OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Figuretes de Venus del Petersfels

Les figuretes de Venus del Petersfels són unes estatuetes que representen el cos femení pertanyents a la cultura magdaleniana del paleolític, trobades prop de la ciutat alemanya d'Engen, al sud de Baden-Wurtemberg; estan datades del voltant del 12500 ae.
Entre les obres d'art trobades a la cova destaquen un escarabat i setze figuretes femenines, estatuetes de Venus, quinze d'atzabeja (fusta negra fòssil) i una de cornamenta de ren. L'atzabeja és més fàcil de tallar que l'ivori o la cornamenta. Són objectes petits representats de perfil i molt estilitzats. Només en una de les estatuetes es pot reconéixer coll, pit i cintura. En la resta un con —en la majoria dels casos perforat— es troba en el lloc del cap i part superior del cos. Per això se suposa que s'utilitzaren com a penjolls o adorns de vestits. El cos és representat com una silueta amb les natges molt marcades. L'entalladura diferent a la zona inguinal equival a la inclinació del dors de les cames. Així, en una vista frontal fan l'efecte de persones segudes. De perfil les cames estan lleument flexionades i semblen ser una repetició de la part superior coniforme. Del desenvolupament de l'estil en el paleolític superior es conclou que les figuretes són representacions del cos femení.
La Venus d'Engen és una estatueta a penes de 4 cm —de grans natges i amb un forat en la part superior per fer de penjoll— tallada en atzabeja.[6]

## Referències

* ↑ Donsmaps: Venus figures from Petersfels (en inglés)]
* ↑ Burgy, 2010, p. 31.
* ↑ Nübling, 1999, p. 129.
* 1 2 Nübling, 1999, p. 130.
* ↑ Engen: Venus de Engen

## Bibliografia

* Peters, Eduard. B. Filser. Die altsteinzeitliche Kulturstätte Petersfels (en alemany), 1930.
* Bru Romo, Margarita «Figuraciones femeninas del paleolítico superior». Anales de Historia del Arte, 4, 1994, pàg. 365-372. ISSN: 0214-6452.
* Burgy, Donald Thomas «A Symbol in the Ceiling Mural in the Cave of Altamira» (en anglès). Comparative Civilizations Review, 62, 2010, pàg. 21-43. ISSN: 0733-4540.
* Knight, Chris. Chris Knight. Blood Relations: Menstruation and the Origins of Culture (en anglès), 1995, p. 581. ISBN 0300063083, 9780300063080.
* Nübling, Verena «Die Venusstatuetten vom Petersfels» (en alemany). Denkmalpflege in Baden-Württemberg, Nachrichtenblatt des Landesdenkmalamtes, 3, 1999, pàg. 129-130. Arxivat de l'original el 2015-09-23. ISSN: 0342-0027 [Consulta: 21 gener 2020].
# (52) Europa

Europa és l'asteroide núm. 52 de la sèrie. Fou descobert per Hermann Mayer Salomon Goldschmidt a París el 4 de febrer del 1858.
(52) Europa té un diàmetre de 289 quilòmetres. Pren el nom d'Europa de la mitologia grega. És el setè asteroide més gran de volum i el sisè més gran de massa (després de Ceres, Vesta, Pal·les, Higiea, i Interàmnia) i conté una mica menys d'un 2% de la massa del cinturó principal sencer.
Orbita a la vora de la família d'asteroides d'Higiea, però no n'és membre. Els estudis d'espectroscopi han trobat evidència d'olivines i piroxè a la superfície.
Aquest asteroide no s'hauria de confondre amb el satèl·lit de Júpiter també anomenat Europa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 18. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 10 gener 2021].

