OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claudio Boutelou i Soldevilla

Claudio Boutelou i Soldevilla (Sevilla (Andalusia), 18 de juny, 1825 - Madrid (Castella), 24 de maig de 1905), fou un professor d'història de Belles Arts.
Va estudiar a Sevilla amb singular aprofitament, dibuix, idiomes francès, anglès, alemany i italià i la llicenciatura en dret civil i canònic, el títol del qual va ser expedit el 2 d'agost de 1847. El 22 de maig del mateix any va ser nomenat director dels jardins dels Reales Alcázares de Sevilla i prèvia oposició davant la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, va ser nomenat, el 24 de febrer de 1857, catedràtic de teoria i història de les belles arts, de l'Escola de Belles Arts de Sevilla, havent-ne exercit la direcció des de 13 de desembre de 1861 fins que fou suprimida la dita Escola el 1869. Restablerta aquella novament, va ser restablert dels seus càrrecs, que va exercir fins a jubilar-se el 1900. Fou acadèmic corresponent de la de Sant Ferran, vicepresident de la Comissió de Monuments de Sevilla, etc. Va publicar les següents obres:
* Estudio critico del San Antonio de Murillo (Sevilla, 1875);
* Estudio de los pueblos en la Exposición de París de 1878 (Sevilla, 1879);
* La pintura en el siglo XIX (Sevilla, 1877);
* Estudio de los 200 libros de coro de la catedral de Sevilla, les vinyetes i ornamentació del qual formen la història de la pintura i decoració de Sevilla des del segle xv fins al XVIII (en col·laboració amb el doctor Fernando Casanova). Aquest treball el van enviar a Real Acadèmia de San Fernando en 1884.
En el Museo español de Antigüedade va publicar les següents monografies:
* Códices iluminados de la Colombina;
* Pinturas murales de San Isídoro del Campo;
* Estudio de la estatuita de marfil que representa la Virgen de las Batallas, trabajo del siglo XIII;
* Tablas de San Benito de Calatrava que son pinturas de la mitad del siglo XV.
Va traduir del alemany El Arte Cristiano en España por Johann David Passavant (Sevilla, 1877); de l'anglès diversos estudis polícis i socials d'Herbert Spencer. Per tal de popularitzar l'important llibre d'Ibn al-Awwam, va arreglar una edició econòmica en vista de la traducció feta per Miguel Casiri. A la Revista de Filosofía y Literatura de Sevilla, publicó:
* Estudio del misal del cardenal Mendoza de la Colombina;
* Estudio de un pontifical del siglo XIV, Estudios arquitectónicos de España por Ernesto Gradel, traduïts directament de l'alemany;
* Sepulcros con estatuas de la capilla de San Andrés de la catedral de Sevilla;
* El patio de los Naranjos;
* Piedra sepulcral de Honorato, que es conserva a l'escala de la Colombina.
A més va publicar a Madrid:
* La Academia y el Arte en Sevilla;
* Las Exposiciones de Bellas Artes en Sevilla;
* Exposición del consulado y en la Academia;
* Expoaición de pintura retrospectiva en Sevilla.
Va deixar escrits treballs relatius a monuments d'Espanya i Museus de París, Londres, Anvers, l'Haia, Brussel·les, Lisboa, Cintra, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 441. (ISBN 84-239-4509-X)
# Cúmbia

