OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església parroquial de Sant Martí de Torrelles

L'Església parroquial de Sant Martí de Torrelles és una església del municipi de Torrelles de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església s'inspira en els models del gòtic francès: una nau central més elevada, i sostinguda per pinacles i arcbotants, dona pas a un transsepte de la mateixa alçada, al qual s'obre l'absis, poligonal, amb contraforts exteriors. Àdhuc reprèn models nòrdics d'arquitectura, en el fet que la nau és il·luminada directament per finestres laterals, calades amb traceries d'inspiració gòtica. La façana és de pedra, i també el campanar, emplaçat entre el transsepte i l'absis. Aquest, juntament amb la part alta dels murs de la nau i del transsepte són de són de maons, mentre que la part inferior d'aquests murs és de paredat comú amb reble.

## Història

Les esglésies de Tonelles són documentades el 965, al testament del comte Mir. Sembla, però, que es tracta d'una església, sola, amb diversos altars. El 1089 és documentada l'advocació titular: Sant Martí. Aquesta església, que perdurà fins a la primera del segle actual, tenia un campanar romànic, amb arcuacions llombardes (i així resa a les fotografies velles). A la fi del segle xix, però, l'església antiga estava en mal estat i resultava petita. Aleshores hom començà la construcció de l'església actual, enorme, que fou inaugurada e 1900.

## Referències

* ↑ Església parroquial de Sant Martí a poblesdecatalunya.cat
* 1 2
# Rasa de l'Hostal de les Forques

La Rasa de l'Hostal de les Forques és un torrent afluent per l'esquerra del Barranc de Pallarès, al Solsonès.

## Descripció

Neix al vessant de llevant de la Collada de Clarà a poc menys d'un centenar de metres al NE de la masia que li dona nom i seguint una direcció predominant cap a les 4 del rellotge, recorre els fons de l'Obaga de Pallarès fins a desguassar al Barranc de Pallarès a 758 msnm.

## Territoris que travessa

Fa tot el seu curs fent de frontera entre els temes municipals de Lladurs (al nord) i d'Olius (al sud).

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Rasa de l'Hostal de les Forques :
| metres de curs | 0 | 250 | 500 | 750 | 1.000 | 1.201 |
| Altitud (en m.) | 854 | 819 | 800 | 785 | 770 | 758 |
| % de pendent | - | 14,0 | 7,6 | 6,0 | 6,0 | 6,0 |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de l'Hostal de les Forques està integrada per un total de 3 cursos fluvials dels quals, 2 són subsidiaris de 1r nivell. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 1.890 m.

### Distribució per termes municipals
## Enllaços externs

* Web de l'ICC: Mapa de la seva conca

## Referències

* 1 2 3 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42° 1′ 2.641″ N, 1° 28′ 2.619″ E﻿ / ﻿42.01740028°N,1.46739417°E﻿ / 42.01740028; 1.46739417
* ↑ Segons el web de la Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya la longitud d'aquest corrent fluvial és 1.193 m.
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42° 0′ 49.73″ N, 1° 28′ 6.600″ E﻿ / ﻿42.0138139°N,1.46850000°E﻿ / 42.0138139; 1.46850000
* ↑ Segons el web de la Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya la longitud d'aquest corrent fluvial és 421 m.
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipalés superior a la longitud total de la xarxa perquè els tram en els quals els cursos fluvials fan de frontera entre dos termes municipals, s'han comptabilitzat en els dos municipis fronterers.
# École des Chartes

L'École nationale des chartes és un establiment d'ensenyament superior francès enquadrat dins la categoria de les grandes écoles.
Fundada en 1821 per tal de formar els arxivers i bibliotecaris, l'Escola impartia els ensenyaments superiors de biblioteconomia, arxivística i ciències auxiliars de la història i lliura el diploma d'arxiver-paleògraf.

