OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orde Militar de Savoia

L'Orde Militar de Savoia (Italià: Ordine Militare di Savoia) és un orde militar creat pel Rei Víctor Manuel I de Sardenya el 14 d'agost de 1815 i atorgat per recompensar els serveis distingits en guerra, tant a nivell individual com d'unitat de les Forces Armades. El 1956 es convertí en l'Orde Militar d'Itàlia.
És la condecoració militar més alta d'Itàlia.
Es va crear com l'Orde Militar de Savoia (la dinastia regnant a Sardenya), va patir una primera renovació el 1855 pel rei Víctor Manuel II de Sardenya, i es convertí en un Orde Nacional el 1861 després de la Unificació d'Itàlia.

## Graus

Està dividit en 5 classes:
    - Gran Creu: Llueix la insígnia en banda penjant sobre l'espatlla dreta amb l'Estrella al costat dret del pit.
    - Gran Oficial: Llueix la insígnia penjant del coll, amb l'Estrella al costat dret del pit.
    - Comendatari: Llueix la insígnia penjant del coll.
    - Oficial: Llueix la insígnia penjant d'un galó penjant del pit. La insígnia penja d'un escut d'armes.
    - Cavaller: Llueix la insígnia penjant d'un galó penjant del pit.
El rang de Cavaller també pot ser atorgat per accions en temps de pau.
Ribbon :
| Cavaller | Oficial | Comendador | Gran Oficial | Gran Creu de Cavaller |

## Disseny

La insígnia és una Creu de Malta esmaltada en blanc, amb branques de llorer i roure en esmalt verd entre els braços de la creu. Durant la Monarquia, a l'anvers hi havia un esmalt vermell amb una creu blanca (l'escut de la Casa de Savoia); en l'actualitat hi ha un esmalt blanc amb les lletres RI (República Italiana). En tots dos casos hi ha un anell d'esmalt vermell amb la llegenda AL MERITO MILITARE (Al Mèrit Militar). Al revers hi ha un esmalt vermell amb 2 espases creuades. Durant la monarquia apareixien les lletres "V" i "E" (Vittorio Emanuele) y l'any 1855; en l'actualitat apareix l'any 1947, any de la fundació de la República.
L'Estrella de l'orde és una estrella en plata de 8 puntes amb la insígnia al centre.
La insígnia se suspèn d'un galó blau–vermell–blau. Quan només es llueix el galó, unes corones indiquen el rang (ara substituïdes per estrelles)
# Bandera de Castellar del Vallès

La bandera oficial de Castellar del Vallès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tricolor horitzontal groga, vermella i blanca.

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 12 de desembre de 2014 i publicada al DOGC el 5 de gener de 2015 amb el número 6782.

## Vegeu també

* Escut de Castellar del Vallès
* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2923/2014, de 12 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Castellar del Vallès» ( PDF). DOGC núm. 6782. Generalitat de Catalunya, 05-01-2015. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2021. [Consulta: 5 gener 2015].
# Anodontostoma

Anodontostoma és un gènere de peixos pertanyent a la família dels clupeids.

## Taxonomia

* Anodontostoma chacunda (Hamilton, 1822)
* Anodontostoma selangkat (Bleeker, 1852)
* Anodontostoma thailandiae (Wongratana, 1983)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Francis Buchanan-Hamilton, 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ Bleeker, P., 1852. Bijdrage tot de kennis der Haringachtige visschen van den Soenda-Molukschen Archipel. Verh. Batav. Genootsch. Kunst. Wet. v. 24: 1-52.
* ↑ Wongratana, T., 1983. Diagnoses of 24 new species and proposal of a new name for a species of Indo-Pacific clupeoid fishes. Jpn. J. Ichthyol. v. 29 (núm. 4): 385-407.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Carl Fiqué

Carl Fiqué (Bremen, 17 d'abril de 1861 - Nova York, 7 de desembre de 1930) fou un pianista i compositor alemany que triomfà a Nova York.
Estudià en el Conservatori de Leipzig i ben aviat es traslladà als Estats Units, a Brooklyn (Nova York) on fou molt reconegut com a pianista.
A més de compondre obres per a piano, i un quartet de corda, així com les òperes còmiques Papa Prisewitz (1898) i Der falsche Mufti (1901), i cors i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 1558. (ISBN 84-239-4523-5)
# Ibis de clatell blau

L'ibis de clatell blau (Pseudibis davisoni) és una espècie d'ocell de la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae). El nom comú en algunes llengües, com ara en francès, ibis de Davison,i també el nom específic, és un homenatge a l'ornitòleg britànic William Ruxton Davison.

