OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Os de Kermode

L'os de Kermode (Ursus americanus kermodei) és una subespècie de l'os negre americà (Ursus americanus). A la Colúmbia Britànica se l'anomena també spirit bear. Presenta tota la gamma de colors del blanc al negre, encara que el color blanc és més comú a les illes Princess Royal i Gribbel (al voltant del 10% del nombre total d'ossos). No són albins sinó que el color es deu a un gen recessiu. El color blanc s'associa a un èxit més gran en la captura de peixos, ja que és més perceptible pels peixos l'ombra d'un os de color fosc que no pas la d'un os de color blanc. Els cadells neixen, sovint, al mig de l'hivern mentre la mare es troba encara en hibernació. Menja plantes, baies i salmons. Es troba a la costa central de la Colúmbia Britànica. Només en queden 400 exemplars en estat salvatge.

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Black Bears in British Columbia (anglès)
* ↑ Bourton, Jody (November 6, 2009). "Spirit bears become 'invisible'". BBC Earth News.
* 1 2 About the Spirit Bear (anglès)
* ↑ FloridaNature.org (anglès)
* ↑ La semaine verte (francès)
* ↑ L'Express du Pacifique Arxivat 2013-09-08 a Wayback Machine. (francès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Ron Thiele Photography (anglès)
* Canada's "Spirit Bears" Gain Perilous Popularity (anglès)
* L'ours et sa fôret (francès)
# Atrosalarias hosokawai

Atrosalarias hosokawai és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu entre 10-18 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó fins a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1933. Studies in ichthyology. Núm. 7. Rec. Aust. Mus. v. 19 (núm. 1). 60-112. Pls. 11-15.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Suzuki, T. & H. Senou, 1999. Atrosalarias hosokawai, a new species of blenny (Perciformes: Blenniidae) from the western Pacific. Ichth. Research v. 46 (núm. 3): 259-265.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Aizawa, M., 2002. Blenniidae. p. 1090-1119. A: T. Nakabo (ed.). Fishes of Japan with pictorial keys to the species (segona edició). Tokai University Press, 1749 p.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa al carrer de la Muralla, 1 (Llançà)

La casa al carrer de la Muralla, 1 és un edifici del municipi de Llançà (Alt Empordà), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És situada dins del centre històric de la vila, a l'extrem nord-oest del terme i a la banda sud-oest del nucli urbà.
Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta plana utilitzada com a terrat i distribuït en planta baixa i pis. La façana principal presenta tres portals d'arc rebaixat a la planta baixa, amb els emmarcaments arrebossats. Al pis hi ha un balcó corregut amb la llosana motllurada i la barana de ferro treballat. Hi tenen sortida dos finestrals rectangulars amb la llinda decorada i els brancals arrebossats i pintats. A la part superior del parament hi ha una cornisa motllurada damunt la qual s'assenta un plafó d'obra corregut.
La construcció està arrebossada i pintada de dos colors. Destaquen certs elements decoratius gravats al parament, corresponents a la construcció original i que actualment no han estat destacats.

## Història

Una de les etapes més ben documentades de les fortificacions de Llançà és el segle xvi, amb diversos escrits que confirmen que comptava amb sis o set torres de defensa i una muralla. Després de la baixa edat mitjana, la noblesa va iniciar un procés de venda d'aquestes fortificacions per convertir-les en mansions privades.
Amb el creixement de la vila es van començar a adossar diferents edificis als terraplens dels baluards extramurs, que van donar pas als diferents carrers (carrer de la Pilota, Muralla, Salmerón i Major) que mostren el recorregut fossilitzat de les muralles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa al carrer de la Muralla, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Ariosoma coquettei

Ariosoma coquettei és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 28,1 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 75 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: la costa septentrional de Sud-amèrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1838. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 1. i-vi + 1-368.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith, D. G. & R. H. Kanazawa, 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bull. Mar. Sci. v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Uyeno, T., K. Matsuura i E. Fujii (eds.), 1983. Fishes trawled off Suriname and French Guiana. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio (Japó). 519 p.
* ↑ Cervigón, F., R. Cipriani, W. Fischer, L. Garibaldi, M. Hendrickx, A.J. Lemus, R. Márquez, J.M. Poutiers, G. Robaina i B. Rodríguez, 1992. Fichas FAO de identificación de especies para los fines de la pesca. Guía de campo de las especies comerciales marinas y de aguas salobres de la costa septentrional de Sur América. FAO, Roma. 513 p. Preparado con el financiamiento de la Comisión de Comunidades Europeas y de NORAD.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Slănic

Slănic (pronunciat en romanès: [sləˈnik]) és una de les 12 ciutats del comtat de Prahova, Muntènia, Romania, coneguda històricament i actualment com a centre d'extracció de sal, així com una ciutat termal, amb llacs salats. Dos pobles, Groșani i Prăjani, són administrats per la ciutat.
Segons estimació 2012 comptava amb una població de 6.616 habitants.

