OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# CCA

CCA té els següents significats:
* Confederació catalano-aragonesa, nom alternatiu de la corona d'Aragó
* Coalició Canària, partit polític de les Illes Canàries
* Compromiso con Aragón, partit polític d'Aragó
* CCA Bucarest acrònim en romanès Casa Centrala a Armatei, nom històric del club de futbol vegeu FC Steaua Bucureşti#Evolució del nom
* Comics Code Authority, organisme de censura dels còmics dels Estats Units
* Centre Canadenc d'Arquitectura, museu i centre de recerca d'arquitectura amb seu a Mont-real (Quebec)
* Centre de Conservació Arqueològica, institució dedicada a l'arqueologia amb seu a Roma (Itàlia)
* Centre Comercial Andorrà, empresa i centre comercial d'Andorra
* CCA Latécoère (de l'acrònim en francès Corse Composites Aéronautiques), empresa de components d'aeronàutica filial de Latécoère de França
* Clásicos Canarios de Automóviles, empresa fabricant d'automòbils històrica de les Illes Canàries
* CCA o condrocalcinosi articular, malaltia que provoca calcificacions a les articulacions
* Artèria caròtide comuna (del seu nom en anglès Common Carotid Artery), qualsevol de les dues artèries majors que porten la sang al cap
* Anàlisi de la correlació canònica (del seu nom en anglès Canonical-Correlation Analysis), mètode d'anàlisi multivariant desenvolupat per Harold Hotelling
* Anàlisi de correspondències canòniques (del seu nom en anglès Canonical Correspondence Analysis), tècnica d'estadística multivariant d'anàlisi de correspondències
* Enllaç C-Ca compost organometàl·lic del grup 2 basat en l'enllaç covalent entre carboni (C) i calci (Ca)
* Arsenat de coure cromatat (del seu nom en anglès Chromated Copper Arsenate), conservant de la fusta compost de coure, crom i arsènic
* Alumini recobert de coure (del seu nom en anglès Copper-Clad Aluminium), cable elèctric compost d'un nucli d'alumini recobert de coure
* CCA del seu nom en anglès Cold Cranking Amps, corrent d'arrencada en fred (mesura del corrent elèctric màxim que pot fornir una bateria en fred
* DVD CCA (acrònim en anglès Copy Control Association), entitat encarregada de les llicències de protecció de còpia de DVD
* CCA (citosina-citosina-adenina) triplet que codifica la prolina, aminoàcid que es troba a les proteïnes
* CCA, acrònim de signatura de Cristòfor Colom (de Cristòfor Colom, Almirall) navegant i explorador
* CCA, codi OACI d’Air China, aerolínia estatal de la República Popular de la Xina
* CCA, codi UCI de l'AGO-Aqua Service, equip ciclista de Bèlgica
* Cca., abreviatura de circa, paraula llatina usada en cronologia
# CFU

CFU té els següents significats:
* Unió Caribenya de Futbol, associació de les federacions de futbol de països del Carib
* Unitat formadora de colònies (del seu nom en anglès Colony-Forming Unit), unitat de mesura dels microorganismes presents en una mostra
* CFU també és el codi IATA de l'Aeroport de Corfú, a Grècia
# CGH

CGH té els següents significats:
* Consejo General de Huelga, òrgan de coordinació de la vaga de la UNAM de 1999, a Mèxic
* Clinical Gastroenterology and Hepatology, revista científica especialitzada en gastroenterologia
* Física cGh (de l'anagrama amb c (velocitat de la llum), G (constant de la gravitació) i h (constant de Planck)), projecte per unificar relativitat, gravetat i mecànica quàntica
* Asteroide de tipus CGH (de l'acrònim en anglès Carbonaceous G-type Hydrated), un dels tipus de la classificació espectral dels asteroides
* Hibridació genòmica comparativa (del seu nom en anglès Comparative Genomic Hybridization), mètode de citogenètica per estudiar les variacions de l'ADN
* Holografia generada per computadora (del seu nom en anglès Computer-Generated Holography), mètode de generació digital d'hologrames
* CGH també és el codi de la IATA de l'Aeroport de Congonhas, aeroport que serveix la zona de São Paulo, al Brasil
* CGH₂ (de l'anglès Compressed Gaseous Hydrogen) també és l'abreviatura de l'hidrogen comprimit, hidrogen en estat gasós mantingut sota pressió
* Cgh també és l'abreviatura de la cal·laghanita, mineral de la classe dels carbonats
# CGU

CGU té els següents significats:
* Grup Compostel·la (del seu nom en anglès Compostela Group of Universities), organització sense ànim de lucre d'universitats d'arreu del món per a la promoció del Camí de Sant Jaume
* Contingut generat per usuaris, contingut en els mitjans de comunicació creat pels mateixos usuaris
* CGU (Citosina-Guanina-Uracil) també és un dels triplets que codifica l'arginina, aminoàcid que es troba a les proteïnes
# CPH

