OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arc de Triomf de Chișinău

L'Arc de Triomf és un monument situat al centre de Chișinău al costat de la catedral de la Nativitat a la Piața Marii Adunǎri Naționale nr. 2 i just davant de la Casa de Govern.

## Història

L'Arc de Triomf va ser construït l'any 1840 per l'arquitecte I. Zauschevic i gràcies a la iniciativa del governador de Bessarabia per commemorar la victòria de l'Imperi Rus sobre l'Imperi Otomà durant la guerra russo-turca (1828–29). Des de la seva construcció fins a l'any 2011 el monument va albergar al seu segon nivell una enorme campana de prop de 6.400kg (400 Puduri).
Es fonia amb el coure dels canons capturats per les forces russes de l'Imperi Otomà. La campana "clopote-velican" es va fer inicialment per al campanar d'espadanya de la catedral, però va resultar ser massa gran per a ella. Finalment, es va instal·lar en aquest arc, que va ser dissenyat expressament.
El monument i el mecanisme del seu rellotge van ser totalment restaurats l'any 1973.

## Referències

* Centrul istoric al Chișinǎlui, La începutul secolului al XXI-LEA, Chișinǎu, Editura ARC, 2009
* Iurie Colesnic ; Petru Starostenco (1997). Chisinau. Enciclopèdia. Chisinau: ed. "Museu". pp. 381–382.
* Ceasul de pe Arcul de Triumf
# Arc de la Victòria

L'Arc de la Victòria (popularment també conegut com a Porta de Moncloa) és un arc de triomf localitzat a Madrid construït entre el període que va des de l'any 1950 a 1956. Es construeix per indicació inicial de la Comissió Permanent de la Junta de la Ciutat Universitària. Situat sobre terrenys que van ser front de batalla durant la Guerra Civil Espanyola, es tracta de una obra commemorativa de la victòria del bàndol franquista en el conflicte. L'arc està situat en una de les entrades principals de Madrid (de la carretera de La Corunya), al centre de la denominada Avinguda de la Memòria del districte de Moncloa-Aravaca. L'arc posseeix una altura total de 49 metres. És obra dels arquitectes Modest López Otero i Pascual Bravo Sanfeliú, i els ornaments que ho envolten dels escultors Moisés d'Horta (frisos alegóricos), Ramón Arregui (Cuadriga de Minerva) i José Ortells. L'arc posseeix unes inscripcions llatines que recorden la victòria així com la construcció de la nova Ciutat Universitària després del conflicte armat que la va destruir.

## Referències

* ↑ Acta del 26 de febrero de 1942 de la Comisión Permaenente de la Junta de la Ciudad Universitaria
* ↑ Oleaga, Marisa González de «Democracia y museo. Diferencia y conflicto en los relatos del Museo de América en Madrid» (en castellà). Historia y Política, 0, 35, 2016, pàg. 123–144. DOI: 10.18042/hp.35.06. ISSN: 1989-063X.
* ↑ Bonet Correa, Antonio; Gabriel Ureña. Ediciones Cátedra. Arte del franquismo. primera. Madrid: Volumen 13 de Cuadernos de arte, 1981, p. 92. ISBN 8437602874.
* ↑ Castro Berrojo, Luis. Los Libros de la Catarata. Héroes y caídos: políticas de la memoria en la España contemporánea. primera. Madrid: Catarata, 2008, p. 148. ISBN 978-84-8319-347-1.
# Estany Saladino

L'Estany Saladino és un llac d'origen glacial que es troba a 2.408 m d'altitud, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella. La forma "saladino", com molts altres topònims d'aquest sector del Pallars, correspon a la forma dialectal nord-occidental del català. És una forma catalana genuïna, diminutiu de "salado", malgrat que hom pugui pensar que es tracta d'un castellanisme o d'un topònim posat recentment.
La seva conca està formada a ponent per l'extrem sud-est de la Cresta de Reguera i pels contraforts septentrionals del Pic Salado. Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera nord-oriental del riu de Riqüerna, a través del barranc de Francí, al voltant del Pic Salado. Rep les seves aigües de l'Estany de Reguera, així com de les muntanyes que l'envolten. Des d'ell, les seves aigües s'adrecen a l'Estany Salado.

