OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àkhtuba

L'Àkhtbua - Ахтуба (rus) - és un riu de Rússia, un distributari de l'esquerra del Volga. Discorre per l'óblast de Volgograd i d'Astracan.

## Geografia

L'antic inici del riu Àkhtuba fou bloquejat per la presa de la central hidroelèctrica de Volgograd. Actualment l'aigua es dirigeix al curs de l'Àkhtuba per un canal artificial de 6,5 km de llargària que comença per sota de la presa. L'Àkhtuba fa 537 km de llarg i té un cabal mitjà de 153 m³/s.
L'Àkhtuba travessa algunes viles importants: Voljski, Léninsk, Znàmensk, Akhtúbinsk, Kharabalí i Sarai-Batu.
La regió entre el Volga i l'Àkhtuba es coneix com la plana Volga-Àkhtuba, que és un dels aiguamolls principals de Rússia i és particularment conegut per la producció de síndries.

## Referències

* ↑ Golosov, V.; Belyaev, V.; Walling, D.E.. Sediment Transfer Through the Fluvial System: Proceedings of the International Symposium Held at Moscow, Russia, from 2 to 6 August, 2004. IAHS, 2004, p. 303. ISBN 978-1-901502-67-1.
# Àlber de la Font de Can Gurri

L'Àlber de la Font de Can Gurri (Populus alba) és un arbre que es troba al Parc de la Serralada Litoral, el qual és un dels més gruixuts i alts de tots els que hi ha dins dels límits del susdit parc.

## Entorn

Hi havia tres àlbers en el replà de la Font de Can Gurri (tots més que centenaris), la capçada dels quals es veia de lluny sobresortint per damunt de la resta d'espècies que els envoltaven. Tot i que l'àlber té unes arrels poderoses, les fortes ventades de principis de l'any 2009 en va tombar dos (els de capçada més densa i voluminosa) i ara resten a terra, on encara se'n poden admirar els robustos troncs.

## Aspecte general

Té un diàmetre de poc més d'1 metre, una alçària espectacular d'uns 28 metres i una capçada bastant malmesa, irregular i esquifida de resultes de les fortes ventades abans esmentades. És el més gruixut, i un dels més alts, de tots els arbres que hi ha dins dels límits del parc.

## Accés

És ubicat a Santa Maria de Martorelles: prenem la pista que surt de Santa Maria de Martorelles, passa per Can Girona, la Font de la Mercè i s'enfila cap a la carena. En un revolt on la pista deixa d'ésser plana i comença a pujar cap a la carena, surt a la dreta un camí ben marcat (en direcció S), que duu a la Font de Can Gurri. Coordenades: x=443413 y=4596927 z=330.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 96.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
* Els primers 20 arbres singulars de La Brolla (català)
# Àlbum d'Auschwitz

L'Àlbum d'Auschwitz és una excepcional col·lecció fotogràfica de l'Holocaust durant la Segona Guerra Mundial. Foren trobades en un camp d'extermini nazi, a Oświęcim, Polònia. És l'únic testimoni fotogràfic del procés d'extermini del camp de concentració d'Auschwitz Birkenau, fetes pels mateixos nazis, llevat de tres realitzades pels presoners del grup de Sonderkommandos jueus.
El propòsit original de les fotos no ha estat mai determinat. Podien haver estat preses per Ernst Hofmann o per Bernhard Walter, dos homes de les SS responsables de prendre les empremtes i realitzar les fotografies d'identitat dels presoners que no eren seleccionats per a l'extermini.
L'àlbum consta de 56 pàgines i 193 fotos. La col·lecció tenia originalment moltes més fotos, però abans de ser donat al Museu d'Israel, Yad Vashem, algunes van ser cedides a supervivents que van reconèixer a parents i a amics.
Les imatges documenten detalladament l'arribada dels jueus nouvinguts d'Hongria a començaments de l'estiu de 1944: com eren baixats dels vagons de càrrega i el procés de selecció realitzat per un suposat personal mèdic de les SS i per guàrdies del camp, que separaven aquells qui eren considerats aptes per al treball dels qui serien enviats a les cambres de gas. El fotògraf seguia tant els grups seleccionats per al treball fins a la sortida del camp com els grups seleccionats per morir fins a l'entrada dels crematoris. El fotògraf també va documentar la feina de l'àrea anomenada Canadà, on les pertinences dels presoners eren classificades per ser enviades a Alemanya.
Donats els esforços realitzats pels nazis per mantenir en secret la solució final, és extraordinari que s'hagi trobat l'àlbum. La presonera Lilly Jacob (més tard anomenada Lilly Jacob-Zelmanovic Meier) va ser l'única membre de la seva família seleccionada per treballar a Auschwitz-Birkenau en l'època de l'evacuació del camp quan ja s'apropaven les tropes soviètiques.
Jacob, abandonada pel seu estat de salut, es va passejar per diversos camps, arribant finalment al camp de concentració Dora-Mittelbau, on va ser alliberada. Va passar un temps recuperant-se de la seva malaltia en barraques de soldats abandonades per les SS. Jacob va localitzar l'àlbum en una gaveta al costat d'un llit, també va trobar fotos dels seus familiars i d'alguns membres de la seva comunitat. La coincidència és sorprenent, ja que cap de les persones que surten a les fotografies no va estar tancada amb Jacob, i ella mai no va estar al corrent del pas d'aquestes persones per Auschwitz.