La cúmbia és un ball de parella colombià i panameny que combina elements melòdics d'origen hispànic, ritmes d'influència africana i components indígenes americans de tipus harmònic. El seu nom prové del cumbé (altres manifestacions del folklore africà com ara el lumbalú i el bullerengue, figuren, també, entre els antecessors d'aquest ritme).
El ball es desenvolupa a les províncies de Cartagena, Barranquilla i Santa Marta i, amb el temps, es transforma en el ball nacional de Colòmbia.
Musicalment, respon al compàs binari i inicialment va ser instrumental, tot i que després se li afegiria lletra. La melodia té molt d'espanyol i el ritme és clarament africà, mentre que el ball reflecteix l'empremta indígena.
En els seus orígens es tractava d'una dansa de caràcter religiós, però més endavant esdevindria música i dansa profana. El ball original s'efectua a cel obert, al voltant del conjunt, i posseeix una enorme plasticitat. Les parelles d'homes i dones, en cercle, situades en dues fileres i sense donar-se les mans, es desplacen en sentit circular. La dona fa moviments de circumval·lació al voltant del seu company, amb passos curts, arrossegant els peus. L'home balla al voltant de la dona amb passos ràpids i girs, fent gala de la seva destresa amb cabrioles, saltirons i molt de moviment de malucs. De vegades, els balladors s'encreuen esquena contra esquena. L'estil dansaire de la dona, que escombra el terra i pica de peus, deriva del factor indígena mentre que la coreografia masculina, de gests violents, reflecteix l'influx afroide.
En les sales de festa d'Europa i d'Amèrica és freqüent ballar-la solts o bé en parella i estil salsa, amb una combinació de tres passos o de quatre accentuant el moviment de pelvis i arrossegant els peus.

## Grups de cúmbia

* Ska Cubano

## Referències

* ↑ Cort i Vives, Aleix: Diccionari del Ball, planes 49-50.. Edicions 62, Col·lecció El Cangur/Diccionaris, núm. 278. Barcelona, juliol del 1999. ISBN 84-297-4572-6

## Enllaços externs

* Origen i evolució de la cúmbia Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. (castellà)
* Llista dels principals intèrprets de cúmbies (anglès)
* Història de la cúmbia Arxivat 2007-08-23 a Wayback Machine. (castellà)
# XMLHttpRequest

L'XMLHttpRequest (XHR) és un API disponible als llenguatges script dels navegadors web com el JavaScript. S'utilitza per enviar peticions HTTP o HTTPS directament a un servidor i carregar-ne les dades de la resposta directament al programa. Les dades es poden rebre com a text XML i text pla, entre d'altres. Les dades de la resposta es poden utilitzar per alterar el DOM del document actiu a la finestra del navegador sense haver de carregar una nova pàgina web. La resposta també es pot avaluar per un llenguatge de programació del costat del client. Per exemple, si el text estigués formatejat com a JSON, es podria transformar fàcilment en un objecte al costat del client per a ús futur.
L'XMLHttpRequest té un paper important en l'Ajax. S'utilitza en moltes pàgines web per implementar aplicacions web dinàmiques. Alguns exemples d'aplicacions poden ser el Gmail, Google Maps i Facebook, entre d'altres. L'XMLHttpRequest és subjecte a la política del navegador del mateix origen, per motius de seguretat. Només es poden fer peticions al mateix servidor que va mostrar la pàgina original.

## Referències

* ↑ «XMLHttpRequest object explained by the W3C Working Draft». W3.org. [Consulta: 14 juliol 2009].
* ↑ «The responseXML attribute of the XMLHttpRequest object explained by the W3C Working Draft». W3.org. [Consulta: 14 juliol 2009].
* ↑ «The responseText attribute of the XMLHttpRequest object explained by the W3C Working Draft». W3.org. [Consulta: 14 juliol 2009].
# Anomoeotes elegans

Anomoeotes elegans és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És una espècie endèmica de Kenya.