## Referències

* ↑ 0.9584&etrs89y=42.513183 Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Harmonització

L'harmonització és una tècnica d'arranjament i de composició musical consistent a afegir una sèrie de melodies a una de preexistent perquè sonin totes conjuntament, de manera que les que s'afegeixen en el procés d'harmonització constitueixin un acompanyament de la primera. Normalment la melodia principal se situa a la part més aguda, i la resta de melodies afegides, en els registres inferiors o greus. La tècnica més habitual d'harmonització és -des que es va constituir en la forma canònica d'aprenentatge de la composició en el segle xvii- a quatre veus mixtes; és a dir: soprano, contralt, tenor, i baix. L'harmonització està subjecta a unes lleis i normes que regulen la conducció de cada una de les melodies, així com les distàncies i intervals que és adequat que hi hagi entre elles. Malgrat la denominació, que fa referència a l'harmonia i, per tant, a les relacions de simultaneïtat que hi ha entre les diferents veus, una harmonització és, sobretot, un procés de creació melòdica i, per tant, un treball polifònic que es regeix per les normes del contrapunt.

## Enllaços externs

* http://www.torvund.net/guitar//index.php?page=Th_harmscale Arxivat 2016-10-08 a Wayback Machine.
* http://guitarsecrets.com/harmonizing.htm
# Habitatge al carrer del Fossar, 14 (Rupit)

L'Habitatge al carrer del Fossar, 14 és una casa de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de carrer, entre mitgeres, assentada damunt el desnivell del terreny i amb la façana orientada a tramuntana i la banda de migdia mirant vers la riera de Rupit. Presenta un portal rectangular a la planta baixa amb la data 1616 i una finestra a la part dreta, emmarcada per bigues de roure. A la part esquerra i dins un antic portal tapiat s'hi emmarca una petita finestra amb reixes de ferro forjat. Al primer pis hi ha dos carreus de pedra que abriguen la imatge de la Verge de Montserrat i una teiera entre les dues finestres.
És construïda amb pedra unida amb morter de calç.
L'estat de conservació és bo, ha estat molt restaurada.

## Història

La importància de les cases d'aquest carrer rau sobretot en la bellesa arquitectònica i la unitat dels edificis que la integren, tots ells construïts als segles xvii i XVIII i que han estat restaurats recentment amb molta fidelitat.
L'establiment de cavallers al Castell de Rupit als segles xii i xiii donaren un caire aristocràtic a la població, al segle xiv la demografia baixa considerablement. Al fogatge del segle xvi ja s'observa una certa recuperació i a partir del segle xvii comença a ser nucli important de població, ja que durant la guerra dels Segadors, al 1654, s'hi establiren molts francesos.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Operació Ira de Déu

L'Operació Ira de Déu (en hebreu מבצע זעם האל, Mivtsá Zaam Hael) també coneguda com a Operació Baioneta, va ser una operació encoberta dels serveis secrets israelians, el Mossad, destinada a assassinar als individus que, segons Israel, van participar, de manera directa o indirecta, en la Massacre de Múnic de 1972 en què van morir 11 membres l'equip olímpic israelià.
Els seus objectius incloïen militants del grup terrorista palestí Setembre Negre, responsable de l'atac de Múnic, així com aquells membres de l'Organització per a l'Alliberament de Palestina (OAP) acusats per Israel d'estar-hi involucrats. L'operació va ser autoritzada per Golda Meir, primera ministra d'Israel, la tardor de 1972 i va poder haver-se allargat fins a 20 anys.
Durant l'operació, unitats d'agents israelians van matar dotzenes de palestins i àrabs en diverses parts d'Europa, incloent l'assassinat per error d'un cambrer a Lillehammer, Noruega. A més, es va llançar un atac militar addicional a l'interior del Líban destinat a assassinar importants objectius palestins. Aquesta sèrie de morts van esperonar actes de represàlia per part de Setembre Negre contra membres i interessos del govern israelià a tot el món. També es van desencadenar crítiques a Israel relatives als objectius seleccionats, a les tàctiques d'assassinat emprades i a l'efectivitat de l'operació. A causa del caràcter secret de les accions, alguns detalls només es poden conèixer a partir de fonts molt limitades, entre les quals s'inclou el relat d'un israelià que afirma haver dirigit un dels comandos.
L'operació va ser representada en la pel·lícula Sword of Gideon del canal americà HBO l'any 1986 i en el film Munich de Steven Spielberg de 2005.
# Portada/efemèride març 9