## Enllaços externs

* Supplemental IRAS Minor Planet Survey Arxivat 2006-06-23 a Wayback Machine.
* T. Michałowski et al Photometry and models of selected main belt asteroids I. 52 Europa, 115 Thyra, and 382 Dodona, Astronomy & Astrophysics, Vol. 416, p. 353 (2004). Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine.
* G. Michalak Determination of asteroid masses II. (6) Hebe, (10) Hygiea, (15) Eunomia, (52) Europa, (88) Thisbe, (444) Gyptis, (511) Davida and (704) Interamnia, Astronomy & Astrophysics, Vol. 374, p. 703 (2001) Arxivat 2006-03-07 a Wayback Machine.
* PDS lightcurve data Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine.
* E. Dotto et al ISO results on bright Main Belt asteroids: PHT–S observations Arxivat 2005-05-14 a Wayback Machine., Astronomy & Astrophysics, Vol. 358, p. 1133 (2000).
* S.R. Sawyer A High-Resolution CCD Spectroscopic Survey of Low-Albedo Main Belt Asteroids, PhD thesis, The University of Texas (1991).
* P. Schmeer and M.L. Hazen CV Aquarii identified with (52) Europa, Journal of the American Association of Variable Star Observers, Vol. 28, p. 103 (2000).
* V. Zappalà, M. di Martino and S. Cacciatori On the ambiguity of rotational periods of asteroids - The peculiar case of 52 Europa, Icarus, Vol. 56, p. 319 (1983).

## Enllaços externs

* «(52) Europa». CBAT/MPC/ICQ Index. Arxivat de l'original el 2005-09-24. [Consulta: 12 agost 2005].
* Model deduït a partir de la lightcurve Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine.
Viccionari
# Camillo Cortellini

Camillo Cortellini, (Bolonya, 24 de gener de 1561 – idem. 12/13 de febrer de 1630), fou un compositor, cantant i violinista italià.
Conegut com il Violino, a causa de la seva habilitat amb aquest instrument. Va pertànyer a la Signoria de Bolonya, i escriví nombroses obres, entre elles les següents: Salmi a 8 voci (Venècia, 1606), Salmi a 6 voci (Venècia, 1609), Messe a 4, 5, 6, 7 voci (Venècia, 1609), Letanie della B. V. a 5, 6, 7 voci (Venècia, 1615), Messe a 8 voci di capella (Venècia, 1617), Messe a 4 e 5 voci (Venècia, 1617), Magnificat di tutti li tuoni a 6 voci (Venècia, 1619) i Messe concertate a 8 voci (Venècia, 1626).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 15, pàg. 1029. (ISBN 84-239-4515-4)
# Aulonocara ethelwynnae

Aulonocara ethelwynnae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Aulonocara ethelwynnae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eccles, D.H. i Trewavas, E., 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, Herten, Alemanya.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Konings's Book of Cichlids and All the Other Fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey.
* Konings, A., 1995. Malawi Cichlids in their Natural Habitat. Segona edició. Cichlid Press, St. Leon-Rot, Alemanya.
* Maréchal, C., 1991. Aulonocara. p. 11-17. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Meyer, M. K., R. Riehl & H. Zetzsche. 1987. A revision of the cichlid fishes of the genus Aulonocara Regan, 1922 from Lake Malawi, with descriptions of six new species (Pisces, Perciformes, Cichlidae). Cour. ForschungsInst. Senckenb. v. 94: 7-53, Pls. 1-7.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lady L

Lady L'' és una pel·lícula franco-italo-britànica dirigida el 1965 per Peter Ustinov i escrita per Romain Gary i Peter Ustinov a partir de la novel·la homònima de Romain Gary, apareguda el 1963.

## Argument

En la seva propietat francesa, Lady Landale, a qui tots coneixen com Lady L, es disposa a celebrar seu vuitantè aniversari. Bisbes, banquers, diplomàtics i generals acudeixen a felicitar la gran senyora. Una vegada acabat el banquet, Lady L condueix al seu pavelló d'estiu al famós escriptor Sir Percy, encarregat d'escriure la seva biografia, i comença a explicar-li la seva vida.