## Referències

* ↑ «Funet - Anomoeotes». [Consulta: 1r març 2025].
# Begoña Uriarte

Begoña Uriarte (Bilbao, 1937) és una pianista i docent bilbaïna.
S'inicià amb els estudis de piano amb quatre anys amb Benito García de la Parra a Vigo (Pontevedra). Anys després es traslladà a Madrid per continuar amb la seva formació en el Real Conservatorio de Música, on fou alumna de José Cubiles Ramos, i guanyà el 1955 el primer premi de virtuosisme, sent l'alumna més jove guardonada amb aquesta distinció. Continuà els seus estudis amb Antonio Iglesias Álvarez i posteriorment a París on realitzà cursos de perfeccionament amb Ives Nat.
El 1957 guanyà el premi del Concurs de Piano Jaen i va rebre el diploma d'honor amb gran distinció en el Concurs Internacional María Canals. Un any més tard, el 1958 va rebre una beca del Govern alemany que li va permetre estudiar a Múnic amb Rosl Wschimid.
El 1969 va obtenir el primer premi del concurs de las Musikhochschulen de l'antiga República Federal Alemanya, on debutà amb el Concert núm. 3 de Prokofief i l'Orquestra Filarmónica de Múnic sota la direcció de Gerd Albrecht. Juntament amb el seu marit, el pianista alemany Karl-Hermann Mrongovius, va obtenir el 1967 el premi de duet de pianos a Vercelli i el Premi de Música de l'Estat de Baviera.
El 1982 guanyà el premi extraordinari del Concurso XX Aniversario de Yamaha a Espanya.
Amb el seu marit va formar un dels duets de piano més consolidats del panorama musical internacional, i van actuar a festivals internacionals com Tardor de París, Setembe Música de Turin, Hohenems, Cervo, Cuenca, Tardor d'Estiria a Graz, Rheingau, Primavera de Luxemburg, de Piano del Ruhr, Echternach, Lucerna o Granada. També van gravar per les televisions d'Espanya, Luxemburg, Alemanya, antiga Unió Soviética i Japó sota la batuta de directors com Sawallisch, Kubelik, Gielen, A. David, J. Krenz, A. Wit i J. López Cobos, entre d'altres.
Al Japó, on ja havien dut a terme sis gires, les revistes musicals més importants del país van considerar el seu, el "millor recital a Tokio de l'any 1999" (Musica Nova) i a ells els "millors artistes de l'any 2000" (Clasic Internet).
Compaginà la seva activitat de concertista amb la docència i impartí habitualment classes magistrals d'interpretació i formà part del jurat de concursos internacionals de piano i duets de piano, com el Concurs Internacional de Ferrol, del qual en va ser presidenta.
Publicà un disc amb música espanyola contemporània escrita i dedicada, en part, a ella i al seu marit.

## Referències

* ↑ Sojo, Patricia. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellà). SGAE (Sociedad General de Autores y Editores), 2002, p. 580-581. ISBN ISBN 84-8048-313-X.
# Claudio José Domingo Brindis de Salas y Garrido

Claudio José Domingo Brindis de Salas y Garrido (L'Havana, Cuba, 1852 - Buenos Aires, Argentina, 1 de juny de 1911) fou un músic i violinista cubà. Conegut com el «Paganini negroe», fou considerat el millor violinista de la seva època, també anomenat "El rey de las octavas".
Aprengué les primeres nocions musicals amb el seu pare Brindis de Salas Monte (1800-1972) i després amb el belga resident a Cuba Joseph Vandergutch i amb deu anys es presentà com a concertista en públic, assolint grans aplaudiments. Després anà a França, on passà a estudiar al Conservatori de París, on tingué com a professors a Dancla i Camillo Sivori. Guanyant primer un accèssit i després el primer premi. Acabats els seus estudis inicià una gira per Europa on fou aplaudit arreu de les sales en que i hi donà concerts. Més tard fou director del conservatori d'Haití, el qual abandonà després d'haver-lo organitzat, i va recórrer donant concerts a l'Amèrica Central, Veneçuela i Mèxic.
El seu estil quelcom incorrecte, la seva execució extraordinària i la facilitat en que vencia les majors dificultats de mecanisme li valgueren els adjectius mencionats al principi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 859 (ISBN 84-239-4509-X)
# YBCO

L'òxid de bari coure i itri (en anglès: Yttrium Barium Copper Oxide, YBCO) és una família de compostos químics cristal·lins, famós per ser un dels materials superconductors d'alta temperatura. Inclou el primer material que fou descobert per ser superconductor per sobre del punt de nitrogen líquid (77 K) d'ebullició al voltant de 90 K. Té l'avantatge que es pot obtenir de forma barata i senzilla per mètodes químics i es pot dipositar com a capa fina formant cintes superconductores.
Forma part de la família de compostos ReBCO (Òxid de bari coure i terra rara) amb propietats superconductores similars.