Anna Laetitia Barbauld
« 8 de març · 9 de març · 10 de març »
# Benjamin Bonzi

Benjamin Bonzi (Nimes, 9 de juny de 1996) (pronunciació francesa: [bɛ̃ʒamɛ̃ bɔ̃zi]) és un tennista professional francès.
Bonzi va aconseguir el lloc 42 en el rànquing d'individuals de l'ATP el 6 de febrer de 2023. Va aconseguir també el lloc 121 en el rànquing de dobles de l'ATP el 19 de setembre de 2022. En el seu palmarès consta un títol individual del circuit ATP d'un total de tres finals disputades.
Va destacar en etapes de formació aconseguint guanyar el títol de Roland Garros l'any 2014 en categoria júnior i en la modalitat de dobles masculins junt al seu compatriota Quentin Halys.

## Palmarès
### Individual: 3 (1−2)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP World Tour 250 (1−2)
* Títols per superfície
* Dura (1−2)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (0−0)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Oponent | Marcador |
| Finalista | 1. | 7 de gener de 2023 | Poona, Índia | Dura | Tallon Griekspoor | 6−4, 5−7, 3−6 |
| Finalista | 2. | 26 de febrer de 2023 | Marsella, França | Dura (i) | Hubert Hurkacz | 3−6, 6−7(4) |
| Guanyador | 1. | 9 de novembre de 2024 | Metz, França | Dura (i) | Cameron Norrie | 7−6(6), 6−4 |

### Dobles masculins: 1 (1−1)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP World Tour 250 (1−1)
* Títols per superfície
* Dura (1−1)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (0−0)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 10 de febrer de 2019 | Montpeller, França | Dura (i) | Antoine Hoang | Ivan Dodig É. Roger-Vasselin | 3−6, 3−6 |
| Guanyador | 1. | 16 de febrer de 2025 | Marsella, França | Dura (i) | Pierre-Hugues Herbert | Sander Gillé Jan Zieliński | 6−3, 6−4 |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | Títols | V – D |
| Open d'Austràlia | A | A | A | A | Q1 | 2R | 3R | 1R | 0 / 3 | 3 – 3 |
| Roland Garros | 2R | Q1 | A | 2R | 1R | 1R | A | Q2 | 0 / 4 | 2 – 4 |
| Wimbledon | A | 1R | A | NC | 2R | 2R | 1R | Q2 | 0 / 4 | 2 – 4 |
| US Open | Q1 | A | A | A | Q2 | 2R | 3R | Q2 | 0 / 2 | 3 – 2 |
| Total Victòries–Derrotes | 1−1 | 0−1 | 0−0 | 2−2 | 2−7 | 21−25 | 15−17 | | 47 – 53 | 47 – 53 |
| Rànquing a final d'any | 187 | 261 | 359 | 165 | 64 | 60 | 73 | | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; |||||||||||

## Referències

* ↑ «Rankings | Pepperstone ATP Rankings (Singles)».
* ↑ «Roland Garros 2014: Benjamin Bonzi et Quentin Halys remportent la finale du Double Juniors Garçons» (en anglès). sports-news4.over-blog.com, 08-06-2014. [Consulta: 7 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Benjamin Bonzi a l'ATP (anglès)
* Benjamin Bonzi a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Benjamin Bonzi a la Copa Davis (anglès)
# Antoni Cerveto i Riba

Antoni Cerveto i Riba (Tortosa, Baix Ebre, 5 d'abril de 1876 - c. abril de 1938) va ser un pintor, escultor i dibuixant català.
Fill de l'escultor Ramon Cerveto i Bestratén, va tenir diversos germans també dedicats a les arts: Ramón, Víctor, José i Ricardo. De fet, es va iniciar artísticament parlant al mateix taller del seu pare. Estudià a la Llotja de Barcelona.
A. Cerveto, que dins de la pintura va conrear diversos gèneres, també va il·lustrar llibres i premsa. L'any 1897 es va traslladar a Madrid per a treballar al taller de l'escultor Agustín Querol i Subirats. Entre els seus treballs hi ha un retrat de Manuel Sales i Ferré.
Com a escultor va ser premiat en dos concursos internacionals. el de Sant Petersburg de l'any 1911, on va presentar un projecte de monument al Tsar Alexandre II; i també l'any 1911 a Montevideo, amb un projecte de monument per al general uruguaià J. Artigas.
Va morir assassinat l'any 1938, durant la Guerra Civil espanyola.

