OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa Chatham

L'illa Chatham (en moriori: Rēkohu; en māori: Wharekauri; en anglès Chatham Island) és l'illa més gran del grup de les illes Chatham, a l'oceà Pacífic sud, davant del costa oriental de l'illa del Sud de Nova Zelanda.
La seva superfície és de 920 km² i el seu punt més elevat es troba al sud de l'illa a 299 msnm. L'illa té forma de T, amb dues grans badies a banda i banda de l'eix central de l'illa, la badia de Petre i de Hanson. El centre és ocupat per la gran llacuna Te Whanga de 160 km². El principal assentament de l'illa és Waitangi, que es troba a la costa sud de la badia de Petre. Altres assentaments importants són Kaingaroa al nord-est i Owenga, a la costa sud de la badia de Hanson.
Deu el seu nom al vaixell HMS Chatham primer vaixell europeu que va localitzar l'illa el 1791.

## Referències

* ↑ Government of New Zealand, Dept. of Conservation (1999) Chatham Islands Conservation Management Strategy Arxivat 7 June 2011 a Wayback Machine.. Retrieved 13 July 2012.
* ↑ «Story: Chatham Islands Page 1 – Overview». web page. The Encyclopedia of New Zealand, 07-09-2012. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ Chatham Island, NZ Topo Map. Retrieved 14 July 2012.
* ↑ «Te Whanga Lagoon». web page. The Encyclopedia of New Zealand, 07-09-2012. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ Steven Hooper. Pacific Encounters: Art & Divinity in Polynesia 1760-1860. University of Hawaii Press, 30 July 2006, p. 119. ISBN 978-0-8248-3084-7.
# Illa Duke

L'illa Duke (en tlingit: G̠ilʼi Shakʼ) és una illa de les illes Gravina de l'arxipèlag Alexander, al sud-est de l'estat d'Alaska, Estats Units. Es troba al nord de la frontera entre el Canadà i els Estats Units, al sud de l'illa Annette. Fa 19 quilòmetres de llarg per 13 quilòmetres amplada i té una superfície de 149,4 km². La seva altura màxima és de 542 msnm.
L'illa va ser nomenada el 1879 en honor al duc de Northumberland per l'explorador i naturalista estatunidenc William Healey Dall, que va prendre el nom del promontori sud de l'illa que George Vancouver havia batejat com a Cap Northumberland el 1793.

## Referències

* ↑ «Ketchikan Area Native Place Names». Lingít Yoo X̲ʼatángi p. 101, 126. Southeast Native Subsistence Commission Place Name Project, 1994–2001. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Island Directory Tables». Arxivat de l'original el 14 maig 2016. [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ 1421574 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Duke Island (en anglès)
* ↑ W. Kaye Lamb. Routledge. The Voyage of George Vancouver, 1791–1795. 3, 2010.
# Dennis Ireland

Dennis Paul Ireland, conegut com a Dennis Ireland (19 de novembre de 1954), és un expilot de motociclisme neozelandès que va competir en el Campionat del Món de Motociclisme des de 1976 fins al 1986. El 1979 va guanyar la seva única carrera en el Gran Premi de Bèlgica de 500cc. El 1982 va guanyar el TT de l'Illa de Man.

## Referències

* ↑ «Dennis Ireland». pilotegpmoto.com. Arxivat de l'original el 4 de febrer de 2020. [Consulta: 11 desembre 2010].
* ↑ «Dennis Ireland career statistics at MotoGP.com». Arxivat de l'original el 2020-05-26. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ Dennis Ireland career profile at the Isle of Man TT website
# Illa Elefant

