang, 6), 1981, pàg. 179–189.
# Àcid tel·lúric

L'àcid tel·lúric és el compost químic amb la fórmula Te(OH)₆. És un sòlid blanc constituït per molècules de Te(OH)₆ que persisteixen en solució aquosa. Hi ha dues formes, rombohèdrica i monoclínica, i les dues contenen molècules octahèdriques de Te(OH)₆. L'àcid tel·lúric és un àcid feble que formen sals tel·lurades amb les bases fortes i sals tel·lurades hidrogenades amb bases més febles.

## Preparació

L'àcid tel·luric es forma per oxidació de tel·luri o del diòxid de tel·luri amb un potent agent oxidant com el peròxid d'hidrogen, triòxid de crom o peròxid de sodi.
    TeO₂ + H₂O₂ + 2H₂O → Te(OH)₆
La cristal·lització de les solucions d'àcid tel·lúric per sota de 10 °C dona Te(OH)₆.4H₂O. És oxidant però ho és relativament lent,
    H₆TeO₆ + 2H$^+$ + 2e$^−$ ⇌ TeO₂ + 4H₂O E$^o$ = +1.02 V

## Propietats i reaccions

L'àcid anhidre és estable en l'aire a 100 °C però per sota es deshidrata per a formar àcid polimetatel·lúric (H₂TeO₄)$_{10}$), i àcid al·lotel·lúric (de composició aproximada (H₂TeO₄)₃(H₂O)₄). L'àcid tel·lúric i les seves sals principalment contenen tel·luri hexacoordinat.

## Altres formes d'àcid tel·lúric

L'àcid metatel·lúric, H₂TeO₄, l'anàleg de tel·luri amb l'àcid sulfúric, H₂SO₄, és desconegut.

## Referències

* 1 2 3 Greenwood, Norman N.; Earnshaw, A.. Chemistry of the Elements. 2a edició. Oxford: Butterworth-Heinemann, 1997, p. . ISBN 0-7506-3365-4.
* 1 2 3 4 5 Plantilla:Cotton&Wilkinson6th
* ↑ Holleman, A. F.; Wiberg, E. "Inorganic Chemistry" Academic Press: San Diego, 2001. ISBN 0-12-352651-5
# Àguila audaç

L'àguila audaç (Aquila audax) és un gran ocell rapinyaire de la família dels accipítrids. Habita en Austràlia i Tasmània, zona en què és el rapinyaire més gran. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El seu aspecte és el d'una gran àguila amb una llargària de 81-104 cm i una envergadura de 186-227 cm, color general marró i una distintiva cua cuneïforme. Bastant versàtil quant a hàbitat, pot viure en terrenys molt variats, faltant de selves i boscos molt densos. S'alimenta en gran manera de carronya, en una zona de la que manquen els voltors. També cacen conills, petits marsupials i diverses espècies d'ocells.

## Referències

* ↑ «Àguila audaç». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 274. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Wedge-tailed Eagle. Aquila audax» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Félix Rodríguez de la Fuente. Enciclopédia Salvat del Fauna. 1970. Volum 9. Pàg. 35 – 36
# Àguila de Pinsker

L'àguila de Pinsker (Nisaetus pinskeri) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos d'algunes illes meridionals de les Filipines. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.
És sovint considerat una subespècie de Nisaetus philippensis.

## Referències

* ↑ «Àguila de Pinsker». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 273. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «South Philippine Hawk-eagle. Nisaetus pinskeri» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Àguila menjamones de les Filipines

L'àguila menjamones de les Filipines o simplement àguila menjamones (Pithecophaga jefferyi) és un gran ocell rapinyaire, el més gros entre els membres de la família dels accipítrids (Accipitridae) i l'única espècie del gènere Pithecophaga Ogilvie-Grant, 1896. És un ocell endèmic de les Filipines, on habitava en quatre de les illes. Extint a Leyte i Samar, sobreviu precàriament a Mindanao i encara en pitjor situació a Luzon. El seu estat de conservació es considera en perill crític d'extinció.

## Descripció

És una àliga enorme, de 86 – 102 cm de llargària, cua llarga i ales proporcionalment curtes i arrodonides. El bec és gran, alt i comprimit lateralment. De color marró fosc per sobre i blanc o blanquinós per sota. Al cap té unes plomes allargassades cap arrere, estriades i erèctils. Potes grogues.

## Alimentació

Malgrat el seu nom, els animals dels quals s'alimenten varien en funció de la disponibilitat. Caça mamífers de petita i mitjana grandària, com ara lèmurs voladors de les Filipines, esquirols, macacos menjacrancs i civetes de palmera, ocells com calaus i mussols, i també rèptils com serps i varans.

## Referències

* ↑ «Àguila menjamones de les Filipines». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 270. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Philippine Eagle. Pithecophaga jefferyi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Àguila pitnegra

L'àguila pitnegra o àguila mora (Geranoaetus melanoleucus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita pastures i sabanes d'Amèrica del Sud, des de Colòmbia i Veneçuela, i des de l'est del Brasil, cap al sud, a través dels Andes de l'Equador, el Perú i Bolívia, el Paraguai i Uruguai, fins a Xile i Argentina fins a Terra del Foc. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Anteriorment es considerava l'única espècie del gènere Geranoaetus.

## Zones de protecció de l'espècie

Una de les zones és el Parc provincial Ernesto Tornquist, al sud-oest de la Província de Buenos Aires.

## Referències

* ↑ «Àguila pitnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 284. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-chested Buzzard-eagle. Geranoaetus melanoleucus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].