## Morfologia

* Fa 75-85 cm de llarg.
* Plomatge fosc, amb un collaret distintiu clar que a curta distància apareix blavós. Taca blanquinosa al bordell anterior de les ales.
* Cap sense plomes, amb la pell negra.
* Potes vermelles.

## Hàbitat i distribució

Habita llacs, rius, aiguamolls i terres de conreu del Sud-est asiàtic. Actualment només es pot trobar, i en petit nombre, al nord de Cambotja i zona limítrofa de Laos, sud del Vietnam i zona central de Borneo.
# Rústam Duixmanziyar

Duixmanziyar o Dushmanziyar fou el primer personatge conegut de la dinastia kakúyida. El seu nom real era Rustam però fou conegut com a Duixmanziyar que vol dir "Angoixant l'enemic" per les seves proeses militars. Fou un oficial daylamita al servei dels buwàyhides del Jibal i era oncle matern (kaku) de la princesa Sàyyida, esposa del buwàyhida Fakhr-ad-Dawla del Jibal i mare de Majd-ad-Dawla de Rayy i Isfahan. Va rebre dels buwàyhides el feu de Shahriyar (Xahriyar) a les muntanyes Elburz, que va governar segon es creu fins a la seva mort en data desconeguda però anterior al 1007. Fou el pare d'Abu-Jàfar Muhàmmad ibn Duixmanziyar.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, II Edició (francès)
# Arabella Goddard

Arabella Goddard (Saint-Servan, prop de Saint-Malo, Bretanya, 12 de gener de 1836– Boulogne-sur-Mer, 6 d'abril de 1922) fou una pianista i compositora bretona de l'època romàntica.
Fou deixebla de Kalkbrenner a París i de Thalberg a Londres; als vuit anys feu un concert davant la reina Victòria i ja llavors publicà sis valsos per a piano. Després emprengué gires per Anglaterra i Alemanya, i de 1873 a 1876 feu un viatge arreu del món, incloent l'Índia, Austràlia i els Estats Units. Va compondre diverses obres per a piano i algunes melodies vocals. El 1878 abandonà la carrera de concertista que tants triomfs li havia proporcionat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 434 (ISBN 84-239-4526-X).
# Bandera de Clariana de Cardener

La bandera oficial de Clariana de Cardener té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb les deu estrelles de cinc puntes blanques de l'escut posades verticalment i a portell, 3, 4 i 3, tot el conjunt d'alçària 19/24 de la del drap i amplària 15/36 de la llargària del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada el 17 de juny de 2011 i publicada en el DOGC el 28 de juny del mateix any dins el número 5908.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Solsonès
* Escut de Clariana de Cardener

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1539/2011, de 17 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Clariana de Cardener.» (pdf). DOGC núm. 5908, 28-06-2011. [Consulta: 11 octubre 2011].
# Anostomoides atrianalis

Anostomoides atrianalis és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Pellegrin, J. 1909. Characinidés américains nouveaux de la collection du Muséum d'Histoire naturelle. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 14 (núm. 7)(1908): 342-347.
* ↑ Pelegrin. J. 1908. Characinidés américains nouveaux de la collection du Muséum d'histoire naturelle. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat., 14 (7): 342-347.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carl Heinrich Zöllner

Carl Heinrich Zöllner (Oels, Silèsia, 1792 - 1836) fou un músic alemany. Celebrat virtuós de l'orgue, després de recórrer les principals ciutat del nord d'Europa, s'establí a Hamburg el 1833. Foren publicades d'aquest artista diverses obres per a orgue, un mètode per a piano, diverses sonates i cors.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 1327 ISBN 84-239-4570-7

## Enllaços externs

* Biography of Zöllner www.sibeliusmusic.com
# Ciriaco Jiménez Hugalde

Ciriaco Jiménez Hugalde (Pamplona, 1828 – ?) fou un organista i compositor espanyol. Les seves obres més destacades són un miserere, una missa i una salve. Va ser alumne distingit d'Hilarión Eslava al Conservatori de Madrid. En acabar la seva carrera es consagrà a la composició de música religiosa. Fou un excel·lent organista i mestre de capella de les catedrals de Jaca, València i Toledo. Es desconeix la data de la seva mort.