L'illa Elefant (en anglès, Elephant Island) és la més boreal de les illes Shetland del Sud, a l'Antàrtida.
Juntament amb l'illa Clarence i altres illes i illots forma el grup anomenat en la cartografia xilena com a illes Piloto Pardo, en homenatge a Luis Pardo Villalón, de l'Armada de Xile, que el 30 d'agost de 1916 va rescatar, al cap Wild de l'illa Elefant, els nàufrags de la cèlebre expedició científica d'Ernest Shackleton a bord del vaixell anglès Endurance.
L'Argentina inclou l'illa al departament de les Illes de l'Atlàntic Sud dins de la província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud; per a Xile formen part del Territori Xilè Antàrtic, i per al Regne Unit del Territori Antàrtic Britànic, però aquestes reclamacions estan suspeses en virtut del Tractat Antàrtic.
L'illa està gairebé completament coberta de glaceres. Té una elevació màxima de 852 metres. Les costes són molt abruptes i de molt difícil desembarcament. El Brasil hi ha construït dos refugis: l'Emílio Goeldi i l'Engenheiro Wiltgen. El 1977 hi fou descoberta l'esfeniscidita, un mineral de la classe dels fosfats, que rep el nom dels "sphenisciformes", l'orde dels pingüins que habiten l'illa. A l'illa també s'hi pot trobar minyulita.

## Referències

* ↑ «Spheniscidite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juliol 2018].

## Vegeu també

* Llista de peixos de l'illa Elefant
# Illa Feklistova

L'illa Feklistova (en rus: Остров Феклистова; Ostrov Feklistova) és una de les illes Xantar, al mar d'Okhotsk. Administrativament pertany al Krai de Khabàrovsk, al Districte Federal de l'Extrem Orient de Rússia.

## Geografia

Amb una superfície de 372 km², és la segona illa més gran de l'arxipèlag després de Bolxoi Xantar, de la qual es troba a uns 20 quilòmetres a l'oest. Fa uns 40 km de llargada i el seu punt més alt és el mont Povorotnaia amb 485 msnm. La major part de l'illa està coberta per taigà i té un llac de 3 quilòmetres de llargada a la seva riba nord, separat del mar per cordó litoral.
A l'illa s'han descobert dipòsits de metalls del grup del platí i l'illa forma part d'un dels principals cinturons metal·logènics del nord-est asiàtic.

## Història

Entre 1852 i 1889 els vaixells baleners estatunidencs van navegar a la zona a la recerca de balenes de Groenlàndia. També van fondejar a la badia de Lebiàjia, a la part sud de l'illa, per emmagatzemar o bullir oli, eliminar el greix de les balenes, i obtenir fusta i aigua o com a refugi de les tempestes. Es van referir a la badia com a port de Feklistova. Fins a quaranta-dos vaixells podrien fondejar a la badia de Lebiàjia alhora.
Forma part del Pac Nacional de les illes Xantar.

## Referències

* ↑ «Russia Guide - Location». Arxivat de l'original el 2008-01-09. [Consulta: 19 juny 2008].
* ↑ United States. (1918). Asiatic Pilot, Volume 1: East coast of Siberia, Sakhalin Island and Chosen. Washington: Hydrographic Office.
* ↑ Patyk-Kara, N. G. «Evolution of Placer Formation in Shelf Regions of Russia». Lithology and Mineral Resources, vol. 40, 5, 2005, pàg. 389–400. DOI: 10.1007/s10987-005-0037-5.
* ↑ «Platinum». Arxivat de l'original el 2012-07-08. [Consulta: 30 juny 2008].
* ↑ Summary of Major Metallogenic Belts in Northeast Asia
* ↑ Arctic, of Fairhaven, Sep. 20, 1852. In Gelett, C. W. (1917). A life on the ocean: Autobiography of Captain Charles Wetherby Gelett. Honolulu, Hawaii: Hawaiian Gazette Co., Ltd.
* ↑ Arnolda, of New Bedford, Sep. 24-26, Oct. 4-6, 14-17, 1874, Old Dartmouth Historical Society; Mary and Helen II, of San Francisco, Aug. 10-12, Aug. 18-23, 1885, Kendall Whaling Museum (KWM); E. F. Herriman, of San Francisco, August 28–31, 1889, GBWL #761.
* ↑ Daniel Wood, of New Bedford, Sep. 23, 1857, Nicholson Whaling Collection (NWC).
* ↑ Harrison, of New Bedford, Sep. 4–6, 1853, NWC.
* ↑ William Wirt, of New Bedford, July 27, 1855, NWC.
* ↑ Mary Frazier, of New Bedford, Aug. 14–19, 1859, NWC.
* ↑ Josephine, of New Bedford, Sep. 23-25, 1861, KWM.
* ↑ Louisa, of New Bedford, Sep. 11-14, 1858, NWC.
* ↑ Nimrod, of New Bedford, Sep. 19, 1859, KWM.
* ↑ «Шантарские острова (национальный парк)» (en rus). [Consulta: 21 setembre 2019].
# Illa Goudier

L'illot Goudier és una petita illa amb una aparença de roca polida que es troba a 1 quilòmetre al nord de la punta Jougla al Port Lockroy, illa Wiencke, a l'arxipèlag de Palmer. Va ser descobert per la Tercera Expedició Antàrtica Francesa, la qual va estar al comandament de Jean-Baptiste Charcot, i va ser nomenat en honor a E. Goudier, enginyer cap del vaixell d'expedició Français.
L'Operació Tabarín va establir una base de recerca (Base A) a l'illa el 1944. La recerca va continuar fins a 1962 quan les operacions es van transferir a la Base F (Base Faraday) a les illes Argentina. Va ser restaurada el 1996 i ara és una de les atraccions turístiques més populars a l'Antàrtida.

## Reclamacions territorials

l'Argentina inclou a l'illa en el departament Antàrtida Argentina dins de la província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud; per a Xile forma part de la Comuna Antàrtica de la província Antàrtica Xilena dins de la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena; i per al Regne Unit integra el Territori Antàrtic Britànic. Les tres reclamacions estan subjectes a les disposicions del Tractat Antàrtic.

## Referències

* ↑ «/ polar-operations / life-in-the-polar-regions / virtual-tours / virtual-trip-to-antarctica / port-lockroy / Puerto Lockroy (A)». British Antarctic Survey.
# Cova del Tabac

La cova del Tabac, és una cova del municipi de Camarasa (Noguera) amb representacions de pintura rupestre protegides com a Patrimoni de la Humanitat en el conjunt de l'Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Està situada en el vessant sud-est de la serra de Mont-roig.

## Història

La cova es coneix des del segle xix, moment en què es fan les primeres prospeccions per Joan Valls, Pleyan de Porta i Sanpere i Miquel. A finals d'aquest segle es dugué a terme la primera excavació, dirigida per Lluís M. Vidal. En la dècada del 1970, Lluís Díez-Coronel va documentar les pintures rupestres a l'interior d'aquesta cavitat. D'aquests anys també són les planimetries realitzades per J. de la Vega. Els calcs de les pintures es van fer els estius de 1982-83 per Lluís Díez-Coronel.

## Descripció

La cova del Tabac fa 15 metres d'amplada a la base, i 20 metres d'alçada. El pis de la cova té una inclinació ascendent, i les seves parets s'acosten formant una primera cambra, que es comunica amb l'interior per una obertura semblant a un arc rebaixat. Una altra cambra segueix aquesta, i tot seguit una altra més. A uns 80 metres cap al nord-oest, la direcció canvia de cop prenent la gruta una orientació cap al nord i regularitzant-se la seva forma.

## Restes arqueològiques

Les restes òssies animals i els materials es van localitzar a la primera cambra entremig del pedregam. El material consta d'objectes de pedra, objectes d'os i petxina, ceràmica, un fragment d'os humà i restes de fauna. Entre els objectes de pedra hi ha pedres de molins o molins de fricció. Els molins de mà són dels més primitius. La mida del molí publicat, que és de granit, fa 29 x 19 x 45. També hi ha una bola de quars que probablement serviria de percutor, ganivets de sílex (el més llarg té 6 centímetres), i una pedra de moldre. Es tracta d'un còdol pla i petit que s'ha interpretat com un útil per moldre ocre de tonalitat vermella. Dels objectes treballats destaquen dos punxons d'os de 10,5 i 5 centímetres de llarg respectivament, i una valva que segurament s'utilitzava com a penjoll. També hi ha ossos humans (un fragment de parietal) i restes faunístiques de Ursus, Bos taurus, Cervus elaphus, Equus, Canis familiaris, Capra, Meles taxus i valves de Cardium. Hi ha fragments de ceràmica del neolític cardial i del bronze mitjà-final.
Cap a la meitat de la cova, la terra està remoguda probablement per l'acció de furtius, també s'observen nombroses pintades fetes per visitants, així com abundants escombraries. Superficialment només s'ha localitzat, a l'interior de la cova, un fragment de ceràmica brunyida de cronologia indeterminada.

## Referències

* 1 2 3

## Enllaços externs

* Cova del Tabac (Camarasa, la Noguera), gencat.cat.
# Andrea Luigi Degola

Andrea Luigi Degola (Gènova, 1771 - 1862) fou un compositor italià. Fou el pare del compositor d'òperes Giocondo Degola. Va estrenar a Liorna l'òpera bufa Il medico per forza; fou mestre de capella de Chiavasi i marxà a França, on fou organista de l'església principal de Versalles, deixant algunes misses, vigílies i himnes i diverses simfonies, quintets, sextets i serenates, a més d'un Méthode de chant i una altra d'Accompagnament.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1336 ISBN 84-239-4517-0

## Enllaços externs

* Biografia a www.treccani.it (italià)
# Andrea Mateo d'Acquaviva

Andrea Mateo d'Acquaviva (1456-1528) fou un literat i il·lustre protector de les ciències. Duc d'Atri i príncep de Teramo, en el Regne de Nàpols. Combatí a Òtranto contra els turcs al costat del seu germà Belisari Acquaviva, i després prengué el partit de Carles VIII de França i fou enviat com a lloctinent general contra els venecians en la guerra contra el Regne de França i Espanya. Fet presoner pel Gran Capitán en l'última de les dues batalles en què es trobà, va romandre tres anys presoner. Recobrada la llibertat en virtut del tractat de Segòvia, mitjançant un crescut rescat, preferí el repòs de les ciències al tumult de les armes. Compongué una Enciclopèdia, uns Comentaris sobre la "Moralia" de Plutarc, fundà una magnífica impremta en el seu palau i publicà al seu càrrec les obres de Jacopo Sannazzaro i altres importants treballs

## Referències

* Tom núm. 2, pag. 416 de l'enciclopèdia Espasa
# Borja Barragué

Borja Barragué Calvo (Donostia, 1981) és un professor, escriptor i investigador basc. És llicenciat en Dret i en Ciències Polítiques i s'ha especialitzat en filosofia del dret. És professor de la UNED i co-director del think tank Future Policy Lab.

## Trajectòria

Ha treballat com a professor de Filosofia del Dret a la Universitat Autònoma de Madrid, i com a investigador de la Facultat d'Economia de la Universitat del País Basc, redactor d'Agenda Pública i com a consultor del Ministeri de Sanitat, Consumidors i Benestar Social.
És autor de nombrosos articles científics i divulgatius sobre polítiques socials i filosofia política analítica. També col·labora amb mitjans de comunicació, com Televisió Espanyola (La hora de La 1).

## Publicacions

* El régimen de garantía de ingresos mínimos en España: una propuesta de revisión (Fundación Alternativas, 2012) ISBN 978-84-92957-95-8
* El impuesto sobre sucesiones como medio para conseguir una mayor igualdad de oportunidades (Fundación Alternativas, 2017) ISBN 978-84-15860-59-4
* Desigualdad e igualitarismo predistributivo (Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, 2017) ISBN 978-84-259-1726-4
* Larga vida a la socialdemocracia : cómo evitar que el crecimiento de la desigualdad acabe con la democracia (Editorial Ariel, 2019) ISBN 9788434431010

## Premis i reconeixements

L'any 2020 va guanyar el Premi Euskadi de Literatura, en la categoria d'assaig en castellà per l'obra Larga vida a la socialdemocracia (Editorial Ariel).

## Referències

* ↑ «Entrevista Borja Barragué - Prospectiva - Generalitat Valenciana». [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ Santos, Leyre. «Borja Barragué: "El rol del Estado en la generación de riqueza ha sido inexistente durante muchos años por razones ideológicas"» (en espanyol europeu), 25-03-2023. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ EUROEFE. «Borja Barragué: La socialdemocracia debe evitar que surja la desigualdad» (en castellà), 17-05-2019. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ Barcos, Una entrevista de Jesús. «"Es más que probable que el COVID-19 acreciente las desigualdades sociales"» (en castellà), 11-05-2020. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ Corbacho, Javier. «Borja Barragué: "Debemos evitar que los mercados se comporten como les dé la gana"» (en castellà), 26-06-2019. [Consulta: 3 novembre 2023].
# (30) Urània

(30) Urània és l'asteroide núm. 30 de la sèrie, pertanyent al Cinturó d'asteroides, fou descobert a l'Observatori George Bishop de Londres per en John Russell Hind (1823-95) el 22 de juliol del 1854. Rep el nom d'Urània, una musa de la mitologia grega.

## Enllaços externs

* JPL Small-Body Database Browser
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 16. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
# Balitora elongata

Balitora elongata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la conca del Mekong a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ Gray J. E. 1830-1835. Illustrations of Indian zoology; chiefly selected from the collection of Major-General Hardwicke, F.R.S., .... 20 parts in 2 vols. Illus. Indian Zool.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1988. Indian and Indochinese species of Balitora (Osteichthyes: Cypriniformes) with descriptions of two new species and comments on the family-group names Balitoridae and Homalopteridae. Revue Suisse de Zoologie v. 95 (núm. 2): 487-504.
* Li, Z.-Y. & Chen, Y.-R. 1985. On two new species of Homalopteridae fishes from Yunnan. Zoological Research v. 6 (núm. 2): 169-173.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y. i W. Zhang 1983: On the genus Balitora Gray from Yunnan Province, China. Journal Sci. Med. Jinan University 1983 (núm. 1): 65-70. (en xinès amb resum en anglès).
# Estació de Mieres-Puente

Mapa Rodalies Astúries Línia C-1 :
L'estació de Mieres-Puente és l'estació de ferrocarril més important del municipi de Mieres, a Astúries.
Té serveis de llarga i mitjana distància i rodalia operats per Renfe. Es troba al punt quilomètric 120,3 de la línia Venta de Baños-Gijón d'ample ibèric.

## Serveis ferroviaris
### Rodalies

L'estació forma part de la xarxa de Cercanías Asturias integrant-se en la línia C-1.

### Mitjana Distància

| Línia MD | Trens | Origen/Destinació | Destinació/Origen |
| 24 | Regional | Gijón | Valladolid-Campo Grande |

### Llarga Distància

| Tren | Origen/destinació | Parades Intermèdies | Destinació/origen | Observacions |
| Alvia | Gijón | Oviedo · Mieres-Puente · Pola de Lena · León · Sahagún · Palència · Valladolid-Campo Grande · Segovia-Guiomar · Madrid-Chamartín · Madrid-Atocha · Cuenca-Fernando Zóbel · Albacete-Los Llanos · Villena AV | Alacant-Terminal | 1 tren diari per sentit |
| Alvia | Gijón | Oviedo · Mieres-Puente · Pola de Lena · León · Palència · Valladolid-Campo Grande · Madrid-Chamartín · Madrid-Atocha · València-Joaquim Sorolla · Sagunt · Castelló de la Plana · Benicàssim | Orpesa | 6 trens setmanals per sentit |
| Alvia | Gijón | Oviedo · Mieres-Puente · Pola de Lena · La Robla · León · Sahagún · Palència · Burgos-Rosa de Lima · Miranda de Ebro · Vitòria · Pamplona · Tafalla · Tudela de Navarra · Saragossa-Delicias · Lleida Pirineus · Camp de Tarragona | Barcelona-Sants | 6 trens setmanals per sentit |
| Alvia | Gijón | Oviedo · Mieres-Puente · Pola de Lena · León · Sahagún · Palència · Valladolid-Campo Grande · Segovia-Guiomar | Madrid-Chamartín | 3/4 trens diaris per sentit |
| Alvia | Gijón | Oviedo · Mieres-Puente · León · Sahagún · Palència · Valladolid-Campo Grande · Madrid-Chamartín · Madrid-Atocha · Ciudad Real · Puertollano · Córdoba Central · Sevilla-Santa Justa · Jerez de la Frontera · El Puerto de Santa María · San Fernando-Bahía Sur | Cádiz | 1 tren diari per sentit |

## Referències

* ↑ Red ferroviaria española Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Ministerio de Fomento

## Enllaços externs

* Informació de l'estació a la web d'Adif
# Illa Hart

L'Illa Hart, en anglès Hart island, de vegades coneguda com a Illa de Hart, és una illa a la ciutat de Nova York, a l'extrem occidental de Long Island Sound. La seva grandària és d'aproximadament 1,5 km de llarg per 300 m d'ample i està situada al nord-est de City Island al grup de les Illes Pelham. L'illa és la part més oriental del Bronx; s'ha fet servir com a hospital psiquiàtric, sanatori, fossa comuna, i reformatori.
L'any 2020, va ser escenari d'enterraments de víctimes per COVID19 procedents de la ciutat de Nova York.

## Referències

* ↑ Nueva York abre una gran fosa común en la isla de Hart que recibe 25 cadáveres al día, El País, 10 de abril de 2020.
* ↑ Velasco, Marina «La verdadera historia tras la fosa común de Nueva York es incluso más atroz que sus imágenes». Yahoo.es, 19-04-2020 [Consulta: 19 abril 2020].

## Enllaços externs

* The Hart Island Project at hartisland.org
* Hart Island at Google Sightseeing
* Photo essay on Hart Island from August 2008
* Hart Island a Find A Grave
# Hàbitat troglodític de la cova de l'Espluguell

L'Hàbitat troglodític de la cova de l'Espluguell, o Cova de Canves, està situat al nord-nord-oest del poble de Serradell, pertanyent a l'antic terme de Toralla i Serradell, actualment del terme de Conca de Dalt.
Es tracta d'un conjunt de restes medievals de caràcter alhora defensiu i civil, que palesen un hàbitat troglodític que aprofita les grans balmes i coves de la regió.
Propers a aquest despoblat, n'hi ha dos més de la mateixa època i de caracetrístiques similars: Sorta i Esplugallonga.
Està situat en una cinglera a migdia del Serrat del Ban, a la partida d'Espluguell.

## Bibliografia

* AYMAMÍ I DOMINGO, Gener i PALLARÈS-PERSONAT, Joan. "El trogloditisme al Pallars. Estat de la Qüestió". A: Collegats. Anuari del Centre d'Estudis del Pallars 1997, 7. Tremp: Centre d'Estudis del Pallars i Garsineu Edicions, 1997. ISBN 84-88294-64-6.
* DE VALLES, Jordi. "L'Espluguell". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN.
* ROIG I DEULOFEU, Albert. "Conjunt troglodític de Sorta", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Andreu Avel·lí Valentí

Andreu Avel·lí Valentí (? - Barcelona, 10 de novembre de 1899) fou un pianista i compositor català.
Feu els seus estudis musicals en el Conservatori de París, on ingressà el 1849 i tingué per mestres a Elwart i en Carafa. Una vegada acabats es dedica a l'ensenyança i a la composició, havent estrenat a Madrid i Barcelona les òperes El Colegial i Don Serapio de Bobadilla.
El 1879 estrenà a l'Opéra-Comique de París Embrassons nous, Folleville, que no va ser gaire ben acollida. És autor, a més, d'un Stabat Mater i un oratori titulat Judith, i publicà, entre altres obres, un Mètode de solfeig, una Missa Pastoral a 3 veus, amb acompanyament de piano i orgue; un Domine salvum i algunes melodies, com La Colombe, Malfilatre, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 66, pàg. 214-15 (ISBN 84-239-4566-9)