## Enllaços externs

* «The Auschwitz Album» (en anglès). Yad va-Xem.
# Àlgebra tensor

En matemàtiques, l'àlgebra tensor d'un espai vectorial V, denotada T(V) o T•(V), és l'àlgebra dels tensors de V (de qualsevol rang) amb la multiplicació essent el producte tensor. És l'àlgebra lliure sobre V, en el sentit de quedar-se adjunta al funtor oblidat des d'àlgebres fins a espais vectorials: és l'àlgebra "més general" que conté V, en el sentit de la propietat universal corresponent.
L'àlgebra tensorial és important perquè moltes altres àlgebres sorgeixen com àlgebres quocients de T(V). Aquests inclouen l'àlgebra exterior, l'àlgebra simètrica, l'àlgebra de Clifford, l'àlgebra de Weyl i l'àlgebra d'embolcall universal.
L'àlgebra tensorial també té dues estructures de coalgebra; una de senzilla, que no la converteix en una biàlgebra, però condueix al concepte de coàlgebra colliure, i una altra de més complicada, que produeix una biàlgebra, i es pot estendre donant una antípoda per crear una estructura d'àlgebra de Hopf.
Nota: en aquest article, se suposa que totes les àlgebres són unitals i associatives. La unitat cal explícitament per definir el coproducte.

## Construcció

Sigui V un espai vectorial sobre un camp K. Per a qualsevol nombre enter no negatiu k, definim que la potència tensor de V és el producte tensor de V amb si mateix k vegades:
$T^{k}V=V^{\otimes k}=V\otimes V\otimes \cdots \otimes V.$
És a dir, T $^k$ V consta de tots els tensors de V d'ordre k. Per convenció T'$^0$V és el camp terrestre K (com un espai vectorial unidimensional sobre si mateix).
Aleshores construïm T(V) com la suma directa de T$^k$V per a k = 0,1,2,...
$T(V)=\bigoplus _{k=0}^{\infty }T^{k}V=K\oplus V\oplus (V\otimes V)\oplus (V\otimes V\otimes V)\oplus \cdots .$
La multiplicació en T(V) ve determinada per l'isomorfisme canònic
$T^{k}V\otimes T^{\ell }V\to T^{k+\ell }V$
donat pel producte tensor, que després s'estén per linealitat a tot T(V). Aquesta regla de multiplicació implica que l'àlgebra tensor T(V) és naturalment una àlgebra graduada amb T$^k$V com a subespai de grau k. Aquesta qualificació es pot estendre a una classificació Z afegint subespais $T^{k}V=\{0\}$ per a nombres enters negatius k.
La construcció es generalitza d'una manera senzilla a l'àlgebra tensor de qualsevol mòdul M sobre un anell commutatiu. Si R és un anell no commutatiu, encara es pot realitzar la construcció per a qualsevol R-R bimòdul M. (No funciona amb els mòduls R ordinaris perquè no es poden formar productes tensorials iterats).