## Repartiment

* Sophia Loren: Louise/Lady L
* Paul Newman: Armand Denis
* David Niven: Lord Lendale
* Catherine Allégret
* Joe Dassin
* Claude Dauphin
* Eugène Deckers
* Jacques Dufilho
* Daniel Emilfork
* Tanya Lopert
* Philippe Noiret
* Jenny Orléans
* Hella Petri
* Michel Piccoli
* Sacha Pitoëff
* Roger Trapp
* Peter Ustinov

## Referències

* ↑ «Lady L». The New York Times.
# (61) Dànae

Danaë és l'asteroide núm. 61 de la sèrie. Fou descobert per en Hermann Mayer Salomon Goldschmidt (1802-1866) a París el 9 de setembre del 1860. És un asteroide força gran i rocós del cinturó principal. Se li suposa un satèl·lit natural des del 1985 atesa les dades de la corba lluminosa ("lightcurve") El seu nom es deu a Dànae, la mare de Perseu de la mitologia grega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 19. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ A. Cellino, R. Pannunzio, V. Zappalà, P. Farinella, and P. Paolicchi, 1985, Do we observe light curves of binary asteroids? (Observem les corbes lluminoses dels asteroides binaris?, Astronomy and Astrophysics, Vol. 144, No. 2, pp. 355–362
* ↑ «Other reports of asteroid/TNO companions». [Consulta: 18 juny 2012].
# Llengua emiliana

L'emilià és una llengua romànica del grup gal·loitàlic parlada a l'Emília, la part occidental de la regió Emília-Romanya, que comprèn el sud de Llombardia i Vèneto, la part oriental de Ligúria i Piemont, i el nord de la Toscana.
Juntament amb el romanyol forma el contínuum lingüístic emilià-romanyol.
És una llengua diferenciada de l'italià (toscà), tot i que les nombroses interferències lingüístiques amb aquest, el fet de no tenir reconeixement oficial i que tots els seus parlants usen també habitualment la llengua majoritària de l'estat com a llengua culta i de relació pública, posen en perill la seva supervivència com a llengua.
L'àmbit territorial d'aquesta llengua s'estén des de Tortona a Ferrara, i entre el riu Po, l'Adriàtic i els Apenins, a la regió lingüística d'Emília.
Se'n distingeixen diversos dialectes, sense que es pugui dir que hi hagi una estandardització precisa o un dialecte central, encara que fa poc alguns lingüistes i apassionats han desenvolupat una koiné emiliana.

## Enllaços externs

* Linguamundi Arxivat 2009-01-29 a Wayback Machine..
* Ethnologue.
Llengües romàniques :
Llengües romàniques occidentals :
Llengües romàniques orientals :
Llengües romàniques insulars :
# Camillo Hildebrand

Camillo Hildebrand (Praga, 1872 - Sondershausen, 1953) fou un compositor i director d'orquestra txec.
Va fer els estudis al Conservatori de Praga. Va ser professor de la classe d'Òpera de l'Escola Superior de Música de Frankfurt, director d'orquestra dels teatres de l'òpera de Heidelberg, Magúncia i Mannheim i de l'Orquestra Filharmònica de Berlín. El 1921 es posà al davant de l'Orquestra Blühner.
Va escriure lieder, cors, obres per a piano i per a orquestra, i l'òpera Verheissung (1909). Estava casat amb la distingida soprano Henni Linkenbach.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1603-04 (ISBN 84 239-4527-8)
# Alfredo Schiuma

Alfredo Schiuma (Spinazzola, Bari, Itàlia, 25 de juny de 1885 - Buenos Aires, Argentina, 23 de juliol de 1963) fou un compositor italià nacionalitzat argentí.
Als tres anys emigrà amb la seva família a l'Argentina on estudià als Conservatoris Beethoven i Romanillo d'aquesta ciutat, i encara era molt jove quan es donà a conèixer com a compositor de forta inspiració i sòlida tècnica.
Encara que, en les seves primeres obres, fortament influïdes pels mestres moderns, encara no acusava un estil definit, que hauria de trobar després d'orientar-se vers la tendència nacionalista, que inicià amb el poema simfònic La Pampa, construït sobre motius populars i ple d'efectes orquestrals pintorescs, per culminar en l'òpera Tabaré, estrenada amb gran èxit el 1925 en el Teatre Colón de Buenos Aires.
A Buenos Aires fou professor de composició, i va tenir entre altres alumnes avantatjats a Adolfo Victoriano Luna (1889-1970), guitarrista que més tard seria un bon compositor.
Entre les altres produccions de Schiuma cal citar les òperes:
* Biancafiore (1915)
* Amy Robsart (1920)
* La Sirocchia (1922)

