OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estany d'Ullastret

L'estany d'Ullastret o llac d'Ullastret era un llac, ja desaparegut, localitzat en una depressió tectònica a la part oriental del terme municipal d'Ullastret, a la comarca del Baix Empordà.

## Història

Alimentat per les aigües del Daró i per altres recs i torrents de la seva conca, l'estany d'Ullastret tenia una superfície aproximada de d'uns 3 km quadrats. S'estenia al peu de l'antic poblat ibèric de la tribu dels indigets, el "Puig de Sant Andreu", situat a 53 m d'altura màxima sobre el nivell del mar. Les excavacions i recerques han comprovat que comunicava amb el mar a través d'un seguit d'embassaments litorals i que hi havia dues illes al llac:
* L'"Illa d'en Reixac", situada a 400 m al nord-est del Puig de Sant Andreu i a 13 m d'altura màxima, era un segon poblat ibèric. L'existència de l'estany assegurava l'aigua, la caça i la pesca als habitants dels poblats.
* L'altra illa, l'actual "Puig d'en Serra", esdevingué la necròpolis o cementiri dels dos poblats dels ibers.
Els poblats ibèrics varen ser abandonats, potser per destrucció, cap a la segona meitat del segle iii aC. Només subsistí un santuari al cim del turó de Sant Andreu fins als primers temps romans.
Aquest llac apareix sovint a l'antiga cartografia de Catalunya, sobretot als mapes que foren publicats entre els segles XVII i xix. Francisco de Zamora, que va visitar la zona a l'estiu de 1789, va mencionar la llacuna d'Ullastret en els seus escrits. Pascual Madoz, referint-se a Ullastret, va dir que era una zona "malsana a causa de les emanacions pútrides d'un estany". Igual que altres zones humides de Catalunya, l'estany d'Ullastret fou dessecat entre el final del segle xviii i el segle xix amb un sistema de canals. L'antiga conca lacustre fou convertida en camps de conreu.
Malgrat això encara avui, en èpoques de fortes pluges, l'extensa àrea que ocupava l'antic llac es torna a omplir d'aigua.

## Vegeu també

* Ciutat ibèrica d'Ullastret

## Referències

* ↑ «Ullastret - Poblat Ibèric Puig de Sant Andreu». Arxivat de l'original el 2009-03-28. [Consulta: 9 febrer 2009].
* ↑ Xavier Rocas El paisatge com a construcció antròpica
* ↑ «Ullastret - Poblat Ibèric l'Illa d'en Reixac». Arxivat de l'original el 2009-01-05. [Consulta: 9 febrer 2009].
* ↑ «Museu d'Arqueologia de Catalunya - Visita al poblat ibèric d'Ullastret». Arxivat de l'original el 2009-12-14. [Consulta: 9 febrer 2009].
* ↑ El Poble d'Ullastret - Aspectes Generals
* ↑ Francisco de Zamora, Diario de los viajes hechos en Cataluña, edición de Ramon Boixerareu, Barcelona: Curial, 1973.
* ↑ Pascual Madoz, Diccionario Geografico Estadistico-Historico, publicat al 1849
* ↑ Marco Aurelio Vila, Catalunya-- rius i poblament
* ↑ «Inundacions a l'Empordà». Arxivat de l'original el 2008-10-07. [Consulta: 9 febrer 2009].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Estany de Bellcaire