## Referències

* ↑ Saveliev, 2009, pp. 278-279.
* 1 2 «Antonio Cerveto. Tapissos pintats». Escola d'Art i Disseny de Tortosa. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 12 gener 2021].
* 1 2 3 Salcedo Miliani, Antonio «Antonio Cerveto Riba». Diccionario Biográfico Español.
* 1 2 Saveliev, 2009, p. 278-279.
* ↑ «El día en Tortosa». Diario de Tortosa, 8816, 04-05-1911, pàg. 2.

## Bibliografia

* Saveliev, Yuri R. «Proyecto de Antonio Cerveto (Tortosa) en el concurso internacional de Sant Petersburgo. Un gran éxito de la escuela artística catalana». Recerca, 13, 2009, pàg. 265-285. ISSN: 2385-457X.
* Mestre i Noé, Francesc. “Antonio Cerveto. Su estilo y sus pinturas”. En: La Zuda (Tortosa) (1918), pàg. 23-31.
# Blanqueta de la mitja lluna

La blanqueta de la mitja lluna (Pieris mannii) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es troba al sud d'Europa, l'Àsia Menor, el Marroc i Síria.

## Descripció

Les femelles fan entre 4,1 i 4,3 cm d'envergadura, i els mascles, entre 3,4 i 4,1. L'anvers o cara superior de les ales és blanc amb taques negres. El revers és blanc i groc pàl·lid. Es pot confondre amb altres espècies del mateix gènere, com Pieris rapae i Pieris ergane.

## Història natural

Els adults volen de març a octubre, depenent del lloc on viuen. Als indrets on el clima és favorable és una espècie trivoltina: la primera generació vola durant la primavera; la segona apareix a principis d'estiu, i la tercera, a finals d'estiu. L'última generació hiberna en estat de crisàlide.
La larva s'alimenta de crucíferes com Iberis sempervirens i diverses espècies del gènere Sinapis.
El seu hàbitat són zones ben conservades de muntanya, compreses entre els 400 i els 2.000 m d'altitud, amb roques calcàries i pedregars.

## Galeria

* Còpula de Pieris mannii

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «BioLib - Pieris mannii» (en anglès). [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 12 abril 2016].
* 1 2 3 4 Aguado Martín, L.O. (2007). Las mariposas diurnas de Castilla y León (Lepidópteros ropalóceros) Especies, biología, distribución y conservación I. Valladolid: Junta de Castilla y León. p. 1041. ISBN 978-84-9718-473-1.
* 1 2 3 4 Manceñido-González, D. C. y F. J. González-Estébanez (2013). Las mariposas diurnas de la provincia de León. León: Manceñido-González y González-Estébanez Eds. p. 649. ISBN 978-84-96872-37-0.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Pieris mannii (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Pieris mannii (anglès)
* European Butterflies and Moths: Pieris mannii (anglès)
# Sporty

Sporty és un personatge creat per Juan Carlos Ramis a finals dels anys 80. Es publicava en les revistes Mortadelo i SuperMortadelo.
Sporty és un xicot obsessionat per l'esport, i a cada historieta en practicava un de diferent. A partir de les Olimpíades de Barcelona, en què la temàtica esportiva perdrà actualitat, les historietes de Sporty se centraran menys en aquesta temàtica. El que si se mantindrà durant tota la trajectòria de la sèrie seran els personatges secundaris Mamerto, Renata (la xicota de Sporty) i el secundari multiusos Mafrune, que al final esdevindrà un personatge fix, com a pare de Renata. Un altre tret distintiu d'aquesta sèrie és l'humor absurd que totes les sèries de Ramis tenen.