## Referències

* ↑ «Tensors: Geometry and Applications» (en anglès). [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «tensor calculus» (en anglès). [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Introduction to Tensor Calculus» (en anglès). [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «A Gentle Introduction to Tensors» (en anglès). [Consulta: 9 juny 2024].
# Àliga de Cardona

L'Àliga de Cardona és una figura antropomorfa que forma part de la imatgeria de Cardona. L'actuació va sempre lligada a la presència de la imatge de la Mare de Déu del Patrocini, patrona de la vila, a qui honora amb la seva dansa.

## Història

La figura actual (2013) es basa en un grafit d'uns 20 centímetres d'alçada d'una àliga antropomorfa, que es va trobar a la segona planta del Palau de Graells durant la restauració de l'edifici. l'any 1998. Segons els experts, podria tractar-se de la representació més antiga d'una àliga festiva trobat a Catalunya.
Existeix poca documentació sobre l'àliga que es feia ballar a Cardona. El més antic data del 1674, amb la celebració de les primeres festes de la Mare de Déu del Patrocini. L'altre document és del 1690 i és un albarà de la tresoreria comunal que recull un pagament per fer una reparació a l'àliga. Després del paper del 1690 no existeixen documents que parlin de l'Àliga.

## Construcció de l'àliga actual

La construcció de l'àliga l'ha realitzat el mestre geganter cardoní Toni Mujal. El projecte s'ha finançat gràcies a una operació de micro-mecenatge i aportacions fetes per l'Ajuntament i la gent del poble. L'Àliga de Cardona ha estat apadrinada per l'Àliga de Barcelona, en una acció que s'emmarca dins el conveni de col·laboració signat entre les dues poblacions per commemorar el 300 aniversari de la fi de la Guerra de Successió. Ha realitzat el seu primer ball el 7 de setembre del 2013, en els actes inclosos a la Festa Major. La música també és nova i és realitzada pel també cardoní Xavier Ventosa.

## Referències

* 1 2 3 Notícia al Regió 7
* 1 2 3 «Notícia a la web de l'ajuntament». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 11 setembre 2013].
* 1 2 Construcció de l'àliga
* ↑ Notícia del 10 de setembre
* ↑ Not. al Regió 7
# Àliga de la Ciutat de Lleida

L'Àliga de la Ciutat de Lleida és un element cultural amb forma d'àliga, propietat del Grup Cultural Garrigues Lleida, entitat cultural fundada l'any 1986. L'Agrupació de Portadors de l'Àliga de la Ciutat de Lleida s'encarrega d'acompanyar la peça i vesteix la indumentària tradicional catalana (barretina i faixa). Aquesta peça, carregada des de l'interior per un membre de l'Agrupació, es va fer el 30 de setembre de 2001 per lluir-la en representació de Lleida (el Segrià). L'Àliga, de funcionalitat protocol·lària, disposa de dos "Balls de respecte" amb una tornada similar, però de duració de diferent (un de curt i un de llarg), que s'interpreten a tall de salutació o com a dansa de lluïment. La composició d'una de les peces va ser recuperada dels arxius del llibre d'orgue de la Catedral de Lleida i l'altre, va ser composta pel lleidatà Francesc Escartín.
L'Àliga de Lleida, obra de Sergi Herrera i Agustí Ortega, va sortir per primer cop a la diada de Corpus del 2001, i va ser anomenat pel batlle d'aquell moment a la Ciutat de Lleida, Antoni Siurana i Zaragoza. L'element participa en el seguici tradicional de Corpus acompanyat dels seus portadors i acompanyants, i en els seguicis i cercaviles de la festa major de Sant Anastasi, l'11 de maig i la diada de Sant Miquel, el 29 de setembre. L'abril de 2011, el Grup Cultural Garrigues organitzà l'acte central amb motiu de la commemoració dels 10 anys de l'Àliga. La plaça de la Catedral, la Paeria i tot l'eix comercial de la ciutat comptaren amb la presència de prop de 15 grups de bestiari festiu i tradicional de les terres de Lleida, Tarragona i Barcelona.
El Grup Cultural Garrigues neix els anys 1980 a l'edifici Garrigues de Lleida realitzant activitats juvenils, i l'entitat ha recuperat, fomentat i creat elements tradicionals, com l'Àliga, conjunt geganter o elements del bestiari tradicional com les festes de Corpus a Lleida.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Bestiari.cat - Àliga de la Ciutat de Lleida». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 desembre 2015].
* 1 2 3 4 «L'ÀLIGA DE LLEIDA CELEBRA EL 10è ANIVERSARI AMB UNA MOSTRA DE 14 FIGURES D'ARREU DEL PAÍS». Bestiari.cat [Consulta: 6 març 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-09-04. [Consulta: 6 març 2014].
* ↑ «X Aniversari de l'Àliga de Lleida». Patronat del Corpus de Lleida, 2011. [Consulta: 11 desembre 2011].
* ↑ «Qui som». Grup cultural Garrigues. [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ «Gilabert apadrina un gegant del Grup Cultural Garrigues». Diputació de Lleida. Arxivat de l'original el 10 de desembre 2015. [Consulta: 15 juliol 2014].