L'estany de Bellcaire és una llacuna, actualment dessecada, a cavall dels municipis de Bellcaire d'Empordà i Torroella de Montgrí, al nord del massís del Montgrí i limita amb la plana alt empordanesa. Fou dessecat cap a mitjans del segle xviii per aprofitar les terres per al conreu. Aquesta pràctica era bastant comuna en tot Espanya.
L'estany pertany a la conca del Ter, ja que el canal de rec que inunda els actuals arrossars que constitueixen aquest espai (el rec del Molí, del qual en deriva el rec de Cinyana) neix a la resclosa de Colomers. Es tracta, però, d'un espai a mig camí entre les zones humides de la plana alt empordanesa (les zones humides lligades a les desembocadures de la Muga i el Fluvià) i les zones humides de la plana del Baix Empordà (lligades a les desembocadures del Ter i el Daró).
L'actual estany fou dessecat a mitjans del segle xix per recs de drenatge que s'han incorporat, recentment, al funcionament hidrològic dels arrossars. Malgrat l'assecament gairebé total de l'estany, aquest presenta diverses particularitats botàniques i faunístiques que en fan un espai ben excepcional des del punt de vista ecològic i conservacionista. Pel que fa a la flora, es coneix la presència de l'escrofulariàcia Lindernia dubia, i les ciperàcies Scirpus supinus, Cyperus difformis i Scirpus mucronatus (herbes totes elles que creixen en els arrossars i que són força rares a Catalunya); la umbel·lífera Oenanthe lachenalii i la papilionàcia Melilotus messanensis (que es troben en jonqueres de sòls salins i també són força rares a Catalunya); i, finalment, la ranunculàcia Ranunculus sceleratus (planta d'aiguamolls també força rara).
Pel que fa a la fauna es tracta d'una zona important per a la migració d'ocells i un punt destacat de cria d'ocells aquàtics. Per acabar, s'hi ha citat la Mauremys caspica. Es tracta d'una de les zones humides més amenaçades de la plana alt empordanesa per la seva total conversió en arrossars i per un projecte de camp de golf.

## Referències

* ↑ Romagosa Casals, Francesc «El procés històric de dessecació d'estanys a la plana empordanesa». Doc. Anàl. Geogr. 53, 2009.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Estany de Bellcaire». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 28 febrer 2014].
# Estany de Colieto

L'Estany de Colieto, o Bassot de Colieto, és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El llac està situat a 2.154 metres d'altitud, a la part baixa de la Vall de Colieto. Rep les aigües del Estany Gran de Colieto (SE) i dels Estanys de Colieto (E). Drena cap l'Estany Negre (la Vall de Boí) (O).

## Rutes

* A pocs minuts de sortir del Refugi Joan Ventosa i Calvell, just a l'entrada de la Vall de Colieto.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de Mangades

L'Estany de Mangades és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«Deu tenir aquest nom per les recolzades que fa aquest estany».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.379 metres d'altitud, a la Capçalera de Caldes. Té una superfície de 8,4 hectàrees i 21 metres de fondària màxima. Rep les aigües de l'Estany del Port de Caldes (NE) i drena cap a l'Estany de Travessani (S).
Cal remarcar al seu voltant: l'Estany de Monges (O), el Coret d'Oelhacrestada (NO), el Montardo (NNO), les Agulhes deth Pòrt (N), el Tuc de Ribereta (NE), el Tuc deth Cap deth Pòrt de Caldes (ENE), el Port de Caldes (E) i el Tuc deth Pòrt de Caldes (ESE) i l'Estany de Travessani (S).

## Rutes

* La ruta més habitual és el camí que sortint del Refugi Joan Ventosa i Calvell, passant entre els estanys de Travessani i Clot, porta al Coret de Oelhacrestada. Aquesta ruta coincideix amb el tram de l'etapa de la travessa Carros de Foc que comunica el punt de sortida amb el Refugi de la Restanca. Una variant seria vorejar l'Estany de Travessani per la riba occidental.
* L'estany queda molt a prop del punt mitjà del tram del GR 11.18 que uneix el Coret de Oelhacrestada i el Port de Caldes, que a més coincideix amb el tram de l'etapa de la travessa Carros de Foc que uneix els refugis de la Restanca i de Colomèrs.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 24 octubre 2009].
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 235. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de Palau de Baix

