OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apistogramma juruensis

Apistogramma juruensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the brazilian and peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apistogramma pleurotaenia

Apistogramma pleurotaenia és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.
Poden assolir fins a 2,8 cm de longitud total. Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Kullander, Sven O. «Cichlid Fishes from the La Plata Basin. Part IV. Review of the Apistogramma Species, with Description of a New Species (Teleostei, Cichlidae)» (en anglès). Zoologica Scripta, 11, 4, 1982, pàg. 307–313. DOI: 10.1111/j.1463-6409.1982.tb00541.x. ISSN: 1463-6409.
* ↑ Regan, C.T. «Description of a new cichlid fish of the genus Heterogramma from La Plata» (en anglès). Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8), v. 3, núm. 15, 1909, pàg. 270.
* ↑ Sa-a, Pascualita; Torres, Armi G. «Apistogramma pleurotaenia (Regan, 1909)» (en anglès). FishBase.
# Gladiusita

La gladiusita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per la morfologia del cristall semblant a una espasa de doble tall, del llatí gladius, espasa.

## Característiques

La gladiusita és un fosfat de fórmula química Fe₂(Fe‚Mg)₄(PO₄)(OH)₁₁(H₂O). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5. Conté tant Fe$^{3+}$ com Fe2+ en la proporció ideal de 2:1. El color del material tipus es descriu com "verd fosc, gairebé negre". El color marró vermellós i marró de la majoria del material trobat al massís suggereix que una part o la totalitat del Fe$^{2+}$ podria estar oxidat, cosa que podria correspondre a una nova espècie.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gladiusita pertany a «08.DF: Fosfats només amb cations de mida mitjana, amb proporció: (OH, etc.):RO₄ > 3:1» juntament amb els següents minerals: hotsonita, bolivarita, evansita, liskeardita, rosieresita, rusakovita, liroconita, sieleckiïta, calcofil·lita i parnauïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís de Kovdor, a l'óblast de Múrmansk (Rússia), concretament a la mina de ferro Kovdor Zheleznyi i a la canonada de foscorita-carbonatita. Aquest massís rus és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Gladiusite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2021].
# Acrochordonichthys falcifer

Acrochordonichthys falcifer és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 9,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 35-36.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: nord-est de Borneo (Malàisia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i P. K. L. Ng 2001: A revision of the akysid catfish genus Acrochordonichthys Bleeker. Journal of Fish Biology v. 58 (núm. 2): 386-418.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Estop

L'estop és un senyal de trànsit usat en països anglosaxons i a Europa. Indica l'obligació d'aturar abans de continuar la marxa en les interseccions.
En la seva forma més estesa arreu del món, es presenta com un octàgon de fons vermell amb un semi vora blanca, amb la paraula en lletres majúscules en el centre de color blanc. Aquesta forma singular permet ser reconeguda en els encreuaments des de diferents angles permetent als diferents usuaris identificar la prioritat de pas dels altres.
En la classificació espanyola li correspon la referència R-2. En la Convencio de Viena sobre Senyals de carretera i Senyals, és la B, 2. En la britànica és el diagrama 601.1. En la classificació estatunidenca és la R1-1.

## Variants

En molts països de parla hispana s'usa el mateix senyal amb la paraula PARE (Argentina, Bolívia, Perú, Colòmbia, Equador, Puerto Rico, Uruguai, Veneçuela, Xile, així com al Brasil) o ALTO (Mèxic i Centreamèrica) en lloc del seu equivalent anglès. Als Estats Units, de la mateixa manera que en la majoria dels països de la Unió Europea, inclosos Alemanya, Espanya, Portugal i França usen el senyal en anglès amb la paraula STOP.
* Argentina
* Canadà (anglès)
* Canadà (francès)
* Canadà (inuit)
* Canadà (abenaki)
* Canadà (cree)
* Canadà (mi'Kmaq)
* Canadà (mohawk)
* Canadà (wendat)
* Colòmbia
* Corea del Sud
* República Popular de la Xina
* Emirats Àrabs Units
* Estats Units
* Estats Units (Puerto Rico)
* Estats Units (cherokee)
* Hong Kong
* Iran
* Irlanda (anglès)
* Irlanda (irlandès)
* Israel
* Itàlia
* Japó
* Laos
* Líbia
* Marroc
* Marroc (bereberes)
* Mèxic
* Mongòlia
* Nepal
* Nicaragua
* Països Baixos
* Panamà
* Polònia
* República Turca del Nord de Xipre
* Singapur
* Tailàndia
* Turquia
* Xile
* Xina
* Zimbabwe