## Edicions

* «4. Dos motetes al SSMO. compuestos y dedicados al Sr. D. Hilarión Eslava por su discípulo Don Ciriaco Jiménez Hugalde». A: Hilarión Eslava (ed.). Lira sacro-hispana : Gran colección de obras de música religiosa compuesta por los más acreditados maestros españoles, tanto antiguos como modernos, publicación que se hace bajo la protección de S.M. la reina Dª Isabel II (Q.D.G.) (en castellà). Madrid: : M. Martín y Salazar, s.d.

## Referències

* ↑ «Jiménez Hugalde, Ciriaco». A: Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, p. 2795. ISBN 84-239-4582-0.
# Orde de l'Estrella Roja

L'Orde de l'Estrella Roja (rus: Орден Красной Звезды; transliterat: Orden Krasnoy Zvezdy.) Va ser creada el 6 d'abril de 1930 en reconeixement del valor a la batalla i pels èxits en la defensa de la Pàtria en temps de guerra i pau, en la seguretat de l'Estat, la promoció i el desenvolupament de la ciència militar. Va ser instituïda per decisió de la Presidència del Soviet Suprem de l'URSS. Els estatuts de l'orde van ser instituïts el 5 de maig de 1930. Aquests foren modificats per la llei de la Posició General sobre els Ordes de l'URSS (5 de maig de 1936), els decrets de la Presidència del Consell de l'URSS del 19 de juny de 1943, el 26 de febrer de 1946, el 15 d'octubre de 1947 i el 16 de desembre de 1947. Finalment, es realitzà una nova redacció dels estatuts el 28 de març de 1980.
Podia ser atorgada:
* Als militars de l'Exèrcit Roig, Flota de Guerra, Tropes del Ministeri d'Interior (MVD) i Tropes del Comitè de Seguretat de l'Estat (NKVD).
* A les unitats militats, vaixells de guerra, sindicats i associacions, empreses i organitzacions.
També podia ser atorgada a estrangers.
Penja a la dreta del pit, i se situa després de l'Orde de la Guerra Patriòtica de 2a classe.
Era atorgada per:
* Pel valor personal i la valentia als combats, l'organització excel·lent i la direcció sabia de les operacions militars que contribueixin a l'èxit
* Per les operacions militars d'èxit de les unitats militars que comportin a una pèrdua important per part de l'enemic
* Pels mèrits en el manteniment de la seguretat de l'Estat i la inviolabilitat de la frontera de l'URSS
* Pel valor i la valentia en l'execució del deure militar o del servei amb risc de la pròpia vida
* Per l'execució exemplar de les tasques especials de comandament i altres proeses perfectes en temps de pau
* Pels grans mèrits en el manteniment de l'estat d'alerta alt de l'exèrcit, els índexs excel·lents en la preparació de combat i política, l'assimilació de les noves tècniques de combat i d'altres mèrits en el reforçament de les defenses de l'URSS
* Pels mèrits en el desenvolupament de la ciència i la tècnica militar, així com la capacitat de quadres per a les Forces Armades de l'URSS
* Pels mèrits en el reforçament de la capacitat defensiva dels Estats de la Confraternitat Socialista.

## Disseny

Està formada per una estrella d'argent de 44 mm amb l'interior esmaltat en vermell. Al centre de l'estrella, hi ha una medalla d'argent amb un soldat que porta un rifle amb baioneta i al seu voltant, la inscripció "Пролетарии всех стран соединяйтесь" (Proletaris del món, uniu-vos!) i "CCCP (URSS)" en caràcters ciríl·lics.
Entre les dues puntes inferiors hi ha la falç i martell, també en argent.
Quan només es llueix el galó, aquest és de color granat amb una franja blanca al mig. La tela és de seda de tipus moiré. Té una longitud total de 24 mm i 5 mm d'amplada.