L'Estany de Palau de Baix ocupa una superfície d'unes 87 hectàrees del municipi de Castelló d'Empúries.
Aquest espai de la Reserva natural integral de "Els Estanys" està format pel mateix estany de Palau de Baix i les closes localitzades al sud i nord-oest de l'estany. Forma una unitat amb l'Estany d'Aiguaclara, fins a arribar a l'Estany de Vilaüt.
Les entrades d'aigua salobre es produïen per l'obertura al mar del rec Madral i el rec del Mig. Aquest darrer actualment està controlat per l'acció d'una comporta basculant.
És una de les zones on es troba un dels canyissars de major extensió i més ben constituïts de la Reserva. A part del canyís (Phragmites australis), a la zona hi creixen espècies com les bogues (Typha), l'espargani comú (Sparganium erectum), el lliri groc (Iris pseudacorus), la rubiàcia Galium palustre, o el plantatge d'aigua (Alisma plantago-aquatica).
Pel que fa a la fauna, la gran extensió del canyissar el converteix en un lloc òptim per a la nidificació i hivernada d'ocells. Cal esmentar, molt especialment, la presència del bitó (Botaurus stellaris) com a nidificant.
Aquest espai es veu afectat, si bé lleugerament, per la intrusió d'aigua marina a través de l'anomenat Riu Grau. És gestionat des del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà, que ha localitzat sobre l'espai diferents rètols i itineraris de visita.
L'espai es troba protegit a diferents nivells. Forma part del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà i s'inclou també dins l'espai del PEIN i la Xarxa Natura 2000 ES0000019 "Aiguamolls de l'Empordà".A més presenta una quarta figura de protecció, la Reserva natural integral de "Els Estanys".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Estany de Palau de Baix». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 21 juny 2014].
# Estany de Sarradé d'Amunt

L'Estany de Sarradé d'Amunt és un llac que es troba a 2.465 m, en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«El nom prové del basc "Sarra-toi" (zarra significa "escòria", i també "arranque en el arrastre de bloques del río", o "arena gruesa del río", i -toi, sufix que indica abundància)».
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.465 metres d'altitud, a la part alta de la Vall de Sarradé. Drena cap a l'Estany de Sarradé (SSO).

## Rutes

Remuntant el Barranc de Sarradé, des de l'Estany de Llebreta; per a vorejar després la riba oriental de l'Estany de Sarradé i pujar per la Canal de Sarradé d'Amont.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 19/9/2011]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estany de l'Ós

L'Estany de l'Ós, o Estany Gros, és un estany d'origen glacial de la comuna de Censà, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És un dels estanys dels contraforts del Madres, a la capçalera de la vall de la Ribera de Cabrils, anomenada Ribera de Censà en aquesta comuna. L'estany és a prop de l'extrem nord-oest del terme, a prop del termenal amb el del Bosquet, comuna occitana de la comarca del País de Salt, al sud del Coll dels Gavatxos. És un dels nombrosos estanys dels contraforts del Madres.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «140 - Sansà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Censà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'Estany de l'Ós en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Descripció (francès)
# Estany del Pessó d'Amont

L'Estany del Pessó d'Amont o Estany Gran del Pessó és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí,a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.492 metres d'altitud a la Coma del Pessó i té 32 m de fondària màxima. És un dels dos Estanys del Pessó; recull les aportacions de la part alta de la coma i drena cap a l'Estany del Pessó d'Avall (O).
El nom "pessó significa 'munt cònic d'herba dallada', i s'aplica a cims de forma cònica".

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 25 octubre 2009].

## Bibliografia

* Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina.
* Mapa Carros de Foc 1:25.000. Editorial Alpina.
* Mapa Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici 1:25.000. Institut Cartogràfic de Catalunya. Segona edició: abril 1998.
* Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Pep Coll, Mercè Aniz i Víctor Luengo. Pagès Editors. lleida 2002.
# Estany del Tarter

L'estany del Tarter és un petit estany del municipi de Pardines, situat a 1595 m d'altitud, al vessant nord de la Serra Cavallera.
Està envoltat de prats calcícoles i mesoxeròfils de muntanya mitjana i es troba als peus d'una tartera, d'on li ve el nom. Es tracta d'un petit estany d'uns 1.250 m2, tot i que l'àrea inclosa dins la zona humida és, en conjunt, de 0,19 Ha. Aquest estany, junt amb la Bassa del torrent de la Molina (o bassa de la serra de la Canya) i l'Estany de la Font de Baix, formava part de l'anterior zona humida "Estanys i basses de la Serra Cavallera" (de codi 0770400). Aquella zona humida s'ha subdividit en tres zones humides independents -ja que es troben força separades i tenen característiques ben diferents-, totes elles integrades dins el complex "Estanys i basses de la Serra Cavallera".
L'estany del Tarter és molt freqüentat per les vaques i cavalls, que pasturen pels prats de l'entorn i dormen en les seves proximitats, fent-ne un ús molt intensiu. L'excessiu trepig del bestiar i l'eutrofització de les aigües provocada pels seus excrements han alterat les característiques ecològiques inicials, fent evolucionar els hàbitats originals cap a comunitats més banals. Al voltant de l'estany del Tarter existeixen altres petites cubetes, que també acumulen aigua temporalment, molt malmeses per l'ús ramader.
L'espai manté interès com a punt de reproducció d'amfibis de muntanya mitjana, com la granota roja (Rana temporaria), i també és interessant per la presència d'alguns invertebrats (tricòpters, odonats, etc). La major part de l'estany està ocupat per l'espècie Alisma plantago-aquatica, el plantatge d'aigua.
Aquest estany està situat dins l'espai del PEIN "Serra Cavallera" i dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120003 "Serra Cavallera".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Estany del Tarter». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 19 agost 2014].
# Estanyet de l'Obaga (d'Estany Negre)