## Etimologia

Com el seu nom (sal en eslau) indica, la major part de la història i l'economia de Slănic estan directament relacionades amb la presència de quantitats relativament grans de sal sota terra, i fins i tot a l'aire lliure.
Slănic és també el nom de la riera que flueix per la ciutat, afluent del riu Vărbilău, que al seu torn és afluent del riu Teleajen.
Encara que tècnicament incorrecte, el nom compost Slănic Prahova també s'utilitza, especialment en altres parts de Romania. Aquest nom alternatiu probablement es va generar per ajudar a discernir entre Slănic i una altra ciutat romanesa, Slănic-Moldova.

## Fills il·lustres

* Mihai Iliescu
* Bujorel Mocanu

## Clima

Slănic té un clima continental humit (Cfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Turisme

La ciutat és famosa pels seus llacs salats (o Băi): els llacs The Shepherd's (Baia Baciului), The Green (Baia Verde) i The Red (Baia Roșie), així com pels vells (Salina Veche) i nous (Salina Nouă)) Mines de sal. Tot i que encara s'extreu sal de la nova mina de sal, la mina vella està oberta al públic ara i s'utilitza com a spa, centre d'atraccions i museu de la indústria minera de la sal. Anualment es disputen concursos internacionals de vol d'avions de model interior (modellisme) al nivell superior (Mina Mihai) de la vella mina.
Altres objectius turístics que valen la pena, a l'abast de qualsevol excursionista sense formació, són una font d'aigua local anomenada La font freda (Fântâna Rece), la torre de relleus de TV (Releu) més enllà del bosc d'avets (Pădurea de Brazi), el turó de Beacon (Dealul cu Semn), La muntanya de la sal (Muntele de Sare) amb la llegendària cova de la núvia (Grota Miresei), ara parcialment col·lapsada a causa de l'erosió de la pluja, així com La roca verda (Piatra Verde) i El petit turó del poltre (Delușorul Mânzului).

## Referències

* ↑ World gazetteer.

## Enllaços externs

* Totul despre Slanic (Fotos i informació sobre la història / economia / turisme de la ciutat - text en romanès) Arxivat 2019-08-27 a Wayback Machine.
* Federació Romanesa de Modellisme (Resultats de l'edició del 2006 del Campionat Mundial d'avions d'interior, Slanic, Romania)
# Berthold Tours

Berthold Tours (Rotterdam, Països Baixos, 1838 - Londres, Regne Unit, 1897) fou un director d'orquestra i compositor holandès, net i fill respectivament dels també músics Jacob i Bartolomeus.
Estudià en el Conservatori de Brussel·les i Leipzig. assolí renom com a compositor i director d'orquestra, produint molta música per a piano i per a altres instruments, així com cançons, himnes i anthems per l'Església anglicana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 63, 32 (ISBN 84-239-4563-4)
# Auchenipterichthys punctatus

Auchenipterichthys punctatus és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,1 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja insectes (adults i crisàlides).

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tom II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2 . 1-112. Pls. 49-101.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15: i-xxxi + 1-540, Pls. 421-455.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, C.J. Jr., 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Soares-Porto, L.M., 1994. Auchenipterichthys dantei, a new species of catfish from the Amazon Basin (Siluriformes: Auchenipteridae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):281-287.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C., R. P. Vari i S. J. Raredon, 2005: Catfishes of the genus Auchenipterichthys (Osteichthyes: Siluriformes: Auchenipteridae); a revisionary study. Neotropical Ichthyology v. 3 (núm. 1): 81-98.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Royero, R. i J.-C. Hureau, 1996. The type specimens of authenipterid catfishes (Siluriformes: Auchenipteridae) in the Muséum National d'Histoire Naturelle, París. Cybium 20 (4):369-377.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa consistorial de la Freixneda