## Referències

* 1 2 3 «Sobre l'aprovació dels models i descripció de les cintes per a comandaments i medalles de l'URSS i normes per a portar ordres, medalles, cintes i les seves diferències» (en rus). Presidi del Soviet Suprem. LibUSSR.RU, 19-06-1943 [Consulta: 20 abril 2023].
# Port de Torredembarra

El port de Torredembarra és un port esportiu i pesquer, situat al municipi de Torredembarra (Tarragonès), entre la platja de la Paella i els penya-segats del Roquer, on hi ha el far de Torredembarra. N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat, i el gestiona l'empresa Port Torredembarra SA. Disposa de 572 amarraments.

## Història

El port es va construir el 1992, davant del Roquer, des del Racó de l'Art, tram final de la platja de la Paella, on antigament s'hi pescava amb la tècnica de l'art, fins a la punta de la Llança, passant pel Cap Gros, que ha quedat allunyat del mar. La societat Port Torredembarra SA, conformada per diverses empreses constructores i l'Ajuntament de Torredembarra, amb el 25% de les accions, a més del Club Marítim Torredembarra, que fou impulsor del projecte, va aconseguir la concessió d'explotació per 30 anys, que el 2022 es va prorrogar 15 anys més, gràcies a la presentació d'un projecte de remodelació del port, amb una durada de 3 anys.

## Dàrsena pesquera

La flota pesquera del port de Torredembarra ha anat minvant amb el pas dels anys. De les 13 embarcacions que hi havia el 2012, el 2014 es redueixen a 10 (1 d'arrossegament, 8 d'arts menors i 1 de palangre de superfície), i a partir del 2015 en resten només 4: 1 d'arrossegament i 3 d'arts menors. La Confraria de Pescadors de Torredembarra té la seva seu al port, però la subhasta s'efectua al Pòsit de Pescadors de Tarragona.

## Referències

* 1 2 «El Port de Torredembarra, a l'espera d'un canvi radical el 2022». Catalunya Diari, 21-01-2019.
* ↑ «Port de Torredembarra». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 «El Port de Torredembarra comenzará las obras de reforma en octubre». Diari de Tarragona, 30-08-2023.
* ↑ «El roquer de Torredembarra i el seus topònims». Recull de Treballs - 10. Centre d’Estudis Sinibald de Mas, 2009, pàg. 125-136.
* ↑ «Club Marítim Torredembarra». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Brullas Eneriz, Lluís «La barca de 'MacGyver'». Estudis Altafullencs 40, 2016.
* ↑ «La Confraria de TGN concentra buena parte de la venta de las capturas de la zona». Diari de Tarragona, 25-04-2023.
# Bandera de Colldejou

La bandera oficial de Colldejou té la següent descripció:
    Apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb una faixa vermella, de gruix 1/6 de l'alçària del drap posada a 1/4 de la vora superior i una altra igual verd fosc a 1/4 de la vora inferior.
Va ser aprovada el 8 de febrer de 2005 i publicada al DOGC el 2 de març del mateix any amb el número 4334.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/472/2005, de 8 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Colldejou.». DOGC núm. 4334. Generalitat de Catalunya, 02-03-2005. Arxivat de l'original el 5 de març 2005. [Consulta: 23 novembre 2008].
# Anostomus ternetzi

Anostomus ternetzi és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja plantes aquàtiques i insectes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 24 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Orinoco, Araguaia, Amazones i dels rius costaners de les Guaianes.

## Referències

* ↑ Scopoli, J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat.: i-x + 1-506.
* ↑ Fernández-Yépez, A. 1949. Anostomus ternetzi nuevo anostomido de Sur America colectado en Palital, Estado Guarico, Venezuela. Bol. Soc. Venez. Cien. Nat. v. 11 (núm. 74): 293-295.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Borodin, N. A. 1931: On the genus Anostomus (Family Characinidae). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 72 (núm. 2): 37-52, Pls. 1-4.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Garman, S. 1890: On the species of the genus Anostomus. Bulletin of the Essex Institute v. 22 (núms. 1-3): 15-23.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Keith, P., P.-Y. Le Bail i P. Planquette 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle I). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París: 286 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cirilo Villaverde