## Referències

* ↑ «Estop». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 United Nations Economic Comission for Europe. Convention on road signs and signals. 2a ed.. Nova York: United Nations, 1995, p. 11.
* ↑ Guía rápida para la formación del permiso B 33 plus. Madrid: Pons, 2012, p. 100. ISBN 978-84-96683-71-6.
* ↑ «Real Decreto 1428/2003, de 21 de noviembre, por el que se aprueba el Reglamento General de Circulación para la aplicación y desarrollo del texto articulado de la Ley sobre tráfico, circulación de vehículos a motor y seguridad vial, aprobado por el Real Decreto Legislativo 339/1990, de 2 de marzo.». BOE. [Consulta: 27 octubre 2018]. Art. 152.2
* ↑ UK. Department of Transport. «Chapter 3: Regulatory Signs». A: Traffic Signs Manual, 2008, p. 11.
* ↑ US. Federal Highway Administration. «Regulatory Signs». A: Standard Highway Signs, 2004.
# Independence (Missouri)

Independence és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2008 tenia 121.212 habitants.
La ciutat és seu de la Comunitat de Crist, abans coneguda com l'Església Reorganitzada de Jesucrist dels Sants dels Últims Dies, que comparteix els seus orígens amb l'Església de Jesucrist dels Sants dels Últims Dies.
També s'hi troba la Biblioteca i Museu Presidencial Harry S. Truman.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Independence tenia 113.288 habitants, 47.390 habitatges, i 30.566 famílies. La densitat de població era de 558,4 habitants per km².
Dels 47.390 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,9% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.012 $ i la renda mediana per família de 45.876 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.138 $ mentre que les dones 25.948 $. La renda per capita de la població era de 19.384 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Personalitats

* Ginger Rogers. Actriu, ballarina i cantant.

## Referències

* ↑ http://www.census.gov/popest/archives/2000s/vintage_2008/08s_challenges.html Census Bureau 2008 Challenges
* 1 2 3 «Fact Sheet- Independence». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Independence». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Apistogramma steindachneri

Apistogramma steindachneri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Sud-amèrica.
Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
# Cova Magura

La cova Magura (en búlgar: Магурата, de l'aromanés magura, 'turó') es troba entre les coves més famoses i belles de Bulgària. Se situa al nord-est d'aquest estat europeu, prop de la localitat de Rabisha, a 18 km de la ciutat de Belogradchik a la província de Vidin. La longitud total de la cova de Magura és de 2,5 km. El llac més gran de l'interior del país, el llac Rabisha, està situat als voltants de la cova i tota la regió ha estat declarada monument natural. En una de les galeries de la cova es produeix un vi especial que s'assembla molt als vins escumosos de Xampanya, França, a causa del microclima únic de la cova, que és semblant al d'aquesta regió. El 1984 aquest lloc s'inclogué en la llista de candidats en consideració com a possible lloc Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20060907065003/http://www.magura.belogradchik.info/
* ↑ http://bghotelite.com/magurata-magura-cave-eng Arxivat 2012-01-26 a Wayback Machine.
* ↑ «The Magoura Cave with drawings from the bronze age». UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 16 maig 2013].

## Vegeu també

* Geografia de Bulgària.
* Geografia d'Europa.

## Enllaços externs

* La cueva Magura, en la web turística Bulgariatravel.org
* Fotografías de la cueva
# Bernard Pfannstiehl

Bernard Pfannstiehl (Schmalkalden, Turíngia, 18 de desembre de 1861 - Freiberg, Saxònia, 19 de setembre de 1940 fou un organista i mestre de capella alemany.
En la seva infància es quedà cec i entrà en l'Institut de Cecs de Leipzig tenint sis anys. Allà estudià música amb Julius Kniese, i després en el Conservatori amb Eric Klesse; aconsellat per Liszt abandonà el piano per a dedicar-se a l'orgue; guanyà el premi Mendelsshon. Es va fer una gran reputació com a organista, i així mateix com a original intèrpret de Bach i altres mestres més moderns. Organista de l'Hospital municipal de St. Jakob, a Leipzig el 1866 i de Chemnitz el 1903; també l'any 1912 ho era de la Kreuzkirche de Dresden. Anys més tard va rebre el títol de mestre director de capella.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 348 (ISBN 84-239-4544-8)
# Acrochordonichthys rugosus

Acrochordonichthys rugosus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de llargària total

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: Tailàndia, Malàisia i Indonèsia.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1847. Nieuwe bijdrage tot de kennis der Siluroiden van Java. Verh. Batav. Genootsch. Kunst. Wet. v. 21: 1-12.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i P. K. L. Ng 2001: A revision of the akysid catfish genus Acrochordonichthys Bleeker. Journal of Fish Biology v. 58 (núm. 2): 386-418.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Estornell becblanc

L'estornell becblanc (Onychognathus albirostris) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Es troba a Eritrea i Etiòpia. Habita els roquissars, matollars i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. També frequenta els cursos d'aigua i les àrees urbanes El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell becblanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 674. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «White-billed Starling. Onychognathus albirostris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Apistogramma trifasciata

Apistogramma trifasciata és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: tram brasiler del riu Amazones, conca del riu Paranà al Brasil i Paraguai, i tram mitjà del riu Paranà a l'Argentina.