## Àlbums publicats

* Sporty - Col·lecció Olé. Ed.B
* Sporty - Olé nº4 Ed.B
* Sporty más tonto imposible - Olé nº14 Ed.B

## Referències

* ↑ «Juan Carlos Ramis» (en anglès). Lambiek. [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ Delgado, Jesús. «Personajes de tebeo español que no sobrevivieron a los 90» (en castellà). Hobby Consolas, 04-05-2016. [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ Cera. Lo mejor de Pafman (en castellà). Bruguera, 2023-11-02, p. 55. ISBN 978-84-02-42849-3.
# Albulena Haxhiu

Albulena Haxhiu (Pristina, 11 de maig de 1987) és una política Kosovar, actual Ministra de Justícia de la República de Kosovo.
Haxhiu va estudiar lleis i finances a la Universitat de Pristina. El 2010 va començar a servir com a diputada per a Vetëvendosje! a l'Assemblea de Kosovo. Durant la seva etapa com a diputada va formar part del Subcomitè de Mandat, Immunitat i Control de la legislació. Posteriorment, el 2020 fou nomenada Ministra de Justícia, càrrec que ostentaria entre febrer i juny del mateix any.
Poc després, el 22 de març de 2021 fou nomenada de nou ministra de Justícia de la República de Kosovo al gabinet Kurti II. El gener de 2024 va anunciar la intenció del seu govern d'aprovar un nou codi civil que permeti la unió en matrimoni de persones del mateix sexe.
Està casada i té un nen. És la néta de l'activista polític kosovar Ahmet Haxhiu.

## Referències

* ↑ «Haxhiu Albulena: El sistema de justicia ha tomado el papel de los defensores de la delincuencia» (en albano), 22-10-2016.
* ↑ «List of the Deputies of the Kosovo Assembly». Assemblea de Kosovo. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Albulena Haxhiu profile» (en albano). Kallxo. Arxivat de l'original el 14 de julio de 2014. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Albulena Haxhiu – Lëvizja VETËVENDOSJE!» (en albanès). [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Justice Minister Albulena Haxhiu has revealed the Government's plan to approve the Civil Code, which allows same-sex civil unions in 2024» (en anglès). Kos News. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ Shala-Bajgora, Behxhet Sh. «Dikush pas zgjedhjeve të 8 qershorit do ta fitojë pjesën jotransparente të kryetarit lexhendar» (en albano). Epoka e Re, 06-06-2014. Arxivat de l'original el 15 de julio de 2014. [Consulta: 14 juliol 2014].
# Aleksandr Pàvlovitx Aleksàndrov

Aleksandr Pàvlovitx Aleksàndrov (rus: Александр Павлович Александров, nascut a Moscú el 20 de febrer de 1943 és un antic cosmonauta soviètic mereixedor, dues vegades, de la distinció d'Heroi de la Unió Soviètica (el 23 de nombre de 1983 i el 29 de desembre de 1987).

## Biografia

Nascut a Moscú, Rússia, es va doctorar a Universitat Tècnica Estatal Bauman de Moscú el 1969 en l'àmbit de sistemes de direcció de naus espacials.
L'1 de desembre de 1978 va ser seleccionat com a cosmonauta. El seu primer vol va ser a l'expedició Soyuz T-9, en el que va ser l'enginyer de vol, i que va dur a terme de juny a novembre de 1983. En la seva segona missió va substituir un dels membres de la missió Mir EO-2. En aquesta missió, va ser llançat en la nau Soyuz TM-3 el juliol de 1987, la mateixa nau en la que va tornar el desembre d'aquell mateix any. En total, va restar 309 dies, 18 hores i 2 minuts a l'espai. També va ser cosmonauta substitut per a les missions Soyuz T-8, Soyuz T-13 i Soyuz T-15.
El 26 d'octubre de 1993 va dimitir com a cosmonauta, moment en què es va convertir en cap del grup de cosmonautes del NPOE. Des de 1996 és cap de la direcció de proves de vol del RKKE. Està casat i té dos fills.

## Premis i guardons

* Dues vegades Heroi de la Unió Soviètica
* Pilot-Cosmonauta de la URSS
* Dues vegades Orde de Lenin
* Medalla al "Mèrit en l'exploració espacial"

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cosmonaut Biography: Aleksandr Pavlovich Aleksandrov». spacefacts.de. [Consulta: 24 novembre 2010].
* ↑ «Aleksandr Pavlovich Aleksandrov». Encyclopedia Astronautica. Arxivat de l'original el 29 novembre 2010. [Consulta: 24 novembre 2010].
# Alex Pentland

Alex Paul Pentland (nat 1951) és un informàtic i empresari estatunidenc, professor del MIT.

## Biografia

Pentland es va llicenciar a la Universitat de Michigan i posteriorment es va doctorar al MIT el 1982.
Va començar a treballar com a professor a la Universitat Stanford donant classes d'informàtica i de psicologia. El 1986 va entrar a treballar al MIT com a cap del Laboratori de Mitjans de comunicació. Forma part del consell assessor de l'ONU per al desenvolupament sostenible de dades. També forma part de la governança d'altres institucions, com la Unió de Consumidors o l'OECD, entre d'altres. Al llarg de la seva trajectòria ha fundat o col·laborat en diverses empreses i iniciatives privades. A l'Àsia va fundar i codirigir el Media Lab Asia, com a part dels Indian Institutes of Technology. Pentland és un dels autors més citats en informàtica amb un h-índex de 144. També ha co-liderat discussions al Fòrum Econòmic Mundial de Davos, en temes de privacitat de dades (GDPR), i ha ajudat a l'ONU a adoptar criteris de transparència per ajudar a mesurar la implementació real dels Objectius de Desenvolupament Sostenible.
El 2011 Tim O'Reilly el va definir com un dels científics de dades més poderosos del món, juntament amb Larry Page, llavors director general de Google.

## Publicacions

* Honest Signals (2010)
* Social Physics (2015)

## Referències

* ↑ «Alex 'Sandy' Pentland».
* ↑ «Alex 'Sandy' Pentland». Google Scholar. [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ «New Deal on Data, World Economic Forum». Media Lab. Massachusetts Institute of Technology. [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ «A World That Counts, UN Data Revolution». www.undatarevolution.org. United Nations. [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ Perlroth, Nicole. «#6 Alex».
* ↑ Pentland, Alex. Honest Signals: How They Shape Our World. The MIT Press, 24 setembre 2010. ISBN 978-0262515122.
* ↑ «Harvard Business Review - Ideas and Advice for Leaders».
* ↑ Social Physics: How social networks can make us smarter. Penguin Press, 27 gener 2015. ISBN 9780143126331.
* ↑ Harvard Business Review, 4-2013.
* ↑ «MIT News Press Center - MIT News».
# Alex Reynolds

Alex Reynolds (Bilbao, 1978) és una artista que expressa el seu art mitjançant les performances. Ha exposat a l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró, dins el cicle The End Is Where We Start From, comissariat per Karin Campbell. Va néixer a Bilbao l'any 1978. És coneguda pels seus enigmàtics projectes que tracten sobre l'ésser humà i la seva part més artística, perquè l'espectador participi amb les seves obres. Anteriorment havia basat els seus treballs previs en estratègies paracinematogràfiques on el cinema era la referència per a una experiència no fílmica de l'espectador a la sala d'exposicions.

## Obres i projectes

Amb l'obra Spinario passa per la Fundació Miró a l'Espai 13 on en aquest curtmetratge l'artista indaga que significa "encarnar" l'ésser humà.
* Boom
* Jeanne
* But they are not you
* Te oímos beber
* Clara
* Marta
* When smoke become fire, my love…
* Una chica, un coche, una pistola
* Oveja Buey Viento
* Nueve segundos de negro
* Bienvenida
* Three
* Welcome
* Laia
* Le Buisson St Louis

## Referències

* ↑ «A.Reynolds- Fundació Miró». Fundació Miró.
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
# Alexander Pechtold

Alexander Pechtold (Delft, 16 de desembre de 1965) és un polític neerlandès. Des del 2006 és cap de llista de Demòcrates 66 a la Tweede Kamer (cambra baixa del parlament neerlandès).
Pechtold va acabar els estudis d'història d'art i d'arqueologia a la Universitat de Leiden l'any 1996. El 1995 va obtenir el diploma de subhastador. Des del 1989 és membre del partit D66. Entre 1994 i 2003 va ser regidor de Leiden i entre el 2003 i el 2005 va ser alcalde de Wageningen, on viu actualment. Des del 2006 fins al 9 d'octubre del 2018 fou cap de llista de D66. Va ser succeït per Rob Jetten.
Alexander Pechtold està divorciat i té dos fills.

## Referències

* ↑ «Alexander Pechtold» (en anglès). Tweede Kamer der Staten-Generaal. [Consulta: 19 juny 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2020-08-04 a Wayback Machine. (neerlandès)