OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Paumeres

Les Paumeres és una muntanya de 562 metres que es troba al municipi de la Fatarella, a la comarca de la Terra Alta. Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 249137001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Observatori de Calar Alto

L'observatori de Calar Alto és un observatori astronòmic hispanoalemany. Està situat a Calar Alto, un altiplà de 2.168 m d'altura a la Serra de Filabres (Almeria). El seu nom oficial és Centre Astronòmic Hispanoalemany (CAHA) o, en alemany, Deutsch-Spanisches Astronomisches Zentrum (DSAZ). Va ser fundat el 1973 després d'un acord entre el govern alemany i espanyol. Fins al 2005 l'observatori pertanyia en exclusiva al Max-Planck-Institut für Astronomie i només hi havia un 10% del temps d'observació per als astrònoms espanyols. Tanmateix el 2005 es va firmar un acord segons qual l'observatori és actualment operat conjuntament per l'Institut d'Astrofísica d'Andalusia de Granada i el Max-Planck-Institut für Astronomie de Heidelberg, en una proporció del 50% cada un.
L'observatori té tres telescopis: d'1,23 m, 3,5 m i 2,2 m. També té un telescopi d'1,52 m, però està operat per l'Observatori Astronòmic Nacional d'Espanya i un telescopi robòtic operat pel Centre d'Astrobiologia. El telescopi de 3,5 m és el major telescopi de l'Europa continental: té muntura equatorial.
| Telescopi | Muntatge | Sistema òptic | Raó focal N |
| Reflector 1,2 m | Muntura alemanya | Ritchey-Chrétien | |
| | | modificat | 8,0 |
| | | amb correcció de dues lents | 8,0 |
| Reflector 2,2 m | Forquilla | Ritchey-Chretién | 8,0 |
| | | amb correcció de dues lents | 8,0 |
| | | Coudé | 40 |
| Reflector 3,5 m | Ferradura-marc | Focus primari | |
| | | amb corrector de dues lents | 3,5 |
| | | amb corrector de tres lents | 3,9 |
| | | Ritchey-Chretién | 10 |
| | | Coudé | 35 |
| Schmidt de 0,8/1,2 m | Forquilla | Focus primari | 3,0 |
| Reflector d'1,52 m | Equatorial Anglesa | Ritchey-Chrétien | 8,06 |

## Vegeu també

* Observatori Llano de Chajnantor
* La Silla
* Very Large Telescope
* European Extremely Large Telescope

## Enllaços externs

* Centro Astronómico Hispano Alemán de Calar Alto (castellà)
* Estación de Observación de Calar Alto (EOCA) (castellà)
# Amblyeleotris ellipse

Amblyeleotris ellipse és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Samoa Nord-americana.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. 2004. Five new shrimp gobies of the genus Amblyeleotris from islands of Oceania. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 8 (núm. 2): 61-78.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Arcs de pas (Camarasa)

Els Arcs de pas és una obra de Camarasa (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Els arcs de pas de Camarasa es troben en el nucli medieval, concretament en la confluència del carrer de Sant Miquel (que transcorre des de la plaça Major fins a l'antiga església romànica dedicada a aquest sant; v. núm. 22153) amb el carrer de les Voltes i el petit carrer anomenat Carreró. Se'n troba un altre al carrer del Pont i un altre al carrer de Santa Maria.
Consisteix en una solució urbanística que, mitjançant arcs, aconsegueix construir un espai habitable sobre alguns trams de carrer. Es creu que podria ser la pervivència de l'antiga trama d'origen andalusí que hauria quedat fossilitzada en la construcció d'habitatges nous al llarg dels segles.
L'arc de pas del carrer de Sant Miquel consisteix en una volta plana de gairebé 13 m de longitud i uns 4 m d'amplada. Actualment s'hi sobreposa un edifici modern. A la banda oest d'aquest pas s'obre un arc rebaixat de maó disposat a plec de llibre que dona pas al carrer de les Voltes amb una volta plana de 5 m de longitud en la que encara hi resta algun element horitzontal de fusta. A la banda est del carrer de Sant Miquel s'obre un arc de llinda que dona pas a la volta plana, amb embigat de fusta, de petit carrer Carreró. De 5 m de longitud, a la banda oposada el pas acaba en una volta rebaixada o d'arc rebaixat de només 1,70 m sobre el terra.
Al carrer del Pont amb la confluència del carrer de Sant Francesc, a l'oest de la Casa de la Vila, es troba una altra volta plana amb embigat de fusta i a l'altura de la meitat del primer pis. Finalment, el darrer pas sota habitatge, també de volta plana, es troba al carrer de Santa Maria entre les confluències amb el carrer del Forn i el carrer de Sant Pere.

## Referències

* 1 2 3 4 «Arcs de pas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Albert (cantant francès)

Albert fou un cantant francès de la primera meitat del segle xviii. Encara molt jove, debutà amb el paper de Teseo en l'òpera Philomèle de Lacoste. Després de romandre una temporada a Lió, tornà al teatre de l'Òpera de París el 1737, on prengué part en moltes obres, entre altres a: Zaide, La reine de Grenade, Castor et Pollux, Don Quichotte chez la duchesse, Leandre et Hero, etc. Morí en edat molt avançada.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 4, pàg. 119, ISBN 84-239-4504-9
# Hidrocronòmetre

Inventat pel sacerdot Giovan Battista Embriaco el 1867, l' hidrocronòmetre va ser presentat a l'Exposició Universal de París del 1867, on hi va obtenir grans reconeixements.
L'hidrocronòmetre té la forma d'una torreta de fusta realitzada mitjançant ferro fos a la manera de troncs d'arbres, mentre que els quatre quadrants de l'hora es poden veure des de cada direcció.
El 1873 el rellotge d'aigua va arribar a Roma i va ser col·locat a Villa Borghese, en una font assenyaladament realitzada per l'arquitecte Gioacchino Ersoch.

## Referències

* ↑ «Orologi», 05-12-2014. Arxivat de l'original el 2014-12-05. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Amblyeleotris katherine

Amblyeleotris katherine és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. 2004. Five new shrimp gobies of the genus Amblyeleotris from islands of Oceania. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 8 (núm. 2): 61-78.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ardiaca

L'ardiaca era el diaca principal d'una església. Apareixen a partir del segle ii, en les primeres comunitats cristianes, com a ajudants escollits pel mateix bisbe. Les funcions de l'ardiaca eren l'administració dels béns eclesiàstics i l'atenció als malalts, encara que posteriorment, amb l'augment de comunitats i amb la popularització d'aquest càrrec, anirien assumint noves responsabilitats. Així, doncs, l'ardiaca va esdevindre l'ajudant i vicari del bisbe, l'encarregat de l'educació dels clergues, del control de la disciplina eclesiàstica i de l'administració de béns i patrimoni de la diòcesi, amb poder judicial sobre els clergues. En moments de seu episcopal vacant, l'ardiaca era qui representava el bisbe. A més a més de totes aquestes funcions, als segles viii i ix també era l'encarregat de les visites pastorals. Arnulf, fou ardiaca de Barcelona abans de ser escollit per ocupar la seu de Vic, just durant l'atac d'Almansor a la ciutat. Una prova de la importància del càrrec és que els musulmans se l'emportaren d'ostatge, segurs d'aconseguir d'aquesta manera un molt bon rescat.

## Bibliografia

* Sadurní i Puigbò, Núria: Diccionari de l'any 1000 a Catalunya, plana 22.. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 280. Barcelona, octubre del 1999. ISBN 84-297-4607-2
# Albert Cahen

Albert Cahen (Anvers, 8 de gener de 1846 - La Túrbia, 27 de febrer de 1903). fou un compositor francès notablement conegut per les seves operetes.
Pertanyent a l'escola de César Franck, se li deuen diverses obres elogiades per la crítica. Entre elles destaquen:
* Jean le précurseur, poema bíblic (1874);
* LeBois (1880);
* Endymon, poema mitològic (1883);
* La Belle au bois dorment, obra de màgia (1886);
* Le Vénitien òpera en 4e. actes (Rouen, 1890);
* Le fleur de neige, ball (Brussel·les, 1891);
* La femme de Claude, òpera còmica (París, 1896); foren molt celebrades les seves cançons titulades Marines.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 10, pàg. 422. (ISBN 84-239-4510-3)
# Castell de Santo Antón

El castell de Santo Antón és un castell del segle xvi que formava part, juntament amb els castells de Santa Cruz i San Diego, d'una xarxa estratègica de castells i bateries per a la defensa de la ciutat de la Corunya, a Galícia.
Fou declarat Monument Històric Artístic el 1949 i des de 1994 té la consideració de Bé d'interès cultural en la categoria de monument. Des de la seva inauguració el 1968 alberga el Museu Arqueològic i Històric de la Corunya.