## Referències

* ↑ Regan, C. T., 1913. Fishes from the River Ucayali, Peru, collected by W. Mounsey. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 69): 281-283.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eigenmann, C. H. & Kennedy, C. H. 1903. On a collection of fishes from Paraguay, with a synopsis of the American genera of cichlids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. 497-537.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the brazilian and peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hamangia

Hamangia fou una cultura del neolític mitjà del nord dels Balcans, que encloïa la zona del Danubi: és datada de la segona meitat del 6000 ae. Els pobles actuals que foren llar de l'Hamangia són Romania i Bulgària.
Els trets de la cultura d'Hamangia eren la producció de vasos ceràmics decorats amb complexos dibuixos geomètrics i terracotes de figuretes humanes que expressaven una profunda espiritualitat. En particular, dues estatuetes conegudes com Els pensadors i Les dones assegudes són considerades obres mestres de l'art neolític.
La cultura d'Hamangia, originada al nord-est mediterrani, aparentment és una herència que inclou les cultures de Vinca, Dudesti i Karanovo III. La cultura d'Hamangia es caracteritzà per una gran estabilitat que entorpeix la nostra percepció de la seua evolució geogràfica i cronològica.
La cultura d'Hamangia desaparegué en el Vé mil·lenni ae, quan es produïren les migracions de noves cultures a la zona entre els Balcans i els Carpats. Les dinàmiques comunitats Boian assimilaren les comunitats Hamangia durant la transició cap a la cultura de Gumelnita-Karanovo. Aquesta assimilació contribuí a la gènesi d'una variant transitòria de la cultura de Gumelnita entre la mar Negra i el Danubi.

## Llocs

Assentament neolític de Cernavoda, la necròpoli on es trobaren les famoses estatuetes d'El pensador i La dona asseguda, un poblat de tipus Hamangia.
Lloc epònim: Baia-Hamangia, un poblat descobert el 1953 al llac Goloviţa, que tanca la costa de la mar Negra a la província romanesa de Dobrudja.
Dates: neolític mitjà. Probablement la primera cultura neolítica del sud que origina poblats a l'oest de la mar Negra.
Marc geogràfic: una àrea des de l'actual província de Dobrogea fins a la riba dreta del Danubi a Muntènia i cap amunt fins al nord-est de Bulgària.
Habitació: tot i que modesta i no fortificada, al llarg de la costa, a la vora de la zona dels llacs, als més baixos i mitjans sortints de les ribes, i a voltes en coves.
Materials significatius: ceràmica amb decoració gravada i figuretes antropomòrfiques de terracota d'una excepcional expressió artística.
Ritus funeraris: enterrament de cossos, col·locats amb el rostre cap amunt.

## Vegeu també

* Art prehistòric.
* Cultura boian.
* Cultura Gumelnita-Karanovo.
* Ceràmica cardial.

## Referències

* ↑ Vladimir Slavchev, Monuments of the final phase of Cultures Hamangia and Savia on the territory of Bulgaria, Revista Pontica vols. 37-38 (2004-2005), pp. 9-20.
* ↑ Dumitru Berciu, Cultura Hamangia. Bucureşti: Editura Academiei Republicii Socialiste România (1966).
# Bernardino Tonini

Bernardino Tonini (Verona, vers el 1668 - 1727) fou un compositor italià del Barroc.
Les seves obres principals són:
* Sonate e violini e basso continuo (Venècia, 1693);
* Sonate de chiesa a tre, due violini ed organo con violoncello ad libitum (Venècia, 1695);
* Balletti di camera a violino, spinetta e violine (Venècia, 1695);
* Sonate a due violini, violoncello e continuo

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 732 (ISBN 84-239-4562-6)
# Acromycter nezumi

Acromycter nezumi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 40 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, D. G. & R. H. Kanazawa, 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bull. Mar. Sci. v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Asano, H., 1958. Studies on the conger eels of Japan. II. Description of two new fishes referable to the genera Rhynchocymba and Promyllantor. Dobutsugaku Zasshi (Zool. Mag. Tokyo) v. 67 (núm. 7): 197-201.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estornell becfí

L'estornell becfí (Onychognathus tenuirostris) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Habita zones boscoses de muntanya d'Àfrica oriental des d'Etiòpia i Eritrea cap al sud, per l'est de la República Democràtica del Congo, Uganda, Kenya, Ruanda, Burundi, nord de Malawi i est de Zàmbia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «estornell becfí». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 674. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Slender-billed Starling. Onychognathus tenuirostris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].