## Història de l'escola

Després de diversos intents de creació sota Napoleó I, el 22 de febrer de 1821, arran d'una ordenança del rei francès Lluís XVIII, es va crear l'École royale des chartes. Anteriorment, les confiscacions que es produïren durant l'època revolucionària havien dut als dipòsits literaris, i després a les biblioteques, una massa considerable de llibres que s'havia de tractar, catalogar i preparar per a ser consultats. Alhora, la dèria romanticista per l'edat mitjana va incitar a formar uns especialistes que fossin capaços de renovar la historiografia francesa, recolzant-se sobre els arxius que s'havien confiscat sota la Revolució, ja que la concepció de la història havia canviat i que els erudits religiosos (sobretot els benedictins) ja no podien continuar estudiant la història de l'estat francès. Aquesta ordenança preveia que el ministeri de l'Interior nomenaria dotze alumnes, que proposava l'Acadèmia de les inscripcions i belles lletres, i que els havia de remunerar durant els dos anys d'estudi, que tractaven sobretot de paleografia i de filologia amb una perspectiva purament utilitària, ja que els alumnes havien de saber llegir i comprendre els documents que els pertocava conservar. Els professors i els alumnes de l'escola romanien sota l'autoritat del conservador de manuscrits de la Biblioteca reial, situada al carrer de Richelieu, a París, i també sota la del guarda general dels Arxius del Regne de França.

## Alumnes famosos

* Henry d'Arbois de Jubainville
* Marcel Aubert
* Georges Bataille
* Bernard Barbiche
* Jean-François Bergier
* Yves Bottineau
* Anne Brenon
* Clovis Brunel
* Jean-Auguste Brutails
* Josep Calmette
* Augustin Cochin
* Dominique de Courcelles
* Michel Duchein
* Jean Favier
* Emile Gabory
* René Girard
* François Guessard
* José María de Heredia
* Léon-Honoré Labande
* Ernest Langlois
* Artur Lemoyne de La Borderie
* François Lesure
* Roger Martin du Gard
* Paul Meyer
* Christine Nougaret
* Jules Quicherat
* Jean Rychner
* Charles Samaran
* Antoine Thomas
* Jean Vezin
(Vegeu també la categoria: Alumnes de l'École des Chartes).

## Referències

* ↑ «L'historien Jean-François Bergier est décédé». RTS Info, 28-06-2010 [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ Antonio Bonet Correa. «Homenaje a un gran estudioso del arte barroco en España». A: Sevilla y corte: las artes y el lustro real (1729-1733) (en castellà). Madrid: Casa de Velázquez, 2010, p. XVI [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ François Furet. «Augustin Cochin: the theory of Jacobinisim». A: Interpreting the French Revolution (en anglès), 1991, p. 164. ISBN 9780521280495 [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ Société de l'Ecole des chartes (France). Bibliotheque de L'Ecole des Chartes (en francès). Librairie Droz. ISBN 978-2-600-05217-7 [Consulta: 17 gener 2016].
# École des technologies numériques avancées

Fundada el 2005, l'École des technologies numériques avancéesy, és una Grande école d'informàtica de França. Està situada a Ivry-sur-Seine. Els graus lliurats per la universitat són reconeguts per l'estat francès.
El curs és un sistema educatiu dual de tres anys i inclou 200 hores de lliçons i 400 hores d'estudi de casos pràctics per any. Hi ha dues especialitzacions disponibles: desenvolupament de programari o xarxa informàtica i ordinadors.
A partir de setembre de 2013, la universitat inicià un nou programa gratuït de 2 anys després del Baccalauréat per 250 estudiants. La novetat és que hi ha estudiants de postgrau que pagaran els estudiants en formació (250 euros al mes durant tres anys).

## Referències

* ↑ (francès)Architecte logiciel-développeur / développeuse d'applications
* ↑ (francès)Architecte système réseau et sécurité Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ (francès)ETNA, Ecole des technologies numériques appliquées
* ↑ (francès)Ionis Education Group évoque son avenir Arxivat 2018-03-31 a Wayback Machine.
# Élan vital

L'élan vital (expressió francesa) és un concepte introduït pel filòsof Henri Bergson a la seva obra L'évolution créatrice (literalment: L'evolució creadora), que es pot traduir com «força o impuls vital». És una força hipotètica que causaria l'evolució i el desenvolupament dels organismes. Élan vital és una traducció literal del que el filòsof americà Ralph Waldo Emerson va anomenar vital force.