## Referències

* ↑ «Determinació experimental de la temperatura de descomposició Memòria d'òxids metàl·lics. Aplicació al CuO i YBCO». Universitat de Girona [Consulta: 7 juny 2016].

## Enllaços externs

* Diagrama de la estructura de YBCO (anglès)
* New World Record For Superconducting Magnet 26.8T April 2007 (anglès)
* External MSDS Data Sheet (safety classifications) for YBCO. (anglès)
# Descripció geogràfica, històrica i estadística de Bolívia

Descripció geogràfica, històrica i estadística de Bolívia és un assaig del naturalista i explorador francés Alcide d'Orbigny, que explica dades sobre Bolívia, tot centrant-se'n en la geografia, la cultura, la història i la biodiversitat. Les dades publicades, les replegà d'Orbigny durant el seu viatge a Bolívia, entre els 1830 i 1833, convidat pel govern bolivià. Aquesta obra es recull, després del retorn de d'Orbigny a França (a partir dels 1834-1835), en la seua obra Voyage dans l'Amérique Méridionale (escrita entre els anys 1834-1847). L'assaig es publicà el 1845 a París, per encàrrec del president de Bolívia, José Ballivián, al qual li'l va dedicar.
Durant el seu viatge a Amèrica del Sud, al principi d'Orbigny anà a Bolívia només per a tres mesos, contractat pel llavors president Andrés de Santa Cruz per a recórrer el camí entre Cochabamba i Llanos de Moxos. Tanmateix, a causa de la seua fascinació pel territori bolivià, decideix restar-hi durant tres anys, per a després acabar el seu recorregut pel Perú.
El llibre es va publicar en francés, per la qual cosa l'escriptor i poeta bolivià Ricardo José Bustamante, a qui degué conéixer a París, en feu la traducció a l'espanyol. Del llibre de d'Orbigny només se'n publicà el primer volum, i se'n desconeix la resta.

## Acollida

L'escriptor i historiador bolivià Mariano Baptista Gumucio sosté que l'assaig de d'Orbigny és el manual més complet publicat fins llavors sobre arqueologia, geografia, geologia, zoologia, botànica i lingüística, així com els tipus humans de l'altiplà, la plana i la selva, i els habitants de les ciutats de Bolívia.

## Referències

* 1 2 «Alcide d’Orbigny en la visió dels bolivians*». Bulletin de l’Institut français d’études andines p. 467–477. OpenEdition, 01-12-2003. DOI: 10.4000/bifea.6110. [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ «Bolivia y el paisaje vistos desde la ruta de d'Orbigny». OpenEdition. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «La obra del célebre naturalista Alcide d’Orbigny en los ensayos críticos de la Biblioteca Boliviana». OpenEdition. [Consulta: 16 diciembre 2022].
* ↑ «Viatges per Bolívia, Alcide d’Orbigny». Institut français d’études andines. [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ «Alcide d’Orbigny y su paso por Bolivia». Los Tiempos, 05-12-2016 [Consulta: 16 desembre 2022].
* 1 2 «Viajes por Bolivia Alcide d’Orbigny». Institut français d’études andines. [Consulta: 16 diciembre 2022].
* ↑ «Bolivia y el paisaje vistos desde la ruta de d'Orbigny». OpenEdition. [Consulta: 27 diciembre 2022].
# Ferran Rivière de Caralt