La casa consistorial de la Freixneda (comarca del Matarranya, l'Aragó) és un magnífic exemple de casa consistorial del Baix Aragó construït a finals del segle xvi conjugant elements goticistes i renaixentistes.
Té fàbrica de carreu, planta trapezoïdal i tres altures, quedant exemptes tres de les seues quatre façanes, ja que la posterior es troba adossada a l'illa de cases que separa els dos carrers que desemboquen a la Plaça Major.
Interiorment es distribueix en tres crugies paral·leles a la façana lateral esquerra, aconseguint-se una distribució idèntica en les tres plantes. La planta baixa consta d'una espaiosa llotja que alberga l'ingrés a l'Ajuntament i a l'antiga presó, la planta noble acull el saló de sessions i l'arxiu municipal i la planta tercera acull la biblioteca, el saló d'actes i un xicotet museu.
Les tres façanes, realitzades en pedra carreu, són distintes entre si. Destaca la que dona a la Plaça Major, dividida així mateix en tres altures. A la planta baixa s'obri a l'esquerra un arc rebaixat que dona accés a la llotja lateral i a la dreta una finestra adovellada, mentre que a la planta noble s'obri un balcó corregut amb dos vans d'estil manierista i a la seua dreta un altre va adovellat, finalment la planta tercera es presenta recorreguda per una galeria d'arcs de mig punt sobre els quals s'observa un cridanera rematada emmerletada flanquejada per torrocells cilíndrics.

## Referències

* Aquest text pren com a referència la declaració de Bé d'Interès Cultural publicada en la BOA núm. 22 de data 20 de febrer del 2002 «Enllaç». i s'ajusta a l'article 13 LPI
# Arisemus

Arisemus és un gènere d'insectes dípters pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Amèrica: Costa Rica, Puerto Rico, l'Equador, Panamà, Veneçuela, Cuba, Saint Lucia, el Perú, les illes Bahames, Colòmbia i Nicaragua.

## Taxonomia

* Arisemus aenigmaticus (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus ampliscapus (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus amydrus (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus barbarus (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus boxi (Satchell, 1955)
* Arisemus buzbyae (Wagner & Masteller, 1996)
* Arisemus caceresi (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus confertus (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus grandilobus (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus guhli (Wagner & Joost, 1994)
* Arisemus hexadactylus (Botosaneanu & Vaillant, 1970)
* Arisemus maesi (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus mariannae (Wagner & Masteller, 1996)
* Arisemus martinezi (Wagner & Joost, 1994)
* Arisemus obandoi (Wagner & Joost, 1994)
* Arisemus pigmentatus (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus rhamphos (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus roessleri (Wagner & Joost, 1994)
* Arisemus salazari (Quate, 1996)
* Arisemus sesquipedalis (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus spilotos (Quate, 1996)
* Arisemus tetradactylus (Botosaneanu & Vaillant, 1970)
* Arisemus triatrapars (Quate & Brown, 2004)
* Arisemus triconnectus (Collantes & Baquero, 2001)
* Arisemus waidei (Wagner & Masteller, 1996)
* Arisemus woodi (Quate & Brown, 2004)

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Francisco Collantes i Enrique Baquero, 2001. First Record of the Subfamily Psychodinae (Diptera: Psychodidae) from Ecuador. Aquatic Insects. Vol. 23, núm. 4. «Enllaç».
* ↑ Rüdiger Wagner i Wolfgang Joost, 1994. On a small collection of Psychodidae (Diptera) from Colombia. Studies on Neotropical Fauna and Environment. Vol. 29, núm. 2. «Enllaç».
* ↑ Lista actualizada de los psicódidos (Diptera: Psychodidae) de Colombia (castellà)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Enllaços externs

* GBIF (anglès)
* BioLib (anglès)
# Consejo de la Hispanidad

El Consejo de la Hispanidad va ser un organisme de la dictadura franquista depenent del Ministeri d'Afers exteriors creat en 1940 amb l'objectiu de la realització de la idea d'«Hispanitat». Va existir fins a 1945, quan va ser succeït per l'Institut de Cultura Hispànica.

## Història

Una llei de 2 de novembre de 1940, publicada en el Boletín Oficial del Estado el 7 de novembre, va donar formalment origen a l'organisme. El text, que col·locava en el preàmbul a Espanya com a «eix espiritual del món hispànic com a títol de preeminència en les empreses universals», feia contradictòriament referencia en l'articulat a la possibilitat, irrealitzable a curt termini, d'una unió política (Art. 2), pròpia de l'ideari falangista. Dos mesos més tard es decidiria la composició interna dels membres de l'organisme i, a l'abril de 1941, es va desenvolupar el seu Reglament. En la composició del Consell es van barrejar funcionaris, militars, líders falangistes, religiosos i intel·lectuals de dretes, comptabilitzant-se un total de 74 consellers.
Manuel Halcón y Villalón-Daoíz va ser canceller de l'organisme fins a la seva destitució al juliol de 1943, no arribant formalment a cobrir-se la vacant del càrrec. L'ens, la importància del qual hi havia experimentant un progressiu declivi des de la caiguda de l'estel de Ramón Serrano Súñer, i del que ja a la fi de 1942 s'havia plantejat una adaptació en les seves funcions per sobreposar-se a les crítiques que provenien d'Amèrica que ratllaven al Consell de propaganda pro-feixista i anti-estatunidenc, va ser reemplaçat en les seves funcions al desembre de 1945 —després de finalitzar la Segona Guerra Mundial— pel nounat Institut de Cultura Hispànica.