## Bibliografia

* Saumell Poch, Ramon. Bèsties de Festa! història i cens il·lustrat del bestiari popular amb 700 figures. Barcelona: COM, 2008.
* El seguici de la Festa Major de Lleida Arxivat 2014-07-19 a Wayback Machine.. Òscar Fernàndez i Genaro Massot. ISBN 978-84-9975-345-4
# Àmpix

L'àmpix (en grec antic: ἄμπυξ, àmpyx) era una diadema o banda de plata o de metall que les dones gregues portaven a la part frontal del cap, al damunt del front, subjectant-se per darrere, per retenir els cabells.
L'àmpix era fet de totes classes de material, i n'existien també d'or, però no eren els més freqüents, i podien portar ornaments de pedres precioses. Eurípides diu que l'àmpix d'Àrtemis era d'or, i s'acostumava a dir en poesia que les Muses i les Hores en portaven també. A les escenes festives que es representen a les tombes etrusques les dones porten àmpix.
Els frontals de les brides del cavalls rebien el mateix nom (en llatí: frontalia), i de vegades estaven fets també de materials valuosos i segons Plini el Vell podien portar també pedres precioses. Segons Titus Livi també en portaven els elefants.
Hesiqui diu que a Lídia els homes portaven àmpix, i que també en portaven els jueus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ampyx». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 3-XII-2020].
# Ànec Daffy

L'Ànec Daffy (o Ànec Lluc a Canal 9), conegut en anglès com a Daffy Duck, és un ànec silvestre de dibuixos animats dels estudis Warner Bros. que apareix a les sèries de curts d'animació Looney Tunes i Merrie Melodies, acompanyat sovint d'en Bugs Bunny, Porky, o en menor mesura, amb Yosemite Sam, Elmer Fudd, El gat Silvestre, Taz el demoni de tasmania, Marvin el Marcià, Foghorn Leghorn o Speedy González, però també en solitari.
L'ànec Daffy té un caràcter àvar, malgeniat i xerraire, desenvolupant sovint papers de venedor d'assegurances, heroi intergalàctic o de doble d'en Bugs Bunny, entre d'altres, tot i que sovint els seus plans acaben en fracàs, això no obstant, val a dir que quan fou creat l'any 1937 tenia una personalitat més esbojarrada i sense mal geni, sortint-li tot bé.
En un dibuix d'en Daffy de 1937, comparat amb el d'avui, es pot apreciar que quan el personatge està amb l'Elmer ell és un ànec boig, mentre que quan es troba amb en Bugs, ell és malvat, rondinaire i desafortunat.
Daffy Duck ha aparegut en 129 curtmetratges durant l'època daurada de l'animació americana, sent el tercer personatge dels Looney Tunes amb més aparicions per darrere de Bugs Bunny i Porky.

