OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tristán de Luna y Arellano

Tristán de Luna y Arellano, també conegut com a Tristán de Arellano, (Borobia, Sòria, 1510 - Ciutat de Mèxic, 16 de setembre de 1573) va ser un explorador i conqueridor espanyol de la casa de Luna.
Descendent d'una família castellana establerta a Ciria i Borobia, i cosí d'Antonio de Mendoza, primer virrei de Nova Espanya, i de Juana de Zuñiga, dona d'Hernán Cortés, poc se sap d'ell fins que va arribar, al voltant de 1530, a Amèrica. Va ser pare de Carlos de Luna y Arellano, governador de Yucatán, el 1604.

## Expedició amb Francisco Vázquez de Coronado

Va acompanyar Francisco Vázquez de Coronado en l'expedició que aquest va emprendre al nord de Mèxic a la recerca de Cíbola i les set ciutats d'or. Inicià el viatge com a capità de cavalleria i en finalitzar-lo fou ascendit a tinent general. L'expedició va partir de Compostela, a l'actual estat de Nayarit. A Culiacán, Sinaloa, es va dividir en dues: la més lenta viatjava amb indis a peu, bestiar i proveïments, mentre l'altra, més lleugera, viatjava a cavall. Tristán de Luna va ser nomenat segon al comandament de l'expedició capdavantera, dirigida per Vázquez de Coronado.
L'expedició va travessar l'avui estat de Sonora, va capturar els pobles dels zuni el juliol de 1540 i va marxar cap a Tiguex, Nou Mèxic, on van aixecar un campament tot esperant la resta de l'expedició. D'allà van partir a la recerca de les mítiques ciutats de Cíbola i Quivira: durant trenta-set dies van explorar la regió fins que Vázquez de Coronado va decidir tornar per reunir-se amb la resta de l'expedició. Els dos grups es van trobar i van passar l'hivern a Tiguex, prop de Santa Fe, a la vora del Rio Grande. L'expedició va acabar en fracàs.

## Governador de la Florida

El 1545 es va casar amb Isabel de Rojas, vídua de Juan Velázquez i Francisco Maldonado i hereva de les seves fortunes, amb la qual tindria dos fills. El 1548 va ser enviat a Oaxaca per sufocar un aixecament indígena. El seu fill Carlos de Luna y Arellano va ser capità general i governador de Yucatán.
El 1557 el virrei Luis de Velasco li encarregà una expedició a Santa Elena, a la costa atlàntica dels actuals Estats Units per establir un lloc avançat. Va partir cap a la destinació amb el títol de governador de la Florida, al comandament de 500 soldats i 1.000 colons. L'agost de 1559 va arribar a la badia de Pensacola, on va fundar la ciutat de Santa María, un dels primers assentaments europeus als actuals Estats Units i que poc després fou destruïda per un huracà. Desorientat i sense poder trobar el camí de Santa Elena, va enviar un vaixell, que va naufragar en una tempesta. Rellevat del càrrec, se li va ordenar anar a Espanya a donar compte dels seus actes i va ser destituït del càrrec. Va tornar a Amèrica, morint a Ciutat de Mèxic el 1573.

## Referències

* ↑ Pinson, Steve "The Tristan de Luna Expedition". A de-luna.com. Consulta el 9 de gener de 2007.

## Enllaços externs

* Biografia
# The Cobweb

The Cobweb és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Vincente Minnelli, estrenada el 1955.
La pel·lícula presenta un repartiment d'elit, girant al voltant de les psiques malaltes d'interns i membres del personal en una elegant clínica psiquiàtrica. Stewart McIver (Richard Widmark) és el cap de la clínica, mentre que la seva muller Karen (Gloria Grahame) selecciona cortines noves per a la biblioteca de l'hospital. Aquestes cortines inciten un melodrama amb una quantitat igual d'amor i bogeria. Els crèdits d'obertura segueixen amb la següent frase: " Comencen els problemes." Al final de la pel·lícula, la frase és: "S'acaben els problemes "