## Referències

* ↑ Saña Alcón, Heleno. Atlas del pensamiento universal. Almuzara, 2008, p. 163. ISBN 978-84-92516-04-9.
# Ídol morú

L'ídol morú (Zanclus cornutus), única espècie del gènere Zanclus que al seu torn és l'únic enquadrat en la família Zanclidae, és un peix marí de l'ordre Perciformes, distribuïda per aigües tropicals i subtropicals dels oceans Índic i Pacífic.
# Índex de pintallavis

L'índex de pintallavis és un terme encunyat per Leonard Lauder, president del consell d'Estee Lauder, que s'utilitza per descriure l'augment de les vendes de cosmètics durant la recessió de principis dels anys 2000. Lauder va afirmar que les vendes de llapis de llavis podrien ser un indicador econòmic, ja que les compres de cosmètics, els pintallavis en particular, tendeixen a estar inversament correlacionades amb la salut econòmica. L'especulació era que les dones substituïen el pintallavis per compres més cares com vestits i sabates en moments de dificultat econòmica.
Lauder va identificar l'índex de pintallavis com a vendes de la família de marques Estee Lauder. Les recessions posteriors, inclosa la recessió de finals de la dècada del 2000, van proporcionar proves controvertides a les afirmacions de Lauder, ja que les vendes han caigut amb la reducció de l'activitat econòmica. Per contra, les vendes de pintallavis han experimentat un creixement durant els períodes d'augment de l'activitat econòmica. Com a resultat, l'índex de pintallavis ha estat desacreditat com a indicador econòmic. L'augment de les vendes de cosmètics l'any 2001 s'ha atribuït des d'aleshores a un major interès per les marques de cosmètics dissenyades per celebritats.
A la dècada de 2010, molts mitjans de comunicació van informar que amb l'auge de l'art d'ungles tant de moda als països de parla anglesa i tan lluny com el Japó i les Filipines, l'esmalt d'ungles havia substituït el llapis de llavis com a principal indulgència assequible per a les dones en lloc de bosses i sabates, el que portaria a parlar d'un índex d'esmalt d'ungles. Es va observar un sentiment similar durant la pandèmia de coronavirus, quan l'ús obligatori de màscares facials per prevenir la propagació de la malaltia va provocar un augment de les compres de maquillatge d'ulls, cosa que suggeriria un índex de màscara d'ulls.

## Referències

* ↑ "Lip service", The Economist, January 23, 2009
* ↑ Maureen Dowd, "Oedipal Loop de Loop", New York Times, December 2, 2001
* ↑ Emily Nelson, "Rising Lipstick Sales May Mean Pouting Economy", The Wall Street Journal, November 26, 2001
* ↑ Cheryl Lu-Lien Tan, "Lunchtime Snap: The Shaky Lipstick Index–Sales go Down, not Up, as Economy Falters", The Wall Street Journal, October 17, 2008
* ↑ «Economy "Lipstick Index" Is Now A Nail Polish Index». Jezebel.com, 14-09-2011. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2018. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Is There Really A Nail Polish Index?». Metapolish.com, 27-04-2012. Arxivat de l'original el 29 juliol 2014. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Nail polish is the new lipstick | Inquirer Lifestyle». Lifestyle.inquirer.net, 27-04-2012. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ Scott, Fiona Sinclair. «Our grooming habits are changing» (en anglès). CNN. [Consulta: 11 maig 2020].
# Índex meteorològic d’incendi forestal

L'Índex meteorològic d'incendi forestal en francès: indice forêt météo (IFM), en anglès: Forest fire weather index (FWI) és una estimació del risc d'incendi forestal computat per Météo France i el Meteorological Service of Canada. Va ser introduït a França l’any 1992 i està basat en el model empíric fet al Canadà que ja s'utilitzava àmpliament des de 1976.

## Descripció

L'índex és un nombre que va de 0 a 20 a França i fins a 30 al Canadà. Està computat per cinc components. Els tres primers són numèrics respecte al contingut d'humitat de la virosta i d'altres substàncies combustibles, la humitat de capes orgàniques poc compactades de profunditat moderada, i de les capes orgàniques compactades.
La informació essencial que s'ha de calcular per determinar aquest índex és:
* humitat de l'aire al principi del vespre (quan té el valor més baix);
* la temperatura al mig del vespre (quan aquesta és més alta);
* La precipitació meteorològica durant 24 hores;
* la velocitat màxima del vent.

## Ús
### França

Aquest índex es computa per 40 zones de França on el departament de Les Landes té l’índex més alt. Météo France envia l'índex IFM a la defensa civil per preparar-se especialment pels medis aeris de lluita contra el foc.

### Canadà

Cada servei antiincendis provincial calcula aquest índex per a les diverses regions sota la seva jurisdicció.