## Descripció

Es tracta d'una fortalesa construïda durant el segle xvi a l'entrada de la badia de la Corunya. Els seus antecedents formals els trobem en els castells italians de començaments del segle xvi, construïts per enginyers sota les ordres de Carles I, i en el Castell de Sant Telm a Nàpols com un dels exemples més propers.
La seva estructura és allargada, adaptant-se al promontori i amb l'entrada orientada cap al port. L'entrada està defensada per santabàrbares excavades a la roca. A la portada hi trobem els escuts de l'Imperi i de la Inquisició.

## Antoni de Villarroel

El defensor de Barcelona durant el setge de 1714 Antoni de Villarroel va passar els darrers anys de la seva vida empresonat en aquest castell. Arribà l'any 1715 i va morir el 22 de febrer de 1726 en una cel·la que s'inundava amb les onades de la mar, les quals li van fer patir una paràlisi total de les cames fins a la seva mort.

## Galeria d'imatges

* Vista del castell
* Entrada al castell

## Referències

* ↑ «Castell de Santo Antón, sota la protecció del Decret de 22 de abril de 1949». Arxivat de l'original el 2009-01-08. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ Fitxa del Ministeri de Cultura sobre el Castell de Santo Antón
* ↑ Castell de Santo Antón al web de l'Ajuntament de la Corunya
* ↑ "Què se'n va fer dels herois de la Guerra de Successió?" : Sàpiens; núm. 89; març 2010; p. 31; ed. Grup Cultura 03; ISSN 1695-2014
* ↑ MATA, Jordi. «L'entrevista impossible a Antoni de Villarroel». Sàpiens [Barcelona], núm. 84 (octubre 2009), p. 16. ISSN 1695-2014

## Enllaços externs

* Informació sobre el castell al web de l'Ajuntament de la Corunya (castellà)
# Bryaninops amplus

Bryaninops amplus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de KwaZulu-Natal (Sud-àfrica) i Madagascar fins a les Hawaii, el sud del Japó i el sud de la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F. 1991 Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gill, H. S. 1994. Phylogenetic relationships of the members of the Bathygobius and Priolepis groupings (sense Birdsong et al., 1988) which posess a longitudinal papillae pattern. Proceedings of the Fourth Indo-Pac. Fish Conference, Bangkok, Tailàndia: 42-59.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Hoese, D. F. i H. K. Larson 2006. Gobiidae (pp. 1612-1697). A: Zoological Catalogue of Australia. Vol. 35. Fishes.
* Larson, H. K. 1985. A revision of the gobiid genus Bryaninops (Pisces), with a description of six new species. The Beagle (Occasional Papers of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences) v. 2 (núm. 1): 57-93.
* Larson, H. K. 1986. The species of the commensal goby genus Bryaninops and related genera [Resum]. P. 947. A: Uyeno et al. (eds.) 1986 [ref. 6147]. Indo-Pacific Fish Biology.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Larson, H. K. 1987. A new species of Bryaninops (Pisces: Gobiidae) with notes on new records of three species of the genus. The Beagle, Records of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences v. 4 (núm. 1): 139-145.
* Larson, H. K. 1990. A revision of the commensal gobiid genera Pleurosicya and Luposicya (Gobiidae), with descriptions of eight new species of Pleurosicya and discussion of related genera. The Beagle, Records of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences v. 7 (núm. 1): 1-53.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Epipiròpids

Els epipiròpids (Epipyropidae) són una petita família de lepidòpters ditrisis de la supefamília dels zigenoïdeus (Zygaenoidea) amb 32 espècies.
Aquesta família, igual que la molt propera Cyclotornidae, són úniques entre els lepidòpters ja què les larves són ectoparàsites, els hostes solen ser Fulgoroidea, xucladores de saba de plantes.

## Taxonomia

La família Epipyropidae inclou 9 gèneres i 32 espècies:
* Anopyrops Jordan, 1928
* Epieurybrachys Kato, 1940
* Epimesophantia Krampl in Krampl & Dlabola, 1983
* Epipomponia Dyar, 1906
* Epiricania Kato, 1939
* Fulgoraecia Newman, 1851
* Heteropsyche Perkins, 1905
* Palaeopsyche Perkins, 1905
* Protacraga Hopp, 1924

## Referències

* 1 2 van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
# Amblyeleotris latifasciata

Amblyeleotris latifasciata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf de Tailàndia, les Filipines i Bali (Indonèsia).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Polunin, N. V. C. & R. Lubbock. 1979. Five new prawn-associated gobies (Teleostei: Gobiidae) of the genus Amblyeleotris. Bull. Br. Mus. (Nat. Hist.) Zool. v. 36 (núm. 4): 239-249.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Argonectes robertsi

Argonectes robertsi és una espècie de peix de la família dels hemiodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28,8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Tapajós, Xingu, Tocantins, i Capim al Brasil.