## Referències

* ↑ Barbeito Díez, 1989, p. 117.
* ↑ España: «LEY DE 2 DE NOVIEMBRE DE 1940 por la que se crea el Consejo de la Hispanidad». Boletín Oficial del Estado, núm. 312, de 7 de novembre de 1940, pàg. 7649. ISSN: 0212-033X.
* ↑ Delgado Gómez-Escalonilla 1988, pp. 63-64 ; Barbeito Díez 1989, p. 117-118.
* ↑ Barbeito Díez, 1989, p. 119.
* ↑ Payne, 1987, p. 360.
* ↑ Barbeito Díez, 1989, p. 125.
* ↑ Barbeito Díez, 1989, p. 133-134.
* ↑ Delgado Gómez-Escalonilla, 1994, p. 288.
* ↑ Barbeito Díez, 1989, p. 134.

## Bibliografia

* Barbeito Díez, Mercedes «El Consejo de la Hispanidad». Espacio, tiempo y forma. Serie V, Historia contemporánea. Universidad Nacional de Educación a Distancia [Madrid], 2, 1989, pàg. 113-137. Arxivat de l'original el 2016-02-03. ISSN: 1130-0124 [Consulta: 19 març 2016].
* Delgado Gómez-Escalonilla, Lorenzo. Diplomacia franquista y politica cultural hacia Iberoamérica, 1939-1953. Madrid: CSIC, Centro de Estudios Históricos, 1988. ISBN 84-00-06892-0.
* Delgado Gómez-Escalonilla, Lorenzo «Las relaciones culturales de España en tiempo de crisis: de la II República a la Guerra Mundial». Espacio, tiempo y forma. Serie V, Historia contemporánea. Universidad Nacional de Educación a Distancia [Madrid], 2, 1994, pàg. 259-294. Arxivat de l'original el 2016-02-03. ISSN: 1130-0124 [Consulta: 19 març 2016].
* Payne, Stanley G. The Franco Regime, 1936–1975. Madison: The University of Wisconsin Press, 1987. ISBN 0-299-11070-2.
# Osteopènia

L'osteopènia és una disminució en la densitat mineral òssia que pot ser una condició precursora de l'osteoporosi. No obstant això, no tothom a qui li hagin diagnosticat osteopènia desenvoluparà osteoporosi. Més específicament, l'osteopènia es defineix com el:
Com l'osteoporosi, succeeix més sovint en dones postmenopàusiques, com a resultat de la pèrdua d'estrogen. I es pot exacerbar per factors derivats de l'estil de vida, com ara la manca d'exercici, l'excés en el consum d'alcohol, el fet de fumar i l'ús prolongat de medicació glucocorticoide, com la prescrita per a l'asma.
La malaltia es pot presentar en dones joves practicants de disciplines atlètiques i està associada amb la síndrome de la tríada d'atleta femenina, de la qual n'és un dels tres components; els altres dos són l'amenorrea i els trastorns de comportament alimentari. Les atletes solen tenir un pes corporal baix, un percentatge baix de greixos i una major incidència de l'asma que les persones menys actives. Els nivells baixos d'estrògens (que s'emmagatzemen a la zona del greix) i/o l'ús de glucocorticoides per a l'asma poden debilitar significativament els ossos en un període llarg. És significatiu el cas de les corredores de distància, que durant els entrenaments no consumeixen productes lactis, per la qual cosa tenen una absorció de calci molt més baixa que altres grups de població.
És també un signe normal de l'envelliment humà, mentre que l'osteoporosi es presenta en l'envelliment patològic.

## Referències

* ↑ Grup Científic de l'OMS per a la Prevenció i el Tractament de l'Osteoporosi (2000: Ginebra, Suïssa). Prevenció i tractament de l'osteoporosi: informe del Grup Científic de l'OMS (pdf) (en anglès), 2003 [Consulta: 31 maig 2007].

## Enllaços externs

* Osteopènia, Universitat de Washington Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Independentisme llombard

L'independentisme llombard és el corrent polític que propugna la independència de la Llombardia, entesa sia com a Regió italiana sia com nació lingüística i la creació de un Estat Sobirà. Hi ha sia un corrent nacionalista, que propugna la unitat de Llombardia com nació sia una corrent econòmica, que propugna la independència per motius econòmics. Els principals moviment independentistes són Pro Lombardia Indipendenza i, encara formalment, la Lliga Llombarda.

## Referències

* ↑ «Identità lombarda ed indipendentismo». Arxivat de l'original el 2018-04-30. [Consulta: 29 abril 2018].