## Referències

* ↑ J.A. Turner, and B.D. Lawson. Weather in the Canadian Forest Fire Danger Rating System. A user guide to national standards and practices.. Victoria, British Columbia: Environment Canada, Centre de recherches forestières du Pacifique, 1978. «Inf. Rep. BC-X-177»
* ↑ «Canadian Forest Fire Weather Index (FWI) System». Background Information. Natural Resources Canada, 2009. Arxivat de l'original el 2011-07-06. [Consulta: 13 setembre 2009].
* ↑ Plein feu sur la forêt Arxivat 2005-10-18 a Wayback Machine., Météo France (26 March 2002, ien francès)

## Bibliografia

* Stocks, B.J., B.D. Lawson, M.E. Alexander, M.E., C.E. Van Wagner, R.S. McAlpine, T.J. Lynham, D.E. Dube. 1989. The Canadian Forest Fire Danger Rating System: An Overview Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.. Forestry Chronicle Vol. 65 issue 6 : 450-457.
# Île Plane

L'Île Plane o illa Plana (àrab: الجزيرة الواطية, al-jazīra al-Wāṭiyya; francès: Île Plane) és un petit illot deshabitat i rocós de la costa nord de Tunísia, a la governació de Bizerta, a uns cinc quilòmetres de la península de Raf Raf. Té al nord-oest l'illa de Bilou. El seu nom en llengua àrab és Jazirat El Monbastah (àrab: الجزيرة المنبسطة, al-jazīra al-Munbasṭa) i s'hi troba un far de dotze metres d'alçada.

## Referències

* ↑ Taylor, 1874, p. 18.
* ↑ Francalanci & al., 1994, p. 74.
* ↑ Rowlett, Russ. The Lighthouse Directory (en anglès). University of North Carolina at Chapel Hill, 12 juny 2022.

## Bibliografia

* Bulletin. 6–8. Société des Sciences Naturelles de Tunisie, 1967. . (francès)
* Lines in the Sea. Dordrecht: Martinus Nijhoff Publishers, 1994. .
* Hepper, David. British Warship Losses in the Age of Sail, 1650–1859. Rotherfield: Jean Boudriot, 1994. ISBN 0-948864-30-3. .
* Nelson, Horatio. The Dispatches and Letters of Lord Nelson. III. Chatham, 1997. .
* Playfair, Ian Stanley Ord. The History of the Second World War: The Mediterranean and the Middle East. IV. Londres: Her Majesty's Stationery Office, 1966. .
* Taylor, Alfred Dundas. The India Directory..., Pt. I: The East Indies, and Interjacent Ports of Africa and South America.... Londres: Wm. H. Allen & Co., 1874.
# Òliba australiana

L'òliba australiana (Tyto novaehollandiae) és una de les espècies d'ocells rapinyaires nocturs del gènere Tyto, dins la família dels titònids (Tytonidae). Habita a la regió d'Australàsia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Pendent de revisió, avui es classifiquen sovint dins aquesta espècie, l'òliba de Manus i la de les Tanimbar, incloent la subespècie de Buru.

## Subespècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) L'òliba australiana està formads per 6 subespecies:
* T. n. calabyi I.J. Mason, 1983, (sud de Nova Guinea)
* T. n. kimberli Mathews, 1912, (nord d'Austràlia)
* T. n. melvillensis Mathews, 1912, (illes Tiwi)
* T. n. galei Mathews, 1914, (Península del Cap York)
* T. n. novaehollandiae (Stephens, 1826), (sud d'Austràlia)
* T. n. castanops (Gould, 1837), (Tasmània)
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que també s'han d'incloure com a subespècies l'òliba de Manus (T. manusi) i la de les Tanimbar (T. sororcula). Però la subespècie de l'illa de Seram (T. sororcula almae) el HBW la considera una espècie de ple dret: l'òliba de Seram.
T. n. castanops és la subespècie més gran d'òliba australiana, que a la vegada és el titònid més gran del món. És considerada una espècie de ple dret per la llista d'ocells del món de Howard & Moore, però no per l'ICO i el HBW

## Hàbitat i distribució

Habiten boscos i sabanes del sud de Nova Guinea i l'illa Daru, Tasmània i a gran part d'Austràlia exceptuant l'àrid interior.