## Referències

* ↑ Böhlke, J. E. & G. S. Myers, 1956. Studies on fishes of the family Characidae.--Núm. 11. A new genus and species of hemiodontins from the Rio Orinoco in Venezuela. Not. Nat. (Phila.) Núm. 286: 1-6.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Langeani, F., 1999. Argonectes robertsi sp. n., um novo Bivibranchiinae (Pisces, Characiformes, Hemiodontidae) dos rios Tapajós, Xingu, Tocantins e Capim, drenagem do rio Amazonas. Naturalia (São Paulo) v. 23: 171-183.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Langeani, F., 2003. Hemiodontidae (Hemiodontids). p. 96-100. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Langeani, F., 1996. Estudo filogenético e revisão taxonômica da família Hemiodontidae (Boulenger, 1904) (sensu Roberts, 1974) (Ostariophysi, Characiformes). Instituto de Biociências da Universidade de São Paulo. Brasil. 171p. Tesi doctoral.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Porto, J.I.R. i E. Feldberg, 1992. Estudos citotaxonomicos em peixes da familia Hemiodidae (Ostariophysi, Characiformes) da Amazonia Central. p. 2. A: IV. Simp. Citogenet. Evol. e Aplic. de Peixes Neotropicais, Rio de Janeiro - RJ.
* Porto, J.I.R., E. Feldberg, J.N. Falcao i C.M. Nakayama, 1993. Cytogenetic studies in Hemiodidae (Ostariophysi, Characiformes) fishes from the central Amazon. Cytologia 58:397-402.
* Roberts, T. R., 1974: Osteology and classification of the noetropical characoid fishes of the families Hemiodontidae (including Anodontinae) and Parodontidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 9): 411-472, Pl. 1.
* Scharcansky, A. i C. A. S. Lucena, 2008: Phylogenetic assessment of ultrastructural and histological characters of teeth in the Anostomoidea, Hemiodontidae and Parodontidae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Zootaxa Núm. 1948: 36-56.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Albert Ferrer i Soler

Albert Ferrer i Soler (Vilanova i la Geltrú 1922-1954, Garraf) fou un prehistoriador. La seva activitat es va desenvolupar sobretot a les comarques del Garraf i del Penedès.

## Obres

* El castro antiguo de San Miguel de Olérdola (1949).
* El poblamiento ibérico del Penedés y extensiones.
* Escriu a la revista Empúries dedicada al món clàssic i antiguitat tardana des de 1943 (núm. 5) fins a l'any 1954 (núm. 13), articles sobre coves i jaciments prehistòrics: Les Guixeres de Vilobí i La cova del Batlle Vell de Pontons.

## Referències

* 1 2 3 «Albert Ferrer i Soler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ racó català, Revista Empúries
# Bryaninops dianneae

Bryaninops dianneae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Fidji.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B. 1959. Gobioid fishes of the families Gobiidae, Periophthalmidae, Trypauchenidae, Taenioididae and Kraemeriidae of the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 13. 185-225.
* ↑ «Bryaninops dianneae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gill, H. S. 1994. Phylogenetic relationships of the members of the Bathygobius and Priolepis groupings (sense Birdsong et al., 1988) which posess a longitudinal papillae pattern. Proceedings of the Fourth Indo-Pac. Fish Conference, Bangkok, Tailàndia: 42-59.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Hoese, D. F. i H. K. Larson 2006. Gobiidae (pp. 1612-1697). A: Zoological Catalogue of Australia. Vol. 35. Fishes.
* Larson, H. K. 1985. A revision of the gobiid genus Bryaninops (Pisces), with a description of six new species. The Beagle (Occasional Papers of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences) v. 2 (núm. 1): 57-93.
* Larson, H. K. 1986. The species of the commensal goby genus Bryaninops and related genera [Resum]. P. 947. A: Uyeno et al. (eds.) 1986 [ref. 6147]. Indo-Pacific Fish Biology.
* Larson, H. K. 1987. A new species of Bryaninops (Pisces: Gobiidae) with notes on new records of three species of the genus. The Beagle, Records of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences v. 4 (núm. 1): 139-145.
* Larson, H. K. 1990. A revision of the commensal gobiid genera Pleurosicya and Luposicya (Gobiidae), with descriptions of eight new species of Pleurosicya and discussion of related genera. The Beagle, Records of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences v. 7 (núm. 1): 1-53.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.