## D'altres composicions

* La Fuente, poema simfònic
* La vida del hombre, suite simfònica
* Dues Simfonies,
* Marxa triomfal,
Una obertura, un quartet, un sextet i diverses obres per a piano

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1016 (ISBN 84-239-4554-5)
# Aulonocara jacobfreibergi

Aulonocara jacobfreibergi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Aulonocara jacobfreibergi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Johnson, D. S. 1974. Three new cichlids from Lake Malawi. Today's Aquarist v. 1 (núm. 3): 38-42.
* Maréchal, C., 1991. Aulonocara. p. 11-17. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Expiació amb sang

L'expiació amb sang és una doctrina controvertida a la història del mormonisme, en virtut de la qual l'expiació de Jesús no redimeix un pecat etern. Per expiar un pecat etern, el pecador hauria de ser assassinat d'una manera que permeti vessar la seva sang a terra com a ofrena de sacrifici, de manera que no esdevingui un fill de perdició.

## Bibliografia

* May, Dean L. Utah: A People's History. Bonneville Books, Salt Lake City, Utah, 1987. ISBN 0874802849.
* Bruce R. McConkie "Blood Atonement Doctrine", Mormon Doctrine (Salt Lake City, 1966, 2d ed.).
* Charles W. Penrose, Blood Atonement, As Taught by Leading Elders of The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints (Salt Lake City, 1884).
* Joseph Fielding Smith, "The Doctrine of Blood Atonement", 1 Answers to Gospel Questions 180-91 (Salt Lake City, 1957).
* Lowell M. Snow, "Blood Atonement", 1 Encyclopedia of Mormonism (MacMillan 1992).
# (72) Ferònia

Feronia és l'asteroide núm. 72 de la sèrie, descobert el 29 de maig del 1861 a Clinton (EUA) per en Christian Heinrich Friedrich Peters (1813-1890). És un asteroide força gran i fosc del cinturó principal. El seu nom es deu a Feronia, la deessa de la fertilitat de la mitologia romana.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 20. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
# Llengua murato

L'uru-murato, murato o chholo és una llengua originària de l'ètnia dels uru-muratos, una ètnia de Bolívia que tradicionalment ha viscut a la regió pròxima al llac Poopó. Actualment és una llengua extinta i només alguns ancians recorden algunes paraules de la seva llengua original (2008). Tradicionalment s'ha classificat com una llengua uru-chipaya, encara que les dades recollides recentment mostren que les paraules recordades pels ancians inclouen només algunes paraules similars al uru-chipaya, juntament amb un gran nombre de formes lèxiques d'origen desconegut.

## Aspectes històrics, socials i culturals

En l'actualitat els uru-muratos parlen aimara, quítxua i castellà, amb una tendència de reemplaçar l'aimara pel quítxua. La llengua original no es coneix bé i existeixen uns certs dubtes sobre la seva classificació. Un parell d'estudis, tots dos recents, esmenten algunes paraules d'aquesta llengua. Barragán (1992) i Alavi Mamani (2008) recullen breus llistes de vocabulari recordades per un parlant d'avançada edat que recorda paraules però no és parlant de la llengua. Un treball de camp en 2008 realitzat en Puñaca Negra María, va retrobar a un ancià que deia recordar fragments en la llengua original, encara que ell mateix admet no saber molt de la llengua.

### Distribució geogràfica

Actualment la majoria dels uru-muratos viu en tres assentaments al costat oriental del llac Poopó:
* Llapallapani prop de Santiago de Huari
* Villañeque prop de Challapata
* Puñaca prop de la ciutat de Poopó

## Vocabulari

Loukotka (1968) llista els següents ítems bàsics de vocabulari per als dialectes Murato.
    glossaMuratoShapraChirino un minumptaminápta dos tsímborotsímboro cap módzikmóchi ull k-áchikua-áchu dona kísakísha foc sumádzisomási sol shárishári estrella tsangáchi dacsa iwwátoiwuáduyungato casa pangózipangósi blanc kantsirpikantsérpi

## Referències

* ↑ Lenguas de Bolivia: Ámbito andino. Volumen 1, pág. 22. Autores: Emily Irene Crevels, Pieter Muysken. Editor: Plural editores, 2009. ISBN 9995412365, 9789995412364
* ↑ Alavi Mamani 2005, p. 227
* ↑ Molina Rivero, 2006, pp. 138, 178.
* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.