L'Estanyet de l'Obaga és un petit llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El llac, d'origen glacial, està situat a 2.349 metres d'altitud, en l'entrada de la Vall de Colieto, en l'Obaga d'Estany Negre. Recull les aigües del vessant oriental dels Pics de Comalespada i drena cap a l'Estany Negre.

## Rutes

La ruta surt del Refugi Joan Ventosa i Calvell. Baixa a l'Estany Negre, on cal anar a buscar el seu extrem oriental per travessar el riu que prové del Bassot de Colieto. Finalment cal remuntar el barranc que, direcció sud-est, baixa des de l'estanyet.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estaquiosa

L'estaquiosa és un tetrasacàrid format per dues unitats d'α-D-galactosa, una unitat de D-glucosa i una de β-D-fructosa unides seqüencialment com gal (α1 → 6) gal (α1 → 6) glc (α1 ↔ 2β) fru. Molts vegetals, com els fesols (o mongetes seques), les faves de soja i altres grans) contenen estaquiosa.
L'estaquiosa no és tan dolça com la sacarosa, a l'entorn d'un 28 % en relació al pes. Es fa servir sobretot com un edulcorant a dojo gràcies a les propietats funcionals d'oligosacàrid. L'estaquiosa no és del tot digerible pels humans i proporciona entre 1,5 a 2,4 kcal/g (6 a 10 kJ/g).

## Referències

* ↑ Nakakuki, T. «Present status and future of functional oligosaccharide development in Japan». Pure and Applied Chemistry, 74, 7, 2002, pàg. 1245–1251. DOI: 10.1351/pac200274071245.

## Enllaços externs

* ChemSub Online: Stachyose
# Estaragne

L'Estaragne o pic d'Estaragne és una muntanya de 3.006 m d'altitud, amb una prominència de 84 m, que es troba al massís de Nhèuvièlha, al departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
# Estat Lara

L'Estat Lara és un dels 23 estats en què és dividida Veneçuela. La capital de l'estat és Barquisimeto.

## Municipis

* Andrés Eloy Blanco (Sanare)
* Crespo (Duaca)
* Iribarren (Barquisimeto)
* Jiménez (Quíbor)
* Morán (El Tocuyo)
* Palavecino (Cabudare)
* Simón Planas (Sarare)
* Torres (Carora)
* Urdaneta (Siquisique)

## Enllaços externs

* Oficina turística de Lara Arxivat 2010-03-04 a Wayback Machine.
* Informacions sobre Lara Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
* Informacions sobre Lara Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine.
# Estat Major de l'Armada (Espanya)

L'Estat Major de l'Armada Espanyola (EMA) és el grup d'oficials de l'Armada d'Espanya, enquadrats en la seva Caserna General, que compleixen tasques d'organització, operacions i logística.