## Argument

El Dr. Stewart McIver és ara al càrrec d'una instal·lació psiquiàtrica, durant molts anys dirigida pel Dr. director mèdic Douglas Devanal.
McIver ha d'encarar les necessitats d'un cert nombre de pacients malalts, entre ells Steven Holte, un artista possiblement suïcida, i l'autodestructiu Mr. Capp. Totes les seves responsabilitats tenen tan ocupat McIver que la seva muller, Karen, se sent cada vegada més frustrada i ignorada.
Quan es necessiten cortines noves per a la biblioteca de la clínica, l'austera Victoria Inch en demana unes de ben lletges. Karen McIver compra en canvi un joc més car i vistós, guanyant l'aprovació de la presidenta de la junta Regina Mitchell-Smythe però sense el coneixement del seu marit. El que hauria de ser una qüestió insignificant es complica pel Dr. McIver que dona permís per dissenyar i crear cortines noves pels mateixos pacients.
Xoc de personalitats. El Dr. Devanal, que té un problema amb la beguda, ha estat tenint un afer amb la seva secretària Miss Cobb i també li tira els trastos a la dona de McIver. McIver es comença a enamorar de Meg Rinehart, un membre del seu personal. Vicki Inch privadament maquina exposar el comportament impropi de Devanal a la pròxima reunió de la junta i amenaça veladamenta de fer-ho també amb McIver, mentre que la dona de Devanal equivocadament considera que McIver és darrere la trama per desacreditar el seu marit.
Al final, Stevie reapareix, els McIvers accepten refer el seu matrimoni i Miss Inch decideix no revelar les accions de tothom. Un agraït Dr. Devanal, amb la seva reputació intacte, sotmet la seva dimissió a la junta.

## Repartiment

* Richard Widmark: Dr. Stewart 'Mac' McIver
* Lauren Bacall: Meg Faversen Rinehart
* Charles Boyer: Dr. Douglas N. Devanal
* Gloria Grahame: Karen McIver
* Lillian Gish: Victoria Inch
* John Kerr: Steven Holte
* Susan Strasberg: Sue Brett
* Oscar Levant: M. Capp
* Tommy Rettig: Mark McIver
* Paul Stewart: Dr. Otto Wolff
* Jarma Lewis: Lois Demuth
* Fay Wray: Edna Devanal
* Edgar Stehli: M. Holcomb

## Crítica

Melodrama basat en una obra de l'autor de “The Miracle Worker”, Minelli demostra la seva capacitat i el seu talent convertint aquesta obra en una cinta magnífica.

## Referències

* ↑ «The cobweb». The New York Times.
* ↑ Calderon, pàg. 110

### Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# Cromosoma 3 (pel·lícula)

Cromosoma 3 (The Brood) és una pel·lícula canadenca dirigida per David Cronenberg, estrenada el 1979.

## Argument

Un psiquiatre inventa una teràpia revolucionària que aplica als seus malalts. No havia previst els efectes secundaris, particularment destructors...

## Repartiment

* Oliver Reed: Dr. Hal Raglan
* Samantha Eggar: Nola Carveth
* Art Hindle: Frank Carveth
* Henry Beckman: Barton Kelly
* Nuala Fitzgerald: Juliana Kelly
* Cindy Hinds: Candice Carveth
* Susan Hogan: Ruth Mayer
* Gary McKeehan: Mike Trellan
* Michael Magee: Inspector
* Robert A. Silverman: Jan Hartog
* Joseph Shaw: Coronel
* Larry Solway: Advocat
* Reiner Schwartz: Dr. Birkin
* Felix Silla: Criatura
* John Ferguson: Criatura

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va ser rodada del 14 de 14 de novembre al 21 de desembre de 1978 a Toronto.

## Premis

* Premi del Jurat de la Crítica Internacional en el XIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror 1981.

## Referències

* ↑ «The Dark Mind of David Cronenberg». Vancouver Sun [Vancouver, British Columbia], 28-02-1981, p. 142.
* ↑ Botting, Josephine. «Why I love... The Brood». British Film Institute, 17-03-2017. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ Festival de Sitges: El cine australiano sigue en alza, La Vanguardia, 11 d'octubre de 1981

## Enllaços externs

* Critica DevilDead Arxivat 2011-11-06 a Wayback Machine.
# Hidroxilherderita

L'hidroxilherderita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom en referència al fet que l'anió hidròxid (OH$^-$) reemplaça el fluor present en la herderita.

## Característiques

L'hidroxilherderita és un fosfat de fórmula química CaBe(PO₄)(OH,F). Cristal·litza en el sistema monoclínic; la majoria de cristalls són maclats, però alguns no mostren signes exterior d'aquesta morfologia. Els seus colors són molt variats. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5 a 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hidroxilherderita pertany a «08.BA - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: väyrynenita, bergslagita, herderita i babeffita.

## Formació i jaciments

L'hidroxilherderita es forma com a mineral d'etapes tardanes en les cavitats miarolítiques en pegmatites granítiques complexes d'origen hidrotermal o, probablement, pneumatolític. Potser també es forma a partir de l'alteració de la beril·lonita.
Ha estat trobada en molts lloc, i també moltes mostres originalment identificades com herderita són en realitat hidroxilherderita. Existeixen jaciments d'hidroxilherderita a Afganistan, Alemanya, Argentina, Àustria, Brasil, Canadà, Estats Units, Finlàndia, França, Itàlia, Japó, el Kazakhstan, Moçambic, Namíbia, Pakistan, Portugal, República Txeca, Rússia i Suècia. A Espanya ha estat trobada en tres localitats diferents: al cap de Creus, Girona, Catalunya i a Forcarei i Lalín, Pontevedra, Galícia.
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: elbaïta, topazi, cassiterita, albita, microclina, moscovita, lepidolita i quars.

## Vegeu també

* Herderita

## Referències

* 1 2 3 4 «Hydroxylherderite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 4 «Hidroxilherderita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 30 setembre 2016].
# Hidrur de potassi

L'hidrur de potassi (de fórmula KH) és un compost químic format per un hidrur d'hidrogen i potassi. L'hidrur es forma a poc a poc pels elements hidrogen i potassi des de 260 °C, i amb més velocitat des de 350 °C.
    $\mathrm {2\ K+H_{2}\longrightarrow 2\ KH}$
Reacciona amb l'aigua segons la següent fórmula:
    $KH+H_{2}O\longrightarrow KOH+H_{2}$
Aquesta reacció és tan poderosa que, de vegades, el gas hidrogen produït crema al mateix temps que es produeix una flama de color lila en presència dels ions de potassi K$^+$. L'hidrur de potassi també és pirofòric, per la qual cosa requereix un maneig acurat i és venut comercialment barrejat amb oli mineral.
# Hidròxid de gal·li(III)

L'hidròxid de gal·li(III) és un compost del catió gal·li(3+), Ga$^{3+}$, i l'anió hidròxid, OH$^-$. La seva fórmula és Ga(OH)₃. Es presenta en forma d'un precipitat blanc gelatinós amorf. Descompon a 440 °C.

## Preparació

L'hidròxid de gal·li(III) es prepara a partir de la reacció d'una sal de gal·li(+3) com el nitrat de gal·li(III), el sulfat de gal·li(III) o el clorur de gal·li(III) i una base (hidròxid de sodi o amoníac). Algunes reaccions:
$Ga(NO_{3})_{3}\ +\ 3\ NaOH(dil)\ \longrightarrow \ Ga(OH)_{3}\downarrow \ +\ 3\ NaNO_{3}$
$Ga_{2}(SO_{4})_{3}\ +\ 6\ NH_{3}\cdot H_{2}O(dil)\ \longrightarrow \ 2\ Ga(OH)_{3}\downarrow \ +\ 3\ (NH_{4})_{2}SO_{4}$
També es pot produir per reacció del gal·li metàl·lic amb aigua calenta o vapor, amb despreniment d'hidrogen:
$2\ Ga\ +\ 6\ H_{2}O(calenta)\ \longrightarrow \ 2\ Ga(OH)_{3}\downarrow \ +\ 3\ H_{2}\uparrow$

## Referències

* ↑ Perry, D.L.. Handbook of Inorganic Compounds (en anglès). 2a. CRC Press, 2016, p. 185. ISBN 9781439814628.
* ↑ «Ga(OH)3, Gallium(III) hydroxide» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2016].
# Un blanc perfecte

Un blanc perfecte (títol original: Gun Shy) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Eric Blakeney el 2000. Ha estat doblada al català.

## Argument

Charles Mayo és un dels millors agents de la DEA, infiltrant-se en els més grans grups mafiosos, sense mai deixar-se agafar. Però en el transcurs d'una de les seves missions, que ha acabat en massacre, és a punt de ser mort i això el marca, de manera que ha de seguir seguir sessions de psicoteràpia. Traumatitzat, ha de tanmateix complir una nova missió, on troba un truà psicòpata, Fulvio. Llavors ha de compartir la seva vida entra la seva psicoteràpia de grup, on fa amistat amb els altres membres, la seva recent relació amb Judy, una infermera, i la seva investigació.

## Repartiment

* Liam Neeson: Charles 'Charlie' Mayeaux
* Oliver Platt: Fulvio Nesstra
* José Zúñiga: Fidel Vaillar
* Michael DeLorenzo: Estuvio Clavo
* Andrew Lauer: Jason Cane
* Richard Schiff: Elliott
* Paul Ben-Victor: Howard
* Gregg Daniel: Jonathan
* Ben Weber: Mark
* Sandra Bullock: Judy Tipp
* Mary McCormack: Gloria Minetti Nesstra
* Michael Mantell: Dr. Jeff Bleckner
* Mitch Pileggi: Dexter Helvenshaw
* Louis Giambalvo: Lonny Ward
* Rick Peters: Bennett

## Referències

* ↑ «Un blanc perfecte». esadir.cat.
* ↑ Mitchell, Elvis «FILM REVIEW; Tough on the Outside, Pudding on the Inside» (en anglès). The New York Times, 04-02-2000. ISSN: 0362-4331.
# Herba sana d'aigua

L'herba-sana d'aigua, herba-sana borda o herba d'aigua (Mentha aquatica L.) és una herba del gènere Mentha i de distribució holàrtica que als Països Catalans es troba a Mallorca, Menorca i Eivissa, en rierols, torrents i llocs humits.

## Característiques

És una herba dels rierols i bases permanents que pot assolir els noranta centímetres d'alçada. Té fulles ovades o arrodonides amb el marge dentat, són de color verd fosc, de vegades amb tons vermellosos. La identificarem sense cap dubte si ensumem les fulles entre els dits i notem la típica aroma de les mentes. Fa unes flors violàcies en una mena de glomèrul a la part de dalt de les branques. Floreix a l'agost i al setembre.

## Usos

Amb aquesta herba, de forta aroma, es fan infusions tòniques i estimulants. S'utilitza també per aromatitzar certs licors i per donar gust a alguns guisats.

## Varietats endèmiques als Països Catalans

Una varietat d'aquesta espècie, la rodriguezii, és endèmica de Menorca, floreix de juliol a setembre i es troba en zones on hi ha aigua tot l'any, especialment en barrancs i penya-segats del sud de l'illa, com, per exemple, al barranc d'Algendar.

## Híbrids

Amb l'herba-sana d'aigua i la menta de l'espècie Mentha spicata s'obté l'híbrid estèril Mentha × piperita, conegut en anglès com a peppermint i que s'usa a les cultures anglosaxones per perfumar dolços i licors.

## Referències

* ↑ «Article Herba del DIEC». [Consulta: 11 maig 2018].
* 1 2 Herbasana borda Herbari Virtual de la Mediterrània Occidental
* 1 2 «Flora del barranc d'Algendar». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 10 setembre 2010].
# Ski Club Camprodon

L'Ski Club Camprodon és un club de Camprodon fundat el 1934. El 2000 va participar en la fundació de l'estació d'esquí Vallter 2000.
El club va ser fundat l'any 1934 per Lluís Rigat, Miquel Costa, Marià Suriñach, Jaume Bertran i Martí Magret, gent unida per la passió de l'esquí. El club no només compta amb la disciplina de l'esquí sinó que pretén instruir als joves i gent gran valors com el companyerisme a través del món de l'esport.

## Referències

* 1 2 «Ski Club Camprodon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Matteo Ferrari (motociclista)

Matteo Ferrari (Cesena, 12 de febrer de 1997) és un pilot de motociclisme italià que va guanyar la primera Copa del món de MotoE disputada, la del 2019.

## Resultats al Mundial de motociclisme

Barem de puntuació de 1993 ençà:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| Punts | 25 | 20 | 16 | 13 | 11 | 10 | 9 | 8 | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
(Ids. Grans Premis | Llegenda) (Curses en negreta indiquen pole; curses en itàlica indiquen volta ràpida)
| Any | Categoria | Moto | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | Pos | Pts |
| 2013 | Moto3 | FTR Honda | QAT 24 | AME 19 | ESP 21 | FRA 17 | ITA Ret | CAT 24 | NED 27 | GER 20 | INP 15 | CZE 20 | GBR 17 | SM Ret | ARA Ret | MAL Ret | AUS DNS | JPN Ret | VAL 15 | | | | 27è | 2 |
| 2014 | Moto3 | Mahindra | QAT Ret | AME Ret | ARG Ret | ESP 25 | FRA 21 | ITA 14 | CAT 21 | NED 13 | GER 9 | INP Ret | CZE 20 | GBR 24 | SM Ret | ARA Ret | JPN 24 | AUS 24 | MAL Ret | VAL 25 | | | 22è | 12 |
| 2015 | Moto3 | Mahindra | QAT 21 | AME 15 | ARG 21 | ESP 18 | FRA Ret | ITA 24 | CAT 21 | NED 24 | GER 25 | INP 29 | CZE 21 | GBR Ret | SM 23 | ARA | JPN | AUS | MAL | VAL | | | 33è | 1 |
| 2019 | MotoE | Energica | GER 5 | AUT 5 | SM1 1 | SM2 1 | VAL1 3 | VAL2 5 | | | | | | | | | | | | | | | 1r | 99 |
| 2020 | MotoE | Energica | ESP 2 | ANC Ret | SM 1 | EMI1 3 | EMI2 1 | FRA1 Ret | FRA2 5 | | | | | | | | | | | | | | 2n | 97 |
| 2021 | MotoE | Energica | ESP 6 | FRA 8 | CAT 7 | NED 4 | AUT 8 | SM1 4 | SM2 1 | | | | | | | | | | | | | | 3r | 86 |
| 2022 | MotoE | Energica | ESP1 3 | ESP2 6 | FRA1 4 | FRA2 7 | ITA1 2 | ITA2 1 | NED1 4 | NED2 4 | AUT1 14 | AUT2 9 | SM1 3 | SM2 1 | | | | | | | | | 3r | 162.5 |
| 2023 | MotoE | Ducati | FRA1 Ret | FRA2 1 | ITA1 2 | ITA2 3 | GER1 4 | GER2 7 | NED1 1 | NED2 1 | GBR1 8 | GBR2 7 | AUT1 16 | AUT2 2 | CAT1 4 | CAT2 5 | SM1 6 | SM2 7 | | | | | 3r | 216 |
| 2024 | MotoE | Ducati | POR1 12 | POR2 8 | FRA1 8 | FRA2 8 | CAT1 8 | CAT2 8 | ITA1 8 | ITA2 7 | NED1 5 | NED2 9 | GER1 4 | GER2 6 | AUT1 Ret | AUT2 6 | SM1 6 | SM2 6 | | | | | 8è | 132 |
| 2024 | Moto2 | Kalex | QAT | POR | AME | ESP 15 | FRA | CAT | ITA | NED | GER | GBR | AUT | ARA | SM | EMI Ret | INA | JPN | AUS | THA | MAL | SLD | 30è | 1 |
Només la meitat dels punts atorgats en haver-se completat menys de dos terços de la distància de la cursa (però almenys tres voltes completes)

## Referències

* ↑ «A Matteo Ferrari il primo titolo delle moto elettriche» (en italià). gazzetta.it. La Gazzetta dello Sport, 17-11-2019. [Consulta: 17 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Perfil de Ferrari a motogp.com (castellà)
Campions del Món de MotoE$^1$ :
2019 - Ferrari
2020 - Torres
2021 - Torres
2022 - Aegerter
2023 - Casadei
2024 - Garzó :
$^1$El Campionat del Món de MotoE s'anomenà Copa del Món fins a la temporada de 2022 inclosa. :
# Església de Sant Feliu de Buixalleu

L'Església de Sant Feliu de Buixalleu és una obra amb elements romànics i gòtics de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església està situada dins el petit nucli urbà en una terrassa elevada on cal accedir-hi per unes escales.

## Descripció

L'edifici, d'origen romànic, amb la nau central rectangular, amb dues naus laterals afegides posteriorment que es comuniquen amb arcs formers de mig punt. Sobre el primer tram de la nau, hi ha un cor. L'absis semicircular amb finestra central de doble esqueixada a l'exterior queda parcialment ocult per l'afegit del cos de la sagristia al costat de migdia. En aquest sector també hi ha un porxo d'arcs de mig punt, construït posteriorment, que està arrebossat. La porta d'entrada actual es troba al mur de ponent i és en arc de mig punt, amb el timpà cec. El campanar, de planta quadrada, i en part d'estil romànic, té tres pisos. Els dos primers d'estil romànic, i l'últim construït posteriorment. Són romàniques les quatre finestres geminades separades per columnes amb capitells mensuliformes, una per cara, mentre que La coberta de tot el conjunt ha estat sobrealçada. A la part superior hi ha finestres en arc de mig punt. La coberta és en forma piramidal.

## Història

Parròquia rural que dona nom a un extens municipi de l'antic terme de Montsoriu i batllia de n'Orri, del vescomtat de Cabrera. L'església és esmentada des del 1019 en la dotació de la canònica de Girona amb el nom de "Sancti Felicis de Bursoleu". El mas "Busaleu" o "Bursoleni" és citat en l'antiga documentació del monestir de Breda des del 1185 i actualment encara es troba a poca distància de l'església i del nucli.
L'església fou en endavant una església parroquial de l'ardiaconat de la Selva i, més recentment, de l'arxiprestat de Santa Coloma de Farners.
A l'edifici, d'origen romànic, se li afegiren ja en època gòtica les dues naus laterals. En les obres de restauració fetes cap el 1970 es deixaren al descobert quatre finestres romàniques.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Sphinx maurorum

L'esfinx o borinot del pi (Sphinx maurorum) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) propi d'Europa Occidental i el Magrib.

## Distribució

Es distribueix per tota la península Ibèrica, sud de França, Còrsega i les serralades del Rif i els Atles. Ben representada als Països Catalans, però absent a les Illes Balears.

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 70 i 80 mm. Per l'aspecte és indistingible de Sphinx pinastri, per separar les dues espècies s'ha de recórrer a l'estudi dels genitals de l'individu, per això durant molt temps va ser considerada una subespècie d'aquesta. Es caracteritza per les seves tonalitats grises que recobreixen el seu cos i ales, amb dues franges negres al tòrax, unes altres horitzontals de més abundants però més petites a l'abdomen, i tres línies negres a les ales anteriors; ales posteriors completament grises. Fímbries dels extrems de les ales ratllades.

### Eruga

Pot arribar als 80 mm. Pot presentar diverses formes, una de les més comunes una marró clar amb la cua negra quan arriba a l'últim estadi; cap marró amb dos línies verticals negres; la "placa" dura que presenta al tòrax n'és un tret distintiu. Durants els primers estadis és verda amb diverses línies longitudinals blanques amb una cua roja o negra.

## Hàbitat

Té preferència pels boscos de pins secs. L'eruga s'alimenta generalment de Pinus, especialment de Pinus halepensis i també Pinus pinaster; més rarament de Cedrus i Picea.

## Període de vol

Normalment dues generacions, la primera al maig/juny i la segona durant l'agost. Depenent de la temporada i la localitat, només una entre el juliol i agost. Es poden trobar alguns imagos a l'abril o al setembre. Hibernació com a pupa en una cambra subterrània.

## Costums

Cada femella pon uns 100 ous, normalment individualment i més rarament en grups de dos o tres. Pot ser parasitada per taquínids com Drino atropivora. Tot i que és una espècie comuna, és difícil d'observar degut als costums nocturns i la bona cripsis; durant el dia els imagos reposen sobre els troncs de pi i a la nit liben flors de manera similar a la d'un colibrí.

## Referències

* ↑ «BioLib - Sphinx maurorum"» (en anglès). [Consulta: 19 maig 2024].

## Enllaços externs

* Sphingidae of Western Palaearctitc (anglès)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* El Medi Natural del Bages Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine. (català)
# Sport Club Atlético

L'Sport Club Atlético (crioll capverdià: SK Atlétiku) és un club capverdià de futbol de la ciutat de Ribeira Brava a l'illa de São Nicolau.
Va ser fundat el 9 de desembre de 1977.
Manté forta rivalitat amb FC Ultramarina.

## Palmarès

* Lliga de São Nicolau de futbol:
       1983, 1987, 1993/94, 1994/95, 1999/00, 2001/02, 2011/12, 2013/14, 2015/16
* Copa de São Nicolau de futbol:
       2007/08, 2012/13
* Supercopa de São Nicolau de futbol:
       2008/09, 2013/14, 2015/16
* Torneig d'Obertura de São Nicolau de futbol:
       2001/02, 2014/15, 2016/17

## Referències

* ↑ Club profile at The Final Ball
* ↑ SC Atlético Ribeira Brava at Sports Mídia (portuguès)
* ↑ List of dates of foundation of clubs in Cape Verde at rsssf.com
* ↑ «Futebol São Nicolau: Ultramarina perde no jogo da primeira jornada» (en portuguès). Criolosports, 19-01-2016. Arxivat de l'original el 21 de gener 2016. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Sport Clube Atletico e campeão em São Nicolau, SAPO CV, 22 March 2014 (portuguès)