## Bibliografia

* Schumacher, Achim, Böcker, Nathalie y Condori Mollo, Francisca (2009).Chholo. En: Mily Crevels y Pieter Muysken (eds.) Lenguas de Bolivia, tomo I Arxivat 2018-04-22 a Wayback Machine., pp. 117-123. La Paz: Plural editores.

## Enllaços externs

* Lenguas de Bolivia (Universidad Radboud de Nimega) Arxivat 2018-11-12 a Wayback Machine.
# Algol (revista)

Algol va ser una revista d'Avantguarda de la qual únicament se’n va publicar un número l'any 1947. Darrere de la revista hi havia el grup artístic Dau al Set. La revista va ser fundada per Joan Ponç i Joan Brossa i l'editor era Enric Tormo, tots membres del grup. D'Algol únicament se’n va fer una edició de 100 exemplars numerats, de 12 pàgines, sobre paper de fil Guarro.
La revista estava formada per una portada feta per Joan Ponç, textos literaris de Joan Brossa i Arnau Puig i les il·lustracions de Jordi Mercadé i Francesc Boadella.
La publicació de la revista va tenir un cert aire provocador tant pel nom "Algol", donat pels astròlegs àrabs al diable, com pels articles, especialment un de Joan Brossa, “La presència forta”, que alguns consideren el manifest de presentació del grup i que denuncia el context arcaic i incita a la mobilització i a la revolta.
Dau al Set va ser un grup avantguardista català format pel poeta Joan Brossa, el filòsof Arnau Puig i els pintors Joan Ponç, Antoni Tàpies, Modest Cuixart i Joan-Josep Tharrats. Va ser un grup avantguardista molt important de la postguerra.
Aquest mateix grup artístic va començar la publicació d'una revista amb el mateix nom del grup Dau al Set, que va ser la continuació d'Algol. Aquesta revista va començar a publicar-se el 1948 i en van aparèixer un total de 56 números. Aquesta publicació, també de caràcter avantguardista, contenia treballs de Joan Brossa i Arnau Puig així com els de molts altres escriptors.
A banda de la creació d'aquestes dues revistes, els membres de Dau al Set també van crear junts dues exposicions: a l'Institut Francès de Barcelona, l'any 1948, i a la Sala Caralt de Barcelona, l'any 1951.
El grup artístic Dau al Set es va dissoldre a la dècada dels anys cinquanta, deixant entre les seves publicacions reflexions sobre la pintura, la cultura, la poesia, la música, la filosofia, etc.

## Referències

* ↑ http://mdc2.cbuc.cat/cdm/ref/collection/algol/id/0
* ↑ Catalunya, Universitat Oberta de Catalunya «Dau al Set (1948-1956) - lletrA - La literatura catalana a internet». Dau Al Set.
* 1 2 http://www.enciclopedia.cat/enciclop%C3%A8dies/gran-enciclop%C3%A8dia-catalana/EC-GEC-0021566.xml?s.q=dau+al+set#.UwHjbWJ5P7B

## Enllaços externs

* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
* Ainize González García, "Nota sobre la revista Algol", Els Marges, núm. 90, hivern de 2010, pàgs. 68-79.
# Explorador (desambiguació)

«Explorador» té aquests significats:
* Persona que està involucrada amb l'exploració.
* Un programari explorador d'internet. Vegeu navegador web.
* Un explorador o boy scout. Vegeu escoltisme.

## Vegeu també

* Era de l'exploració
* Exploració espacial
* Exploració entrellaçada
* Exploració progressiva
* Exploració segmentada
# (74) Galatea

Galatea és l'asteroide núm. 74 de la sèrie. Fou descobert el 29 d'agost del 1862 a Marsella per l'astrònom alemany Ernst Wilhelm Leberecht Tempel, un prolífic descobridor de cometes. Aquest fou el tercer asteroide que va descobrir. És un asteroide gran i fosc del cinturó principal. El seu nom prové d'una de les dues Galatees de la mitologia grega, nom també compartit amb una de les llunes de Neptú, Galatea.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].