OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haplogrup mitocondrial humà L6

L'haplogrup mitocondrial humà L6 és un haplogrup humà que es distingeix per l'haplotip dels mitocondris.
És un haplogrup africà molt petit del que se n'han pogut trobar individus a Etiòpia.

## Enllaços externs

* Mapa dels haplogrups L6
* Seqüències detallades de l'haplogrup L6
Haplogrups mitocondrials humans :
| Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | Eva mitocondrial | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | L1 | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| L0 | L2 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | L3 | | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | | | | M | M | M | M | M | N | N | N | N | N | N | N | | | | | | | | | | | | | | | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | CZ | CZ | D | E | G | Q | | A | I | O | | | R | R | R | | | | | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | pre-HV | pre-HV | | pre-JT | pre-JT | P | UK | UK | | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | HV | HV | | JT | JT | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
| L0 | L2 | C | Z | D | E | G | Q | | A | I | O | B | F | H | V | | J | T | P | U | K | S | W | X | Y | L4 | L5 | L6 | L7 | |
# Haplotip modal

En genealogia genètica, l'haplotip modal és l'haplotip (conjunt de valors observats de STR) més freqüent per a un haplogrup o línia familiar.
Els dos haplotips modals més discutits són l'Haplotip Modal Atlàntic (l'haplotip més comú a algunes parts d'Europa, associat amb l'haplogrup R1b) i l'Haplotip Modal de Cohen (l'haplotip associat a la tradició jueva Cohanim). Tanmateix, es pot determinar un haplotip modal específic per a qualsevol projecte genealògic de cognoms basat en proves d'ADN.

## Referències

* ↑ Owston, James M. «Y-DNA Analysis for a Family Study». A: Debbie Parker Wayne (ed.). Advanced genetic genealogy: techniques and case studies (en anglès). Wayne Research, 2019, p. 83. ISBN 978-1733694902.
# Haqueta de foc

L'haqueta de foc és, segons l'imaginari popular valencià, una haca sobrenatural que s'apareix en alguns indrets a la mitjanit encesa en flames, enmig d'una gran lluentor. Normalment, l'haqueta es deixa veure uns dies fins que desapareix i ja no se'n torna a saber mai més res.
Se la situa sovint pels contraforts de la serra de Mariola, a la Vall de Biar i a la de Perputxent. A Beneixama es deia que l'haca es passejava una estona pels carrers del poble i ningú no gosava sortir de casa un cop fosc per por de topar-s'hi. Una altra contalla explica que a les hortes que hi ha entre Beniarrés i l'Orxa, uns llauradors van veure una nit astorats l'haqueta mentre cavalcava pels bancals envoltada de foc i muntada per un cavaller.
Es dona el cas que tota aquella zona és especialment màgica dins l'imaginari popular: a Beniarrés se situa el safareig que apareix al relat I queixalets, també! d'Enric Valor; pel proper Benicadell s'hi deixen veure el Caro i el Trib Real; vora el castell d'Orxa hi ha la Cova dels Nou Forats, on hi viu l'Encantada, i ben a prop el barranc de l'Encantada. Un altre personatge llegendari de la zona és la "Viuda de l'Orxa", que enllaça amb l'època de la repoblació de la zona amb mallorquins.
La llegenda de l'haqueta de foc guarda un cert paral·lelisme amb la del Comte Arnau, condemnat a cavalcar durant tota l'eternitat sobre un cavall negre que treu flames per la boca i els ulls.

## Referències

* 1 2 3 Labrado, Víctor. «El cavaller de foc». A: Llegendes valencianes : criatures mítiques de la tradició oral. Alzira: Bromera, 2007, p. 128-133. ISBN 978-84-9824-156-3.

## Enllaços externs

* L'haqueta de foc al diari La Veu, per Francesc Gisbert (16/1/2017)
# Harpia petita

L'harpia petita (Morphnus guianensis) és un ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae) i única espècie del gènere Morphnus Dumont, 1816. Habita àrees boscoses de la zona Neotropical, des de Guatemala cap al sud, a través d'Amèrica Central i del Sud fins al sud del Brasil, el Paraguai i el nord-est de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Harpia petita». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 272. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Crested Eagle. Morphnus guianensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Hautacam

L'Hautacam és una estació d'esquí que es troba a la serralada dels Pirineus a la Gascunya. Administrativament forma part del departament dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània. Aquesta estació es troba a una cota 1.560 metres. En ciclisme és coneguda per haver-hi finalitzat diverses vegades el Tour de França.