Cirilo Villaverde de la Paz (Pinar del Río (Cuba), 28 d'octubre, 1812 - Nova York, 23 d'octubre, 1894), va ser un poeta cubà, novel·lista, periodista i lluitador per la llibertat. És conegut sobretot per Cecilia Valdés, una novel·la sobre classes i races a la Cuba colonial.
El 1812 es va traslladar a l'Havana, on va estudiar llatinitat, filosofia i dret, però va exercir poc temps l'advocacia, preferint dedicar-se a la literatura i a l'ensenyament. Ja abans dels vint anys s'havia donat a conèixer avantatjosament com a escriptor, i totes les seves obres van ser acollides amb entusiasmé. Ben conegut per l'exaltació de les seves idees polítiques, doncs era un dels apòstols del separatisme, des del 1840 va començar a fer-se sospitós del Govern i, compromès en un complot el 1848, la Comissió militar el va condemnar a deu anys de presidi. El 1849 va aconseguir escapar i després de no poques penalitats va poder refugiar-se a Nova York, on va ser director en cap de La Verdad, fundando más tarde en Nueva Orleans El Independiente.
D'allà es va traslladar a Filadèlfia, on es va casar amb Emilia Casanova, ànima de la Junta cubana de senyores. Indultat el 1858, va tornar a l'Havana, on va redactar el diari d'aquest títol; però cridat a Nova York, va abandonar de nou la seva pàtria i a la gran ciutat americana va dur a terme importants empreses editorials. Va escriure una de les millors novel·les de la seva terra, Cecília Valdés novel·la de costums cubans, la primera part dels quals es va publicar a l'Havana el 1839 i va ser completada a Nova York el 1882. És més de notar la seva fina observació de la realitat, com que fou escrita en ple furor romàntic; i quan a França encara no havia aparegut Émile Zola, ni Benito Pérez Galdós a Espanya, un jove literat cubà componia una obra completament realista, en què es veu aplicat amb rigor el procediment que més de trenta anys després havia de ser norma d'una escola universal.
A més de la dita novel·la, publicà les obres següents:
* El espetón de oro (Havana, 1838);
* Excursión á la Vuelta Abajo (1838, 2ª. part, 1842/43);
* La Cruz Negra (1839);
* Teresa (1839);
* La joven de la flecha de oro (1841);
* El penitente (1841);
* El ciego y el perro (1842);
* El misionero del Caroni (1842);
* La peineta calada (1842/48);
* El Guajiro (1842);
* La tejedora de sombreros de Yarei (1843);
* Compendio geográfico de la isla de Cuba (1845);
* Comunidad de nombres y apellidos (1845);
* Dos amores (1858);
* Apuntes biográficos de E. Casanova (1874);
* Palenques de negros cimarrones (1890).
També cultivà la poesia i publicà algunes obres per a l'ensenyament.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàgs. 1582/83. (ISBN 84-239-4568-5)
* Revista Facultativa de Letras de la Habana (t. XII, pàg. 210)
# Ibón de Marboré

L'ibón de Marboré, ibón de Marmorés o estany de Pineta, és un ibón profund i d'aigües alcalines i de molt bona qualitat ecològica i físico-química, d'origen glacial del Pirineus aragonès, situat al terme municipal de Bielsa al Parc nacional d'Ordesa i Mont Perdut. És un dels més coneguts del Pirineu i està a una alçada de 2.590 metres sobre el nivell del mar, prop de la frontera amb França. Es troba en un altiplà rodejat per diversos tresmils Mont Perdut, Cilindre de Marboré, Pic de Marboré, Astazu Oriental i Occidental, etc. Al costat de l'estany, a la Forqueta de Tuca Roya i a 2666 metres hi ha el Refugi de Tucarroya construït pel Club Alpí Francès de Lourdes en 1893, restaurat en 1999, marcant la línia fronterera amb França.
L'any 1983 es va construir una presa al desguàs de l'estany per a la producció d'energia.

## Accés

A l'aparcament de Pineta cal anar direcció als Llanos de La Larri, una vegada travessat el riu Cinca cal ascendir fins al Balcó de Pineta i a 20 minuts trobarem l'Ibón de Marboré, després de salvar 1.290 metres de desnivell.

## Referències

* 1 2 «Patrimonio Mundial en Sobrarbe». [Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ «Evaluación y seguimiento del cambio global en el Ibón de Marboré (Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido): Indicadores Físico-químicos» (en castellà). Aragon.es. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2017. [Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ Español. «Ibones de La Munia y Marboré». Arxivat de l'original el 2017-09-29. [Consulta: 29 setembre 2017].
* 1 2 «Ibones o lagos de montaña -» (en castellà), 10-11-2008. Arxivat de l'original el 2017-09-29. [Consulta: 29 setembre 2017].