## Referències

* ↑ Avui-05/06/2005-Pàg. 87
* ↑ Loría Díaz, Eduardo «El Pato Lucas en la revisión por pares». CIENCIA ergo-sum, 27, 1, 2020, pàg. 1. ISSN: 1405-0269.
* ↑ Darr, Brian. «The Scarlet Pumpernickel and Steal Wool» (en anglès americà). Senses of Cinema, 02-02-2009. [Consulta: 8 octubre 2023].
# Ànec arbori clapejat

L'ànec arbori clapejat(Dendrocygna guttata) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita aiguamolls i màrgens de llacs i llacunes a les illes filipines de Mindanao, Basilan i Joló, Sulawesi, les Moluques, Tanimbar, Kai, Aru, Nova Guinea i l'Arxipèlag de Bismarck.

## Referències

* ↑ «Ànec arbori clapejat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Ànec arbori d'Eyton

L'ànec arbori d'Eyton(Dendrocygna eytoni) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita aiguamolls, manglars, praderies i matolls en Austràlia, des de la Península del Cap York, cap al sud, fins Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ «Ànec arbori d'Eyton». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/05/2023(català)
# Ànec arbori de les Antilles

L'ànec arbori de les AntillesDendrocygna arborea és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita manglars, pantans amb arbres i canyars de les Grans Antilles, les Bahames i algunes de les Antilles Menors, com ara Barbuda i Illa d'Antigua. Va ser caçat i amenaçat, principalment per als seus ous. Mentrestant va ser protegit per la CITES però el control dels governs del seu és ineficaç. El seu hàbitat, zones humides és amenaçat per la transformació en terres de conreu o la urbanització, i les zones que queden sofreixen de desforestació, pol·lució i catàstrofes naturals.

## Referències

* ↑ «Ànec arbori de les Antilles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/05/2023(català)
* ↑ «Dendrocygna arborea» (en anglès). IUCN Red List of Threatened Species. Cambridge: UICN. [Consulta: 10 octubre 2014].
# Ànec capnegre

L'ànec capnegre (Heteronetta atricapilla) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita aiguamolls, estanys i canyars d'Amèrica del Sud, a Bolívia, el Paraguai, Uruguai i sud-est del Brasil, centre de Xile i est i centre de l'Argentina. És l'única espècie del gènere Heteronetta.
# Ànec de Finsch

L'ànec de Finsch (Chenonetta finschi) és un ocell aquàtic extint de la família dels anàtids (Anàtids) que va habitar els rius de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Ànec de Hartlaub

L'ànec de Hartlaub (Pteronetta hartlaubii) és un ocell aquàtic de la família dels anàtids (Anatidae) conegut en moltes llengües com ànec de Hartlaub (Francès: Canard de Hartlaub. Anglès: Hartlaub's Duck. Espanyol: Pato de Hartlaub), en honor de l'ornitòleg alemany Gustav Hartlaub. És l'única espècie del gènere Pteronetta.
Habita rius i llacs a zones boscoses de l'Àfrica subsahariana, des de Guinea, a través de la República Centreafricana fins al Sudan i la República Democràtica del Congo. Aquesta espècie, molt discreta, passa desapercebuda, malgrat la seva grandària. S'alimenta principalment de plantes aquàtiques. Com altres espècies tropicals, es pot reproduir en qualsevol moment de l'any.
# Slatina (Romania)

Slatina (pronunciació en romanès: [ˈSlatina], búlgar: Слатина) és la capital del comtat d'Olt, Romania, al riu Olt. Es troba al sud de Romania, a la banda oriental del riu Olt, a la regió històrica de Muntènia. La població era de 70.293 el 2011; la zona urbana té al voltant de 85.000 habitants. És un important centre industrial.

## Història

Plantilla:Historical populationsLa ciutat de Slatina va ser esmentada per primera vegada el 20 de gener de 1368 en un document oficial emès per Vladislav I Vlaicu, príncep de Valàquia. El document indicava que els comerciants de la ciutat transilvana de Brașov no pagarien duanes quan passaven per Slatina. La paraula Slatina és d'origen eslau, i significa "pantà, pantà, plana aquosa".