## Detalls de l'ascensió

L'ascenció a l'Hautacam (1560 m) comença a Argelèrs de Gasòst (465 m), té 15,8 km de distància, un desnivell de 1.170 m amb rampes mitjanes del 6,8% i zones de fins al 12%.

## Tour de França

La primera aparició de l'Hautacam en una etapa del Tour de França va ser en l'edició de 1994 que va ser guanyada per Luc Leblanc. És especialment recordada l'ascensió de l'any 1996 quan Miguel Indurain va perdre més de dos minuts en relació a Bjarne Riis, qui es va imposar en l'etapa i que acabaria guanyant el Tour d'aquell any.

### Vencedors a l'Hautacam al Tour de França

| Any | Etapa | Inici de l'etapa | Distància (km) | Categoria de l'ascensió | Guanyador de l'etapa | Mallot groc |
| 202 | 18 | Lorda | 143 | HC | Jonas Vingegaard (DEN) | Jonas Vingegaard (DEN) |
| 2014 | 18 | Pau | 145,5 | HC | Vincenzo Nibali (ITA) | Vincenzo Nibali (ITA) |
| 2008 | 10 | Pau | 156 | HC | Juan José Cobo (ESP) | Cadel Evans (AUS) |
| 2000 | 10 | Dacs | 205 | HC | Javier Otxoa (ESP) | Lance Armstrong (USA) |
| 1996 | 16 | Agen | 199 | HC | Bjarne Riis (DEN) | Bjarne Riis (DEN) |
| 1994 | 11 | Caors | 263,5 | HC | Luc Leblanc (FRA) | Miguel Indurain (ESP) |

## Referències

* 1 2 Friebe, Daniel; Goding, Pete. Ascensiones míticas : 50 puertos de leyenda que deberías coronar. Barcelona: Lunwerg, 2012, p. 66-69. ISBN 9788497858618.
* ↑ L'etapa fou atribuïda a Cobo després de la desqualificació de Leonardo Piepoli per dopatge ( Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.)
* ↑ Lance Amstrong va ser desqualificat per dopatge el 2012

## Enllaços externs

* Web oficial
# Havia fosca

L'havia fosca (Habia gutturalis) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la densa selva pluvial, sotabosc i vegetació secundària de les terres baixes al nord-oest i centre de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Havia fosca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Hedifana

L'hedifana és un mineral de la classe dels arsenats. Johann Friedrich August Breithaupt la va anomenar d'aquesta manera del grec ηδύς ("dolç" o "bell") i φαίνεσθαι (semblar), en al·lusió a l'aparença típica i brillantor de les mostres. Pertany i dona nom al grup de l'hedifana, el qual al seu torn pertany al supergrup apatita. La seva localitat tipus és Långban, Värmland (Suècia), on va ser descoberta el 1830.

## Propietats

És isoestructural amb la fosfohedifana, el seu arsenat anàleg. També n'és l'anàleg Pb₃Ca₂ de la turneaureita i de la mimetita. Antigament es considerava l'hedifana com una varietat de la mimetita amb contingut de calci. Els àtoms de Pb i Ca, però, estan ordenats en dos llocs cations diferents a l'estructura cristal·lina. La seva fractura és concoidal o desigual i la lluïssor resinosa. És soluble en soluble en HNO₃.
Segons la classificació de Nickel-Strunz l'hedifana pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.

## Formació i jaciments

L'hedifana es troba en jaciments estratiformes de zinc metamorfosat.

## Grup de l'hedifana

El grup de l'hedifana està compost pels següents set minerals: aiolosita, caracolita, cesanita, fluorfosfohedifana, fosfohedifana, hedifana i morelandita. El grup de l'hedifana és un dels cinc grups que pertany al supergrup de l'apatita, juntament amb el grup de l'apatita, el grup de la belovita, el grup de la britolita i el grup de l'el·lestadita.

## Referències

* ↑ «Baryt-Hedyphane» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2014].
* ↑ «Hedyphane» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2014].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ «Hedyphane Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2014].
# Helbon

L'helbon era un vi blanc dolç, actualment desaparegut, que es feia antigament a Damasc, Síria.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria. Diccionari del vi i del beure. Barcelona: La Magrana, 1998. (Pèl i ploma; 21), p. 133. ISBN 84-8264-131-X

## Enllaços externs

* Citació d'aquest vi a la Bíblia segons la Jewish Encyclopedia. (anglès)
# Helianthemum scopulicola

L'heliantem roquer o Helianthemum scopulicola és una planta de la família Cistaceae endèmica de l'illa de Mallorca.
És un petit arbust, que pot arribar a assolir poc més de 40 cm d'alçada. Es tracta d'una planta diploide (2n=20 cromosomes). Les seves flors són hermafrodites i molt vistoses i la planta no té mecanismes de reproducció vegetativa. Semblen existir mecanismes d'autoincompatibilitat, els quals limitarien la producció de llavors a partir d'exemplars cultivats.
H. scopulicola és un endemisme just conegut en una única localitat de l'extrem occidental de Mallorca, on creix en fissures i replans de roques d'un penya-segat marítim, entre 380 m i 470 m sobre el nivell de la mar. Aquesta espècie podria estar relacionada, si més no des d'un punt de vista morfològic, amb espècies endèmiques del centre i est de la península Ibèrica com Helianthemum asperum, o bé amb Helianthemum apenninum, espècie de més àmplia distribució a la regió mediterrània. L'única població coneguda està situada en una zona d'accés molt difícil, fet que limita les pertorbacions antròpiques, però la feblesa demogràfica de la població l'apropa a una situació que pot ser de col·lapse poblacional.

## Referències

* 1 2 Sáez, Ll. «Helianthemum scopulicolum». A: BioAtles. Conselleria de Medi Ambient del Govern de les Illes Balears, 2013.
# Helicó (instrument)

L'helicó és un instrument musical de llautó de la família de la tuba. La majoria estan en Si ♭, però també existeixen amb altres afinacions com Mi ♭, Fa i l'helicó tenor i, en menor mesura, altres tipus.
El sousàfon és una versió especialitzada de l'helicó. El primer sousàfon, un prototip que no era de producció fet per JW Pepper & Son, Inc., tenia una campana vertical, d'aquí el sobrenom de "rain catcher" (captador de pluja) per la seva forma. Les versions de fabricació posteriors difereixen principalment de dues maneres: una campana amb forma de cara amb un eixamplament més gran i un diàmetre de campana de 22 a 28 polzades (56–71 cm) i un tub de plom "coll de gallina" que ofereix una major capacitat d'ajust de la posició de l'embocadura a costa de la qualitat del to. Tant el sousàfon com l'helicó tenen una forma circular ampla i buida que permet un cos a l'interior, estan dissenyats per portar-los al voltant del cos del músic, amb l'interior de la bobina recolzada a l'espatlla.
L'instrument és molt popular a Europa central i oriental i és un instrument comú en una banda militar i en una banda muntada . El músic Ed Neuhauser l'utilitza a la seva banda de folk tradicional Bellowhead.
El rang de l'helicó en Si ♭ és dues octaves per sota del d'una corneta en Si ♭, assemblant-se així a la tuba baixa en Si ♭ més comuna (encara que generalment sense les vàlvules addicionals i altres característiques opcionals que de vegades es veuen a les tubes, el que significa que un poques notes del rang més baix no estan disponibles a l'helicó).

## Història

L'helicó es deriva del saxhorn, o la saxtuba. Els helicons es van utilitzar per primera vegada a la dècada de 1860 en bandes de cavalleria i artilleria, i després es van utilitzar en bandes de marxa militars.

## Família de l'helicó

El compositor eslovè Igor Krivokapič va inventar una nova família d'helicons produïts pel fabricant alemany Melton:
* Soprano en Mi <span about="#mwt28" class="music-symbol" data-cx="[{&quot;adapted&quot;:true,&quot;partial&quot;:false,&quot;targetExists&quot;:true}]" data-mw="{&quot;parts&quot;:[{&quot;template&quot;:{&quot;target&quot;:{&quot;wt&quot;:&quot;Music&quot;,&quot;href&quot;:&quot;./Plantilla:Music&quot;},&quot;params&quot;:{&quot;1&quot;:{&quot;wt&quot;:&quot;flat&quot;}},&quot;i&quot;:0}}]}" data-ve-no-generated-contents="true" id="mwMQ" style="font-family: Arial Unicode MS, Lucida Sans Unicode;" typeof="mw:Transclusion"><span class="music-flat"><span typeof="mw:Entity">♭</span></span></span>
* Alt en Si ♭
* Tenor en Mi ♭
* Baríton en Si ♭
* Baix en Fa (o EE ♭)
* Contrabaix en BB ♭ (o CC)
* Dos músics tocant helicons.
* Philip Timms amb el seu helicó de baix en Mi ♭ el 1909

## Referències

* 1 2 , p. 37.
* ↑ Haine, Malou. Adolphe Sax (1814–1894): sa vie, son œuvre et ses instruments de musique. Brussels: Éditions de l'Université de Bruxelles, 1980, p. 74. ISBN 978-2-8004-0711-1. Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
# Helional

L'helional (de l'heliotropina, de la qual es deriva habitualment) és un compost químic utilitzat com a perfum en sabó i detergent de roba. Químicament és un aldehid amb motiu d'hidrocinamaldehid; un element estructural que està present en una sèrie d'altres fragàncies i olors comercials importants.

## Síntesi

Existeixen diverses vies sintètiques, però la més comuna és una condensació aldòlica creuada entre piperonal (heliotropina) i propanal seguida d'hidrogenació selectiva de l'alquè intermedi que produeix un producte racèmic.

## Referències

* ↑ Sanz, G. «Comparison of Odorant Specificity of Two Human Olfactory Receptors from Different Phylogenetic Classes and Evidence for Antagonism». Chemical Senses, 30, 1, 01-01-2005, pàg. 69–80. DOI: 10.1093/chemse/bji002.
# Heliopausa

En astronomia, l'heliopausa és el punt en què el vent solar és desaccelerat sobtadament per la matèria interestel·lar.

## Estructura

El vent solar crea una "bombolla" coneguda com a heliosfera dins la matèria interestel·lar (la barreja d'hidrogen i heli que omple la galàxia). El límit exterior d'aquesta "bombolla" és el punt on la força del vent solar ja no és suficient per a empènyer la matèria interestel·lar. Aquesta frontera, coneguda com a heliopausa, és considerada sovint com el límit exterior del sistema solar.
A l'heliopausa, hi ha un punt anomenat front de xoc de terminació, en què les partícules del vent solar, que viatgen a velocitats supersòniques, són frenades per la matèria interestel·lar fins que es troben a velocitats subsòniques. La capa entre el front de xoc de terminació i l'heliopausa rep el nom d'heliofunda.
A l'exterior de l'heliopausa, la interacció entre la matèria interestel·lar i l'heliopausa crea el xoc en arc, una regió de turbulències que avança amb el Sol a través de la matèria interestel·lar.

### Hipòtesis

Segons una hipòtesi, entre el xoc en arc i l'heliopausa, hi ha una regió d'hidrogen calent, coneguda com a mur d'hidrogen. El mur es compon de material interestel·lar en interacció amb el límit de l'heliosfera.
Una altra hipòtesi suggereix que l'heliopausa podria ser més petita al costat del sistema solar que queda "al davant" en el desplaçament del Sol a través de la galàxia. També pot variar segons la velocitat actual del vent solar i la densitat local de la matèria interestel·lar. Se sap que es troba molt més enllà de l'òrbita de Plutó. La missió actual de les sondes espacials Voyager 1 i Voyager 2 és trobar i estudiar el front de xoc de terminació, l'heliofunda i l'heliopausa. El Voyager 1 ja ha arribat al front de xoc de terminació, i el Voyager 2 ho farà aviat, segons un anunci de la NASA fet el 24 de maig del 2006. Es creu que ambdues missions acabaran arribant a l'heliopausa. Mentrestant, l'Interstellar Boundary Explorer intentarà fotografiar l'heliopausa en els dos anys després del seu llançament, previst per al 2008.
Quan les partícules emeses pel Sol col·lideixen amb les partícules interestel·lars, es desacceleren i alliberen energia. Moltes partícules s'acumulen dins l'heliopausa i al seu voltant, carregades d'energia per la seva acceleració, i creen una ona de xoc.
Una definició alternativa és que l'heliopausa és la magnetopausa entre la magnetosfera del sistema solar i els corrents de plasma de la galàxia.

## Vegeu també

* Lluentor de Fermi.
* Erupció solar.
* Programa Voyager.

## Enllaços externs

* Imatge i descripció de l'heliopausa a l'APOD Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine..
* El mur d'hidrogen (anglès).
* Estructura global de l'heliosfera Arxivat 2007-11-11 a Wayback Machine. (anglès).
# Heliotropisme

En botànica, l'heliotropisme és el conjunt de moviments dels vegetals que dirigeixen les seves fulles i flors en direcció al Sol.
L'heliotropisme és un tipus de fototropisme (reacció d'un organisme davant la llum). Les flors heliotròpiques realitzen un moviment apuntant cap al Sol, d'Est a Oest. I, durant la nit, realitzen moviments per inclinar-se, en apuntar el dia, novament cap a l'Orient, per on el Sol neix. Aquest tipus de conducta la presenta, per exemple, el gira-sol.

## Referències

* ↑ «eliotropismo nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ «heliotropisme | enciclopedia.cat». [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ Editors, B. D. «Phototropism - Definition, Examples and Quiz» (en anglès americà), 13-03-2017. [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ Editors, B. D. «Tropism - Definition, Types and Examples» (en anglès americà), 09-02-2017. [Consulta: 22 abril 2023].
# Helmintologia

L'helmintologia (del grec -helminthos (ἕλμινθος) i –logia (-λογία)) o -logos (λογος)) és la branca de la zoologia que s'encarrega de l'estudi dels cucs o helmints. També pot ser considerada una branca de la parasitologia, ja que és el camp en el que interessa aquesta agrupació d'animals.
Els cucs als que pren més atenció és als intestinals, entre els quals es troben els nematodes i els platihelmints.
Es considera a Francesco Redi el fundador de l'helmintologia.
# Hematoxilina

L'hematoxilina és un colorant bàsic. Permet tintar els teixits i veure'ls per un microscopi. Tenyeix el nucli, el reticle endoplasmàtic rugós i els àcids nucleics en general (estructures àcides) de color blau. Se sol utilitzar juntament amb l'eosina, un colorant àcid, per a tincions generals (s'anomena llavors tinció d'hematoxilina-eosina).

## Referències

* ↑ Ross, Michael H.; Pawlina, Wojciech. Histología, Texto y Atlas color con Biología Celular y Molecular. Editorial Médica Panamericana, 2007. (castellà)

## Vegeu també

* Colorant Sudan

## Bibliografia

* Cooksey C. (2010) Hematoxylin and related compounds - an annotated bibliography concerning their origin, properties, chemistry and certain applications. Biotechnic & Histochemistry 85(1): 65-82. PMID: 19568968
# Hemoperitoneu

L'hemoperitoneu, en medicina, fa referència a la presència i acumulació de sang a la cavitat peritoneal. Aquesta situació clínica es considera una emergència mèdica que s'ha de tractar correctament.
La sang s'acumula entre la paret abdominal i els òrgans abdominals interns. Generalment, el tractament es basa en una intervenció quirúrgica, mitjançant una laparotomia. L'actuació ha de ser immediata per evitar pèrdua d'una gran quantitat de sang i desencadenar un xoc hemorràgic i, posteriorment, la mort.
Aquest quadre clínic és habitualment resultat d'un traumatismes abdominal tancat; desencadenat, en primer lloc, per accident de trànsit. En els traumatismes abdominals tancats hi ha afectació d'òrgans, vísceres, venes, artèries, entre d'altres.

## Epidemiologia

A escala mundial, el predomini de sexe en desencadenar l'hemoperitoneu, és el masculí.

## Etiologia

Les causes de l'hemoperitoneu poden ser diverses: traumatismes (penetrants o no), accidents vasculars (com una ruptura d'un aneurisma d'una artèria intraabdominal), sagnat desencadenat per un embaràs ectòpic, ruptura de cos luti, perforació d'una úlcera pèptica o del còlon, coagulació intravascular disseminada, dosis elevades d'anticoagulants, entre d'altres.
El 90% dels casos d'hemoperitoneu és d'origen traumàtic provocat per un traumatisme abdominal tancat amb afectació de diferents òrgans (habitualment el fetge o la melsa).

## Clínica

L'acumulació de sang a la cavitat peritoneal provoca dolor abdominal; i la pèrdua de sang: hipovolèmia (amb disminució progressiva de l'hematòcrit, i si és important un xoc hemorràgic) entre d'altres.

## Tractament

Aquesta situació clínica és considerada una emergència i, per això, cal iniciar el tractament com més aviat millor. El tractament inicial consisteix en la transfusió de sang immediata per evitar el xoc hemorràgic.
L'hemoperitoneu requereix, en un gran nombre de casos, cirurgia d'emergència per localitzar l'inici i la font del sagnat. Amb l'afectació de la melsa, gairebé sempre, cal una esplenectomia (la seva extirpació). Els criteris per dur a terme la intervenció quirúrgica són: deteriorament de la persona en el període d'observació, signes de peritonitis i xoc hemorràgic.

## Referències

* ↑ «hemorràgia: hemorragia (es), haemorrhage (en)». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 16 juliol 2015].
* ↑ TORRE, A. CONCHA «[BolPediatr2009_49_058-068.pdf Serie monográfica Manejo inicial del politraumatismo pediátrico (IV)]». BOL PEDIATR, 2009, pàg. 58-68.
* 1 2 «Hemoperitoneo Espontáneo Idiopático, Revisión bibliográfica - See more at: http://encolombia.com/medicina/revistas-medicas/cirugia/vc293/hemoperitoneo-revision/#sthash.2SCYtKK3.dpuf» (en castellà). Encolombia. [Consulta: 16 juliol 2015].
* 1 2 «Blunt Abdominal Trauma: Sings and symptomes». Medscape, 2015.

## Vegeu també

* Abdomen
* Hemorràgia