Ferran Rivière de Caralt (Barcelona, 3 de febrer del 1904 - 12 de juliol del 1992) fou un enginyer industrial català. Provenia d'una família poderosa i influent en la indústria metal·lúrgica. Durant la seva vida, va destacar com a afeccionat als cactus, al cinema amateur i com a col·leccionista d'art.
Després de contraure matrimoni amb Maria Teresa Vidal-Quadras Villavecchia l'any 1929, va assumir un paper destacat en l'empresa familiar dedicada al trefilatge. Però durant la guerra civil espanyola, la seva fàbrica va ser incautada i va haver de refugiar-se fora de Barcelona amb la seva família.
Després de la guerra, Ferran Rivière va retornar a Barcelona i va reorganitzar l'empresa. Al mateix temps, va desenvolupar una gran passió per les plantes crasses i va crear el Jardí Botànic Tropical Pinya de Rosa, a Blanes, que va arribar a ser un referent internacional en aquest àmbit. El seu amic jardiner Joan Pañella i Bonastre va assumir el rol de conservador d'aquest magnífic jardí. Tots dos van ser membres fundadors de l'Organització Internacional per a l'Estudi de Plantes Suculentes (IOS), organitzant-ne el sisè congrés a Barcelona el 1961. El número 6 del 'Repertorium Plantarum Succulentarum', publicat per IOS, va ser assistit pel 'Jardí d'Aclimatació Pinya de Rosa'.
A més de les seves activitats professionals, Rivière era un apassionat del cinema i la fotografia. Va capturar la seva vida quotidiana, els seus viatges i la seva col·lecció d'art en pel·lícules i fotografies, que ara es conserven en diverses institucions, com ara, la Filmoteca de Catalunya, l'Institut Botànic de Barcelona, etc.
A partir de 1929, va començar a col·leccionar obres d'art, adquirint pintures de destacats artistes com Hermen Anglada Camarasa, Tàpies, Cuixart o Dalí.

## Referències

* 1 2 3 Gomà, Sara. «Fernando Rivière de Caralt». Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Rivière Manén, Francisco Luis». www.mcnbiografias.com.
* ↑ «Importance of Pinya de Rosa» p. 96-97. The Cactus and Succulent Society of Great Britain, 1958.
* ↑ «A Brief Chronicle of IOS». International Organization for Succulent Plant Study.
* ↑ «Repertorium Plantarum Succulentarum». International Organization for Succulent Plant Study.
# Breviraja claramaculata

Breviraja claramaculata és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 29,4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes (33°N-25°N) que viu entre 293–896 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental central: des de Carolina del Sud fins a Florida (els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bigelow H. B. & Schroeder W. C., 1948. New genera and species of batoid fishes. J. Mar. Res. v. 7. 543-566.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ McEachran, J. D. & Matheson, R. E., Jr., 1985. Polychromatism and polymorphism in Breviraja spinosa (Elasmobranchii, Rajiformes), with description of three new species. Copeia 1985 (núm. 4): 1035-1052.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. i R.E. Matheson, 1985. Polychromatism and polymorphism in Breviraja spinosa (Elasmobranchii, Rajiformes), with description of three new species. Copeia 1985(4):1035-1052.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ McEachran, J.D. i Carvalho, M.R. de, 2002. Rajidae: Skates. A: Carpenter, K. E. (ed.). The Living Marine Resources of the Western Central Atlantic. Vol. 1: Introduction, molluscs, crustaceans, hagfishes, sharks, batoid fishes and chimaeras., pp. 531-561. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Yuri

El yuri (en japonès «lliri») o GL'' (Girls' Love) és un gènere del manga i l'anime que mostra relacions lèsbiques, tant explícites com no explícites. Si no hi ha sexe explícit, i el tema se centra més en la relació romàntica, es coneix com a shôjo-ai (amor entre noies) i és un subgènere del shojo (còmic dirigit per a noies adolescents). El terme shôjo-ai (en japonès "amor entre dones") és un terme creat fora del Japó per a distingir-lo d'altres representacions al manga de relacions lèsbiques més explícites i, per tant, no és utilitzat dins del país, on l'anomenen yuri. És comú trobar al Japó de hui en dia en llibreries sense cap obscuritat a l'hora de trobar obres d'aquest tipus.
El terme es creu que fou utilitzat per primera vegada per a referir-se al gènere per l'editor Itō Bungaku, heterosexual, de la primera revista dirigida exclusivament a hòmens gais. El motiu de l'elecció del nom "lliri" fou per l'oposició amb l'ús de "rosa" (en japonès "bara") com a nom de la seua revista de temàtica homosexual masculina.

## Història

L'element precedent a les obres manga yuri foren les narracions de caràcter lèsbic de l'autora Yoshiya Nobuko (1896-1973).
L'aparició del gènere està lligat al desenvolupament del gènere shōjo. Així, a la dècada del 1970 van aparèixer a algunes obres shōjo narratives lèsbiques que es poden considerar exemples primerencs d'obres yuri. Una d'aquestes obres pioneres fou Shiroi heya no futari de Yamagishi Ryōko. Durant aquesta dècada moltes de les obres yuri tenien un final tràgic a causa de no poder vèncer les convencions heterosexuals.
A la dècada del 1990 va ocórrer l'onada revolucionària a les obres shojo de temàtica lèsbica perquè jugaven amb els rols de gènere i la auto-revelació dels personatges de la seua sexualitat.
El manga yuri en la seua forma pura va aparèixer el 2003 amb la publicació de la revista Yurishimai de temàtica exclusivament lèsbica per part de l'editorial Magazine and Magazine. Aquesta revista parà la seua publicació l'any 2005 per un canvi d'estratègia de marketing. Una altra editorial, Ichijinsha, continuà publicant els mateixos títols que aquesta revista amb la revista Yurihime.
Existeixen algunes revistes dedicades a aquest gènere, com Comic Yurihime o Yuri Shimai, entre d'altres.
El desenvolupament de la Web a la dècada del 1990, l'animació yuri va ser introduïda junt a la resta de l'anime als països occidentals.
L'exposició major del gènere potser provinga de l'organització Yuricon, creada per Erica Freidman.

## Referències

* 1 2 3 Nagaike, Kazumi «The Sexual and Textual Politics of Japanese Lesbian Comics: Reading Romantic and Erotic Yuri Narratives». electronic journal of contemporary japanese studies, 2010.
* ↑ Thompson, 2010, p. 2.
* ↑ «Nous termes en estudi (24/10/2013)». TERMCAT, 22-10-2013.
* ↑ Thompson, 2010, p. 27.
* ↑ Thompson, 2010, p. 29.

## Bibliografia

* Thompson, Kimberly D. Yuri animation: queer identity and ecofeminist thinking (Tesis de màster), 2010.
# Uníson

Un uníson és la coincidència de dos o més instruments musicals o veus interpretant un mateix so, o una mateixa melodia. Per extensió, també es pot considerar que es produeix un uníson si la relació que hi ha entre els instruments o veus no és de coincidència en altura sinó que es troben a una distància d'una o més octaves.
L'uníson és també l'interval que formen dos tons (o dues notes) de la mateixa altura.

## Referències

* ↑ «uníson | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 març 2019].
* ↑ «Unison - Definition (Artopium's Music Dictionary)». [Consulta: 8 abril 2019].
# Campionat del Món de X-Trial 2024

La temporada de 2024 del Campionat del Món de X-Trial fou la 32a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables, celebrades entre el 4 de febrer i el 16 de novembre. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: el Trial Indoor de Barcelona, disputat el 4 de febrer, i el Trial Indoor d'Andorra la Vella, disputat el 5 d'octubre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Bou | Montesa | 128 |
| 2 | Jaime Busto | Gas Gas | 92 |
| 3 | Gabriel Marcelli | Montesa | 83 |
| 4 | Benoit Bincaz | Sherco | 49 |
| 5 | Toby Martyn | Montesa | 42 |
| 6 | Adam Raga | Sherco | 35 |
| 7 | Matteo Grattarola | Beta | 15 |
| 8 | Miquel Gelabert | Vertigo | 13 |
| 9 | Gaël Chatagno | EMotion | 4 |
| 10 | Hugo Dufrese | Gas Gas | 3 |

## Referències

* «Clasificación > 2024» (en castellà). x-trial.com. [Consulta: 10 novembre 2024].
* «Championship overview. Ranking riders 2024» (en anglès). fim-moto.com. FIM, 2024. [Consulta: 10 novembre 2024].