## Història

Va ser creat com a Estat Major Central de l'Armada el 24 de desembre de 1902, per adequar l'organització del sistema de defensa a les exigències derivades dels avanç que s'havia experimentat la tecnologia militar. En desaparèixer el Ministeri de Marina en 1977, va quedar automàtica lligat al nou Ministeri de Defensa que va succeir a l'anterior. És l'òrgan encarregat de proporcionar assistència immediata al Ministre quant a organització, operacions i logística.
Les principals funcions són:
* Actuar com a principal òrgan de suport del Almirall Cap d'Estat Major de l'Armada (AJEMA).
* És responsable de proporcionar a l'AJEMA els elements de judici necessaris per fonamentar les seves decisions, traduir aquestes en ordres i vetllar pel seu compliment.
* La seva prefectura l'ostenta el Segon Cap de l'Estat Major de l'Armada que, sota la direcció del Cap d'Estat Major corresponent, exercirà l'organització, planificació, adreça, coordinació i control general de les activitats de l'Armada.
* L'Estat Major de l'Armada no està facultat per dur a terme accions de comandament, de gestió o executives.

## Almirall Cap d'Estat Major de l'Armada

* Prefectura de l'Estat Major de l'Armada

## Vegeu també

* Caserna General de l'Armada
* Cap d'Estat Major de l'Armada Espanyola
* Armada Espanyola

## Referències

El contingut d'aquest article incorpora material publicat en el Butlletí Oficial de l'Estat, que es troba en el domini públic de conformitat al que es disposa en el article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola.
* Real Decreto 872/2014, de 10 de octubre, por el que se establece la organización básica de las Fuerzas Armadas, Título II. Boletín Oficial del Estado 28 de juliol de 2012.
* Decretos del Ministerio de Marina (25/12/1902). Biblioteca Virtual de la Defensa.
# Estat Nord-oriental

L'estat Nord-Oriental (North-Eastern) fou una divisió administrativa de Nigèria creada el 27 de maig de 1967 amb la part oriental de la Regió del Nord de Nigèria (o Regió Septentrional). La seva capital era la ciutat de Maiduguri. El 3 de febrer de 1976, l'estat va ser dividit en els de Bauchi, Borno i Gongola. L'estat de Gombe va sorgir després per partició de l'estat de Bauchi, l'estat de Yobe va sorgir per partició de Borno i Gongola va donar origen als estats de Taraba i Adamawa. En foren governadors Musa Usman (28 de maig del 1967 – juliol del 1975) i Muhammadu Buhari (Juliol del 1975 – febrer del 1976).
# Estat Occidental

L'Estat Occidental (Western State) fou un antic estat federat de Nigèria que es va formar el 1967 quan la Regió Occidental de Nigèria fou subdividida en els estats de Lagos i Estat Occidental. La seva capital fou Ibadan, que ja era la capital de la regió.
El 1976 l'estat fou subdividit en tres nous estats: Ogun, Ondo i Oyo.

## Referències

* Mojúbàolú Olúfúnké Okome. Contesting the Nigerian State: Civil Society and the Contradictions of Self-Organization. Palgrave Macmillan, 3 juliol 2013, p. 239–. ISBN 978-1-137-32453-5. Mojúbàolú Olúfúnké Okome. Contesting the Nigerian State: Civil Society and the Contradictions of Self-Organization. Palgrave Macmillan, 3 juliol 2013, p. 239–. ISBN 978-1-137-32453-5.
# Agrupació d'Escriptors Catalans

L'Agrupació d'Escriptors Catalans fou un sindicat d'escriptors catalans, creat dins la UGT, que va funcionar del 1936 al 1937 i que fou l'antecedent de la Institució de les Lletres Catalanes fundada el 1937.
L'Agrupació es va constituir el setembre del 1936 dins la Unió General dels Treballadors i en va ser president l'escriptor sabadellenc Joan Oliver. Mentre va durar, va organitzar el Servei de Biblioteques al Front –que procurava lectura als combatents– i va buscar ajuts a l'estranger per als escriptors.

## Referències

* 1 2 «Agrupació d'Escriptors Catalans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Bibliobusos a Catalunya
* Institució de les Lletres Catalanes
# Kiva

«Kiva» té aquests significats:
* Kiva (arquitectura), mena d'habitació circular excavada a terra i recoberta d'un sostre típica de les cultures pueblo del sud-est d'Amèrica del Nord
* Kiva (cràter), cràter lunar a les Terres Altes de Descartes, visitat pels astronautes de l'Apol·lo 16
* Kiva (organització), organització sense ànim de lucre dedicada a concedir microcrèdits per Internet a petits emprenedors, grups de cooperatives, estudiants i gent amb pocs recursos d'arreu del món