## Descripció

És una òliba de bona grandària, amb un pes d'uns 660 g i una envergadura de 35 – 47 cm. La femella és major que el mascle. Tenen el plomatge marró amb taques gris per sobre. Taques marrons al front. La femella és més fosca que el mascle. Tenen fileres de plomes marrons envolten una màscara facial blanca amb forma de cor. Els ulls varien de negre a marró fosc.

## Referències

* ↑ «Òliba australiana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 246. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Australian Masked-owl. Tyto novaehollandiae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ The Field Guide to the Birds of Australia. 7th. Sydney: HarperCollins, 2003, p. 306. ISBN 0-207-19821-7.
# Òliba banyuda oriental

L'òliba banyuda oriental (Phodilus badius) és un ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae). Habita el sud i nord-est de l'Índia, Myanmar, sud de la Xina, Hainan, Indoxina, Arxipèlag Malai i localment a les Filipines. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Anteriorment Phodilus assimilis era considerat una subespècie de Phodilus badius.

## Referències

* ↑ «Òliba banyuda oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 246. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Oriental Bay-owl. Phodilus badius» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Òliba cendrosa

L'òliba cendrosa (Tyto multipunctata; syn: Tyto tenebricosa multipunctata) és un ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae). És una petita òliba endèmica de les zones selvàtiques i els boscos d'eucaliptus del nord-est de Queensland, Austràlia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava com una subespècie de l'òliba tenebrosa (Tyto tenebricosa), però difereix molt en plomatge i veu.

## Referències

* ↑ «Òliba cendrosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Lesser Sooty Owl (Tyto multipunctata)» (en angès). Handbook of the Birds of the World Alive. [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 246. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Lesser Sooty-owl. Tyto multipunctata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Òliba daurada

L'òliba daurada (Tyto aurantia) és un ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae). Habita boscos clars i matolls de Nova Bretanya, a l'Arxipèlag de Bismarck. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Òliba daurada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 246. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Golden Masked-owl. Tyto aurantia» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Òpera còmica

L'òpera còmica és un tipus d'òpera amb una música més lleugera i amb un text majoritàriament més intranscendent, popular o còmic que els de l'òpera seriosa:
* A França se la denominà Opéra-comique i es representava entre altres al Teatre Nacional de l'Opéra-Comique de París. No s'ha de confondre amb l'opéra bouffe, molt propera a l'opereta, que es va representar sobretot al Théâtre des Bouffes-Parisiens;
* A Itàlia s'anomenà opera buffa a un gènere d'òpera que es desenvolupà a Nàpols a la primera part del segle XVIII;
* A Alemanya també aparegué un tipus d'òpera còmica: el singspiel;
* A Anglaterra hi hagué la ballad opera, conreada per autors com William Shield i Arthur Sullivan;
* A Castella i als Països Catalans la sarsuela i la tonadilla són gèneres que s'hi poden assimilar.

## Referències

* ↑ Radigales, Jaume «L'òpera, un intent de síntesi històrica». Finestrelles, 6, 1994, pàg. 131.
* ↑ Downs, Philip G. La música clásica. Volum 4. Ediciones AKAL, 1998, p. 101. ISBN 9788446007340.
# Òptim de Pareto

L'òptim de Pareto o eficiència de Pareto és un concepte introduït per l'economista italià Vilfredo Pareto. Aquest concepte s'aplica a la teoria dels jocs i les ciències socials. En general, trobem situacions d'òptim de Pareto en problemes de presa de decisió amb diversos criteris (presa de decisió multicriteri) i en problemes d'optimització.
Des d'un punt de vista econòmic, es diu que una situació és òptim de Pareto (o Pareto-efficient) quan no és possible que ningú obtingui un guany superior sense que hi perdi algú altre.
Les situacions òptim de Pareto representen un primer punt d'equilibri en tota situació econòmica: en efecte, en una situació que no és òptim de Pareto hi ha almenys un actor que pot obtenir un guany superior sense que això perjudiqui ningú i, per tant, tendirà a obtenir aquest guany, ja que el pot obtenir sense haver de vèncer cap resistència per part dels altres, almenys a priori.
En general, es considera que tota situació que no sigui òptim de Pareto representa un ús incomplet dels recursos disponibles. En un entorn de presa de decisions, on es consideren diverses alternatives i per a cadascuna d'elles diverses avaluacions (diversos criteris), una situació és òptim de Pareto quan no és possible millorar cap avaluació sense empitjorar-ne d'altres.