## Economia

Alro Slatina, la major fàbrica productora d'alumini del sud-est d'Europa, es troba a la ciutat. Altres empreses amb seu a Slatina són ALPROM (que, com ALRO, és filial de VIMETCOGROUP), Altur (fabricant de jocs de motors), Pirelli Tires Romania (fabricant de pneumàtics), Steel Cord Romania (cable d'acer per a pneumàtics), TMK Artrom (sense costures tubs d'acer), Prysmian (cables i cables electrònics i elèctrics) i Benteler.
Un dels negocis privats més antics de Romania és la pastisseria amb seu a Slatina, Atletul Albanez ("L'atleta albanès").

## Esport

Hi ha un club de futbol associatiu a Slatina, el CSM Slatina, que juga a la Lliga III (la tercera lliga de Romania).
La secció d'handbol femení de CSM Slatina també representa la ciutat a la primera lliga d'handbol de Romania.

## Fills il·lustres

* Petre S. Aurelian - polític
* Aurelia Brădeanu - jugadora d'handbol
* Ionel Dănciulescu - jugador de futbol
* Felicia Filip - soprano operística
* Iulian Filipescu - jugador de futbol
* Mădălina Diana Ghenea - actriu i model
* Eugène Ionesco - dramaturg
* Claudiu Niculescu - jugador de futbol
* Monica Niculescu - tennista

## Referències

* ↑ Carl Voretzsch, Romanistische Arbeiten, Volume 54, Issue 2, M. Niemeyer, 1960, p. 504.

## Enllaços externs

* Livecam Slatina, Olt --- Strada Crișan (Libertății - Primăverii) Arxivat 2021-10-24 a Wayback Machine.
# Ànec vapor de les Malvines

L'ànec vapor de les Malvines (Tachyeres brachypterus) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita costes rocalloses de les illes Malvines.
# Olt

Olt és una província de Romania (en romanès judeţ) situada a la regió d'Oltènia (a l'est del riu Olt) i Muntènia).

## Límits

* Província de Teleorman a l'est.
* Província de Dolj a l'oest.
* Província d'Argeş i província de Vâlcea al Nord.
* Bulgària al sud - província de Pleven.

## Demografia

El 2002, tenia 489,274 i una densitat de població de 89 h/km².
* Romanesos - 98.06%
* Gitanos - 1,86%, i altres.
| Any | Població |
| 1948 | 442.442 |
| 1956 | 458.982 |
| 1966 | 476.513 |
| 1977 | 518.804 |
| 1992 | 523.291 |
| 2002 | 489.274 |

## Llista de ciutats de la província Olt

Cens de l'any: 2002
| Població | Habitants |
| Slatina | 79.171 |
| Caracal | 34.603 |
| Balș | 21.194 |
| Corabia | 20.457 |
| Scornicești | 12.802 |
| Drăgănești-Olt | 12.223 |
| Piatra-Olt | 6.390 |
| Potcoava | 6.142 |
| Osica de Sus | 5.458 |
| Brastăvaţu | 5.293 |
| Izbiceni | 5.190 |
| Fărcaşele | 5.146 |

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Deveselu
# Esqueixada

L'esqueixada és una amanida feta de bacallà dessalat i esqueixat, acompanyat de diversos ingredients vegetals, i oli d'oliva. D'entre els vegetals no hi pot faltar el tomàquet, trossejat o ratllat, i sovint també s'hi posa ceba, pebrot i olives. Alguns acaben el plat amb un ou dur, mongetes seques o altres ingredients per a donar-li un toc especial.
És un plat típicament d'estiu però avui en dia es poden aconseguir els ingredients durant tot l'any. Per això es pot preparar una esqueixada en qualsevol època de l'any.
Al País Valencià hi ha dos plats que es basen en el bacallà salat i esqueixat. A la zona de València, es fa un plat paregut anomenat esgarrat, que empra igualment el bacallà esgarrat (en tires) però sol admetre només pebreres escalivades. A les muntanyes d'Alcoi una preparació semblant anomenat la pericana empra només els pebrots rojos i all, i es fregeix - tanmateix, rep el nom d'"amanida".

## Referències

* ↑ «esqueixat». diccionari.cat. Arxivat de l'original el 11 de setembre 2022. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Esqueixada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Recepta d'esqueixada de bacallà de Receptes.cat
* Recepta de l'esqueixada de bacallà
* Imatge d'una esqueixada de bacallà
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :