OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Sant Gregori (Arutx)

L'església de Sant Gregori (en armeni: Սուրբ Գրիգոր եկեղեցի) o Arutxavank es troba en un altiplà rocós al peu occidental de la muntanya Aragats, al poble d'Arutx de la província d'Aragatsotn d'Armènia. Segons les inscripcions de la paret de l'est i els manuscrits dels historiadors Ghevond, Hovhannes Draskhanakerttsi i Stepanos Asoghik, l'església i l'edifici contigu aixecat per a residència (el palau) els encarregà el príncep Gregori I Mamikonian i la seua esposa Heghine (o Heline) entre el 661 i el 682. Arquitectònicament és una de les esglésies armènies més importants de l'edat mitjana, i una de les més grans.

## Història

Arutx esdevingué una ciutadella a la fi de l'edat mitjana. Les ruïnes del palau, les van excavar al 1947 i entre el 1950 i el 1952. Les restes de dues estructures del conjunt del palau del príncep Grigor Mamikonian es van trobar al costat sud de l'església de Sant Gregori. Hi ha una certa controvèrsia sobre la data exacta de la finalització d'aquesta església, a causa de la referència de la inscripció al regnat de l'emperador romà d'Orient Constantí III Heracli (641). Segons Marr, Haroutyunyan i Manutcheryan, es creu que es confon amb l'emperador Constant II (641-668).
L'església es va restaurar entre el 1946 i el 1948, tret del tambor i la cúpula. L'església havia estat molt danyada pels terratrèmols i potser també pel seu ús com a fortalesa en els segles xvi i xvii (Oramanian, 1948).

## Arquitectura

L'església de Sant Gregori és una sala amb voltes, amb una estructura de tipus de basílica, d'una sola nau. El tambor i la cúpula se n'havien esfondrat abans de la restauració.

## Galeria

* Façana sud de la catedral
* Absis de l'església de Sant Gregori
* Inscripció en el timpàsobre el portal principal
* Un dels dos capitells als afores de les ruïnes de l'església

## Referències

* ↑ Encyclopedia of Armenia; Armenian Studies Program at CSU, Fresno.
* ↑ Diferents historiadors en donen la data d'acabament d'aquesta manera: 668 segons Josef Strzygowski, 1918 i Sirarpie Der-Nersessian, 1969; 670 segons Mnatsakanyan en Aknark, 1964, i Haroutyunyan 1975; 666 segons Manutcheryan, 1977.
* ↑ «Aruchavank». Armenica, 10-10-2007. Arxivat de l'original el 10 d'octubre de 2007. [Consulta: 11 octubre 2019].
# Èfira (nimfa)

Èfira (en grec antic: Εφύρα) va ser una oceànide, una nimfa, filla de Tetis i d'Ocèan, o de Nereu i Doris, segons diu Higí a la llista de les nereides. Era l'epònim de la ciutat d'Èfira, mes coneguda com a Corint.

## Referències

* 1 2 Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 71. ISBN 8429741461.
* ↑ Higí. Faules, pròleg, 8

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre Èfira. (anglès)
# Església de Suècia

L'Església de Suècia (en suec, Svenska kyrkan), és l'església cristiana més gran a Suècia. L'Església de Suècia professa la branca luterana de la cristiandat, i és un membre de la Comunió de Porvoo. Amb 6.446.729 membres batejats, és l'església luterana més gran del món, encara que combinats, hi ha més luterans a les esglésies membre de l'Església Evangèlica Alemanya. Fins al 2000 ocupava la posició d'església estatal. A partir de 2012, un 67,5% de la població de Suècia pertanyia a l'església. Tanmateix, només un 5% aproximadament dels membres de l'església regularment assisteixen a serveis de diumenge.
L'Església està, per llei, organitzada en la conducta següent:
El Primat de l'Església de Suècia és l'Arquebisbe d'Uppsala, actualment Anders Wejryd.

## Referències

* 1 2 «Svenska kyrkans medlemsutveckling år 2012» (PDF) (en swedish). Svenska kyrkan.
* ↑ "Litúrgia i Veneració" Arxivat 2010-04-22 a Wayback Machine., Església de Suècia
* ↑ "1998:1591 Sfs" Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine., Riksdagen

## Bibliografia

* Berndt Gustafsson. Svensk kyrkohistoria (en seuc). 6th.. Helsingborg: Plus Ultra, 1983. ISBN 91-970355-7-2.

## Enllaços externs

* (anglès) Església de Suècia - lloc web Oficial
# Església de Sant Jaume i Santa Anna (Benidorm)

L'Església de Sant Jaume i Santa Anna és un temple de culte catòlic d'estil neoclàssic, situat a Benidorm, a la comarca valenciana de la Marina Baixa.
Se situa a la part superior d'El Castell, el poble vell, i al penyal del Canfali. Va ser construïda entre 1740 i 1780 després d'haver-se produït la Trobada de la Mare de Déu del Sofratge, patrona de Benidorm.
Quasi del tot exempta, hi articula tres places, la plaça de la Senyoria, la plaça Castelar i la plaça de Sant Jaume. Esta última plaça s'hi troba l'entrada principal al temple i uneix els caps del carrer Mal Pas (on se situa l'entrada secundària i nexe entre la plaça de la Senyoria i de Sant Jaume), carrer Major i carrer Metge Cosme Bayona, per un costat, i per l'altre, el túnel d'accés a la plaça Castelar.

## Descripció

El temple es basa en una planta de creu llatina amb nau central i capelles laterals menudes. La cúpula de mitja taronja al creuer, sense tambor, recolza directament sobre les petxines. Al costat de l'evangeli (costat esquerre des de l'entrada principal) es troba la capella de la Mare de Déu del Sofratge.
Exteriorment oferix una imatge senzilla emblanquinada, amb cornises i altres motlures en ocre. Les dues cúpules, la del creuer i la de la capella estan cobertes amb teula vidriada blava.
Al seu interior s'hi celebren les festivitats religioses de Benidorm, com són les Festes Majors Patronals, la Setmana Santa o el dia de Sant Jaume, patró de Benidorm.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Església de São Martinho de Mancelos

L'Església de Sâo Martinho és un edifici religiós d'interès públic, ubicat a Mancelos, municipi d'Amarante, al districte de Porto, a Portugal. Fou construïda a mitjans del segle xiii amb un projecte associat estilísticament al del Monestir de Travanca, el principal establiment monàstic de la regió.

## Característiques

L'església té nau i capella major; és de planta rectangular, típica del romànic portuguès. En destaca el nàrtex enfront de la façana principal, que degué tenir una funció funerària, i la torre que flanqueja l'església, que fou transformada en torre campanar més tard. El portal principal del temple és un exemple important de l'època romànica, amb un timpà llis i capitells amb motius vegetals diversos. El timpà és sostingut per consoles en forma de figures monstruoses, probablement simbolitzant la personificació del pecat.

## Referències

* 1 2 «Igreja de Mancelos - detalhe» (en portuguès). DGPC. [Consulta: 30 agost 2021].
# Església de Sant Joan Apòstol i Evangelista (Massamagrell)

L'església Parroquial de Sant Joan Apòstol i Evangelista, és un temple catòlic situat a la plaça de la Constitució de Massamagrell. El temple data del segle xviii.
El temple té la condició de Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13.02.2007).
El règim urbanístic del temple està regulat pel Plà General d'Ordenació Urbana de l'Ajuntament de Massamagrell, de novembre de 1990. L'última intervenció que s'ha realitzat a l'edifici és la rehabilitació de la façana i el campanar per l'arquitecte José Luis Gisbert.
Església de planta basical amb tres naus i amb capelles laterals amb decoració Rococó. Destaca la façana, amb un retaule del Barroc, i el retaule de l'altar d'estil neoclàssic. Té una torre barroca de planta quadrada i una alçada de 42 metres, la decoració del remat és clàssica i les pilastres que hi han a cada costat dels arcs semicirculars són dòriques i té cinc campanes anomenades El Cimbolet, La Maresa, la Valenciana, la Secana i la Saguntina.
Joan_Celda_de_la_Visitació, sacerdot i pintor, titolar de la parròquia des de 1980 fins a 1995, ha deixat una mostra de la seua creació artística en les parets de l'església parroquial de Massamagrell.

## Referències

* 1 2 «Fitxa BRL: Església Parroquial de Sant Joan Apòstol i Evangelista». Cult.gva.es. [Consulta: novembre 2015].
* ↑ Barrón Abad, Sofía. Catálogo del Patrimonio Arquitectónico de Massamagrell. Ajuntament de Massamagrell, 2003, p. 66. ISBN 84-607-6391-9.
* ↑ «Aspectes estilístics i iconogràfics del segle xviii. Vicent Zuriaga Senent». [Consulta: 6 maig 2017].
* ↑ Barrón Abad, Sofía. Catálogo del Patrimonio Arquitectónico de Massamagrell. Ajuntament de Massamagrell, 2003, p. 68. ISBN 84-607-6391-9.
* ↑ «Inventari de les campanes. Parròquia de Sant Joan Apòstol i Evangelista». Campaners.com. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «Ajuntament de Massamagrell». [Consulta: 20 gener 2016].
<link rel="mw:PageProp/Category" href="./Categoria:Esglésies_de_l'Horta_Nord" id="CITEREF.7B.7B.7Blast.7D.7D.7D"/>
# Església de Tsughrughasheni

L'església de Tsughrughasheni (en georgià: წუღრუღაშენის ეკლესია) es un edifici de l'Església ortodoxa georgiana al districte de Bolnisi, Geòrgia, està situada a 2 km de la basílica Bolnisi Sioni, al marge dret del riu Bolnisistsqali.

## Història

L'església va ser construïda entre el 1212 i el 1222, suposadament pel rei Jordi IV de Geòrgia de la dinastia Bagrationi.
L'església de Tsughrughasheni té una certa similitud estilística amb altres esglésies georgianes dels segles xii i xiii, com els monestirs de Betània, monestir de Kvatajevi i Pitareti, però és més petita que aquests i té una cúpula més alta. El plànol de l'església és d'angle recte i és rica pel que fa als ornaments tradicionals de Geòrgia.

## Galeria

* Porta de l'església
* Detall exterior del tambor
* Finestres a la façana exterior occidental
* Inscripció a la façana exterior occidental

## Referències

* ↑ «List of Immovable Cultural Monuments» (en georgià). [Consulta: 18 agost 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia soviètica georgiana, P. Zakaraia, XI, p.351, Tbilisi, 1987.
# Església de Valldaura (Manresa)

L'Església de Valldaura és un edifici del municipi de Manresa (Bages) protegit com a bé cultural d'interès local, obra de l'arquitecte Josep Torres i Argullol.

## Descripció

Edifici construït en pedra, amb una nau i capelles laterals comunicades entre si mitjançant arcs apuntats. Coberta a dues vessants.
La façana principal és de composició ordenada, llisa, amb predomini del buit sobre el ple: portal en arc rodó i gran finestral tripartit que segueix la línia de façana formant el capcer. Una torre poligonal amb coberta piramidal resol la cantonada i serveix de nexe d'unió amb la façana lateral, plana, amb petites obertures i contraforts.
El conjunt exterior utilitza un llenguatge formal divers de l'interior. Les façanes denoten unes certes influències centreeuropees, la qual cosa no és estranya si pensem que estan fetes posteriorment a l'interior i de mans d'un arquitecte més jove.
A l'interior, la nau està separada de les capelles laterals mitjançant arcs formers, rebaixats en planta baixa i apuntats al pis superior. Absis poligonal. Cor al tester, a nivell de planta pis. Coberta amb estructura de fusta. Paraments arrebossats. A la capçalera, i damunt de l'altar, hi ha el cambril de la Verge.

## Referències

* 1 2 3 4
# Església de Sant Jordi de Urtkva

L'església de Sant Jordi d'Urtkva (en georgià: ურთხვის წმინდა გიორგის ეკლესია) és una església situada al municipi de Jashuri, al nord del poble d'Urtkhva, a Geòrgia, propera al cementiri del poble. Al 2006, Sant Jordi d'Urtkva va ser assenyalat com a Monument Cultural destacat de Geòrgia.

## Arquitectura

És un edifici amb planta de saló, d'11,5 m x 6,6 m, construït amb pedres calcàries de diferents mides. Té dues entrades: una des del nord i l'altra al sud. L'absis és un cercle incomplet, a l'eix del qual hi ha una finestra. També hi ha dues finestres al mur nord i una altra finestra al mur oest.
A dos metres al sud de l'església, hi havia un campanar de 3,5 m x 3,5 m. Aquest es remunta a començaments de l'era feudal i va ser construït amb pedres i maons. El campanar va ser seriosament danyat perquè la cúpula es va esfondrar, i únicament es van mantenir els pilars i arcs construïts sobre aquests pilars. Les parets nord i l'est del campanar s'havien construït amb trossos de pedres.

## Referències

* ↑ «,,კულტურის ზოგიერთი უძრავი ძეგლისათვის ეროვნული მნიშვნელობის კატეგორიის მინიჭების შესახებ“» (en georgià). [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ Descripció de monuments històrics i culturals georgians; volum 5; pàgines: 448-449; Tbilisi; 1990.

## Bibliografia

* Lortkipanidze I., Nabaxtevi paintings, Tbilisi, 1973.
# Església de Vilarrué

L'Església de Vilarrué és una ermita romànica llombarda del meïtat segle xii, situada al municipi de Les Paüls, dins de la Franja de Ponent a la comarca de la Ribagorça a l'indret conegut com a Vilarrué.
La seva planta és una nau i absis cilíndric amb arcuacions cegues, amb un campanar en espadanya de dos ulls asimètrica. La portalada és quadrada (1825), hi ha altres dues d'estil romàniques cegades.
El seu estat és ruïnós.

## Vegeu també

* Mare de Déu de Turbidé, ermita romànica propera a aquest nucli de població.

## Referències

* ↑ «Fitxa al Portal románico aragonés». Arxivat de l'original el 2010-02-21. [Consulta: 24 agost 2009].
# Església de Sant Josep (Amman)

L'Església de Sant Josep, també coneguda com a Església Llatina de Jabal Amman, (en àrab: كنيسة القديس يوسف) és una església catòlica que es troba a la ciutat d'Amman capital del Regne de Jordània.
Com el seu nom indica el temple està dedicat a Josep de Natzaret. És una de les parròquies sota la responsabilitat del Patriarcat Llatí de Jerusalem (Patriarcha Hierosolymitanus Latinorum). En 2015 l'església va servir per a albergar refugiats que van fugir de la Guerra contra Estat Islàmic. Esta iniciativa també la van adoptar més de 40 esglésies a tot el país, just després que el rei Abdalá II de Jordània estenguera una invitació als cristians iraquians perquè vingueren al seu territori, i el Vaticà anunciara l'aprovació de fons per a ajudar-los.

## Referències

* ↑ «The Catholic Church Of The Holy Land » Territorial Parishes Jordan». [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ «The Dialog » Amman». [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ «Jabal Amman | Sacred Heart English Language Parish, Amman». Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ «Life on hold for Iraqi Christian refugees in Jordan». [Consulta: 20 maig 2016].
# Bernat Pejoan i Sanmartí

Bernat Pejoan i Sanmartí (Sant Vicenç de Castellet, 22 d'octubre de 1864 - Barcelona, 30 de desembre de 1926 ) fou un arquitecte català. També trobem referències seves com a Bernardo Pejoan o Pijoan.
Va estudiar arquitectura a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, on es llicencià el 1889. Abans de llicenciar-se ja va començar a les ordre d'Elies Rogent restaurant Santa Maria de Ripoll, per a passar a col·laborar posteriorment a l'Exposició Universal de 1888. Va treballar a diverses ciutats de l'Estat, com Madrid i Burgos, principalment en edificis religiosos, com convents, comunitats i escoles, però també en cases i edificis privats, alguns d'ells a Manresa o a les seves proximitats. Entre les seves obres destacades cal mencionar la Casa Padró Riera, les cases Leandre, J.Victori i l'església de Valldaura, totes tres a la ciutat de Manresa. També és l'autor de l'actual façana neoclassitzant del Santuari del Sant Crist de Balaguer.

## Referències

* ↑ «esquela: Bernardo Pejoán Sanmartí». La Vanguardia, 31-12-1926, pàg. 2.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 163. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ José F. Ráfols. Diccionario de artistas de Cataluña, Valencia y Baleares. Edicions Catalanes, 1980, p. 906– [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ Bohigas, Oriol. Reseña y catálogo de la arquitectura modernista II (en castellà). Barcelona: Lumen, 1983, p. 12. ISBN 8426410944.
* ↑ Lacuesta, Raquel. Modernisme a l'entorn de Barcelona. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2006, p. 8-9. ISBN 8498031583.
* ↑ Danés Torras, Josep. Asociación de Arquitectos de Cataluña : anuario MCMXXVII, 1928.
* ↑ «Fitxa al web del Museu Comarcal de Manresa». web. Museu Comarcal de Manresa. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015. [Consulta: 15 agost 2013].
# Església de Sant Julià de Vilatorta

L'Església de Sant Julià de Vilatorta és una obra del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici religiós. És una església d'una sola nau amb capelles laterals a patir del presbiteri. La nau és coberta amb volta de canó damunt impostes, està dividida en tres trams marcats per motllures i al capcer hi ha òculs que donen claror al temple. Als peus hi ha el cor amb un altre òcul. La nau central es comunica amb les laterals amb columnes adossades a pilars que sostenen arcs de mig punt. Les naus laterals estan dividides en trams i les voltes són nervades de forma quatripartita amb medalló al centre.
Externament s'observa l'absis a llevant, amb arcuacions i lesenes llombardes estucades i retocades, és visiblement sobre alçat i a la part superior s'obren uns òculs a la part nord, que queda entremig de cases, s'hi eleva un campanar de torre cobert de forma piramidal amb rajola vidriada verda. El capcer de la façana és sinuós, el portal és d'arc de mig punt, inscrit dins un rectangle, i al damunt s'obre una fornícula amb la imatge de Sant Julià màrtir.
A la capella lateral esquerra trobem un retaule del Roser del segle xviii d'estil barroc fet de mans de Segimon Pujol com també l'altar del Roser del segle xvii de J.Albanell i P.Costa. També trobem un retaule de Sant Isidre d'estil barroc i de Salvador del segle xvii de Ballester, Colobrans i Tor.
Situat a l'absis hi ha el retaule Major del segle XVII/XVIII de B. Ballester i S.Colobrans.
A la capella esquerra hi ha l'altar de Sant Miquel del segle XVII/XIX de B. Ballester

## Història

L'església fou consagrada pel bisbe Idalguer entorn del 910, els veïns la reedificaren a mitjans del segle xi. D'aquesta època se'n conserva part de l'absis.
L'església ha sofert modificacions successives com ho demostra el seu estil eclèctic i les diverses dates constructives que es troben en el mateix edifici: 1553, a la clau de volta a la capella lateral; 1682 a una làpida del mur nord, que respon a modificacions generals i altres dates més tardanes ja al segle xix.
L'any 1936 s'hi annexiona una capella construïda al segle anterior a la part de migdia del temple.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9
# Església de fusta de Lomen

L'església de fusta de Lomen és una stavkirke medieval de mitjan segle xii. Es troba a la petita localitat de Lomen al municipi de Vestre Slidre, Oppland, Noruega.
Les primeres fonts escrites que citen a l'església pel seu nom són documents dels anys 1325 i 1334. No obstant això, la dendrocronologia estableix dates anteriors, que han permès datar la construcció cap a 1179. L'any 1779 va haver-hi una restauració, que va incloure l'engrandiment de l'església. Tot i tenir intrusions que van modificar el seu aspecte en certa manera, conserva elements originals, com l'armadura de l'estructura i tres portals medievals artísticament tallats en la fusta.
És una stavkirke tipus B, amb una nau dividida en sala central i deambulatori, dividides entre si per columnes. El cor és de menor amplària, i al principi tenia absis, però aquest va ser eliminat en la reconstrucció del segle xviii. La mateixa sort va tenir el corredor exterior.
Va tenir un ús quotidià fins a l'any 1914, quan va estar llesta la nova església de maçoneria de la localitat, 2 km al nord de la stavkirke. Des de llavors només és utilitzada en ocasions especials, com el 17 de maig, dia nacional de Noruega, i a la festivitat d'Olsok (dia de Sant Olaf).
S'hi ha trobat un jaciment arqueològic de peces de joieria i monedes, algunes d'aquestes datades del segle xii.

## Enllaços externs

* L'església de fusta de Lomen al Directorate for Cultural Heritage — en noruec
* L'església de Lomen a Stavkirke.org Arxivat 2005-02-13 a Wayback Machine. — en noruec
# Església de Sant Lluís Beltran

L'Església Parroquial de Sant Lluís Beltran és un temple catòlic situat al carrer Músic Mariano Puig Yago, 2 al municipi de Torrent. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.14.244-002.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 30 desembre 2016].
# Església de Sant Martí de Torroella

L'Església de Sant Martí de Torroella és una església del municipi de Sant Joan de Vilatorrada (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església de Sant Martí de Torroella conserva elements romànics dins la nova obra que és del segle xix, i que modificà totalment l'edifici romànic anterior. Conserva l'absis, semicircular i llis, i una part del mur de tramuntana i del de ponent, on hi ha una finestra amb doble esqueixada i arquivolta. L'edifici del segle xix es construí en sentit transversal al romànic i és de dimensions molt més grans.

## Història

Situada a l'antic terme medieval de Manresa, l'església de Sant Martí de Torroella està documentada des de l'any 1022 quan els Comtes de Barcelona varen vendre al monestir de Sant Benet de Bages l'alou i l'església de Sant Martí de Torroella. L'any 1077 era parròquia però el 1154 havia perdut ja aquesta categoria encara que seguia vinculada al monestir bagenc. L'any 1685 depenia ja de la Seu de Manresa i al segle xix fou transformada sensiblement.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6
# Església de l'Assumpció de Benaguasil

L'Església de l'Assumpció, sub invocatione Assumptionis Beatae Mariae Virginis, com era costum al S. XIII, es troba al centre urbà de Benaguasil, al Camp de Túria (País Valencià). Està situat a la plaça Major, sobre el solar de l'antiga mesquita musulmana. S'iniciaren les obres el 1703 i, després de la guerra, es van reiniciar el 1725 i es va inaugurar el 1737, en un model que seguia els esquemes tradicionals d'aquest període i amb una façana amb influències del darrer barroc valencià. Consta de tres naus, tot sent la del mig la major, amb una elevada cúpula. Per la seua banda, el campanar hi té tres cossos: el superior, on hi ha les campanes, és el més destacat.
Dins del temple hi havia un retaule de la Mare de Déu de l'Assumpció, rodejada d'àngels, sobre fusta llavorada, daurada. La peça es va perdre durant la Guerra civil espanyola. Posteriorment, es va fer una rèplica per a substituir-lo, a càrrec de Francisco Garcés Martínez, del pintor Francisco López i els seus respectius equips. El nou retaule es va començar a muntar el 1957 i es va beneir set anys després, el 1964.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de Benaguasil Arxivat 2015-01-01 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Comissió textos religiosos. Missa pro populo. Assumptio Beatæ Mariæ Virginis. València: AVL [Consulta: 4 abril 2019]. Arxivat 4 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 «Història». Benaguasil.com. Arxivat de l'original el 2015-01-01. [Consulta: 1r gener 2015].