CPH té els següents significats:
* Partit Comunista d'Holanda (del seu nom en neerlandès Communistische Partij Holland), partit polític històric dels Països Baixos
* Banque CPH (de l'acrònim en francès de Crédit Professionnel du Hainaut), banc amb seu a Tournai (Bèlgica)
* Cens de població i habitatge, conjunt de dades referides a la població i l'habitatge d'un territori
* Hemicrània paroxística (del seu nom en anglès Chronic Paroxysmal Hemicrania), cefalàlgia que afecta sovint l'entorn dels ulls
* Coproporfíria hereditària, porfíria hepàtica aguda que afecta la biosíntesi del grup hemo
* CPH també és el codi IATA de l'Aeroport de Copenhaguen, a Dinamarca
* CPh també és l'abreviatura de Classical Philology, revista acadèmica de referència en filologia clàssica
* CpH també és l'abreviatura del ciclopentadiè, compost orgànic d'olor desagradable
* cph també és l'abreviatura de cicles per alçada d'imatge, unitat de mesura de resolució de pantalla
# Anhídrid melític

L'anhídrid melític, també anomenat trianhídrid melític i trianhídrid benzèhexacarboxílic, és l'anhídrid de l'àcid melític, és un compost orgànic amb la fórmula C$_{12}$O$_9$.
No conté altres elements a part del carboni i l'oxigen, l'anhídrid melític és un òxid de carboni (oxocarboni) i, juntament amb el CO$_2$, el CO i el C$_3$O$_2$, és un dels quatre únics que són raonablement estables en condicions estàndard.
És un sòlid sublimable blanc, aparentment obtingut per Justus Liebig i Friedrich Wöhler el 1830 en el seu estudi de la mellita ("pedra de mel") i té la fórmula empírica C$_4$O$_3$.
La substància va ser caracteritzada correctament el 1913 per H. Meyer i K. Steiner. Conserva el caràcter aromàtic de l'anell de benzè.

## Referències

* ↑ ChemSpider. (2024). Mellitic anhydride | C12O9. https://www.chemspider.com/Chemical-Structure.223826.html?rid=841b09f3-2ee6-48b6-841e-13bd6f8d5d21
# Ricard Ballester i Pallerola

Ricard Ballester i Pallerola (Reus, 19 de febrer de 1891 - Barcelona, 1973) va ser un mestre i escriptor català, pare d'Antoni Ballester i Nolla.
Va començar en el camp de la literatura i la poesia al setmanari reusenc d'ideologia catalanista Foc Nou (1910-1911), vinculada al Grup Modernista de Reus. El mateix 1911 formà part d'un anomenat «Grup de Tarragona», que funda a Barcelona la revista Panteisme, junt amb Plàcid Vidal, Joaquim Biosca, Francesc Recasens i Josep Maria de Sucre. Col·laborà al diari reusenc Las Circunstancias (1913-1915) i també a Foment (1914-1917 i 1931-1932), a la Revista del Centre de Lectura (1921-1922) i a La Veu del Camp (1921).
Era mestre d'escola i va exercir a Mont-roig del Camp, on es va casar. Formava part del grup de mestres interessat en la renovació pedagògica durant la República, i va organitzar diversos viatges a Barcelona el 1932 per visitar grups escolars i institucions culturals (L'Institut-Escola, l'Escola del Mar, L'Escola Normal de la Generalitat...) i l'abril de 1934 va acollir diversos mestres suïssos de la Societé Pedagogique Romande que visitaven Tarragona.
Depurat en la postguerra, va formar part del grup d'intel·lectuals i poetes que participaven amb obra pròpia a l'Antologia de la poesia reusenca, publicació que sortia anualment del 1956 al 1961 dirigida pel doctor Vallespinosa i que recollia poemes d'escriptors locals. El 1954 va publicar diversos articles al Setmanari Reus i va donar a conèixer, també el 1954, el llibre de poesies Perfils reusencs i altres poemes, editat a Barcelona per Salvador Torrell, amb un proemi de Josep Maria de Sucre.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 85.
* ↑ Garcia-Sedas, P. «Els catalans a Pombo: la tertúlia de Gómez de la Serna». A: Estudis de llengua i literatura catalanes LIX: Miscel·lània Joaquim Molas 4. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2009. Pàg. 124. ISBN 9788498831979
* ↑ González-Agàpito, J., i altres. Tradició i renovació pedagògica: 1898-19391. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2002, p. 539. ISBN 8484153002.
# Alzina de Ca n'Amat

L'Alzina de Ca n'Amat (Quercus ilex) és un arbre que es troba a Ullastrell (el Vallès Occidental), el qual és un colós amb peus de fang que pot acabar sucumbint si no es prenen mesures urgents per evitar-ho.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,80 (a 1,60 m de terra, per damunt de les deformacions).
* Alçada: 13,4 metres.
* Amplada de la capçada: 17 x 19,50 metres (amplada mitjana capçada: 18,25 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 282 metres.

## Aspecte general

La soca està en molt mal estat: podrida i atacada per insectes i fongs de forma massiva. En canvi, la capçada és ben vigorosa. Si no s'hi fa una actuació urgent de tipus fitosanitari i mecànic l'arbre podria acabar esqueixant-se per la força d'una ventada.

## Accés

Es troba enclotada enmig de la urbanització de Ca n'Amat, prop de la masia del mateix nom. Al quilòmetre 1 de la carretera BV-1203 entre Terrassa i Ullastrell cal prendre el trencall que baixa a la urbanització de Ca n'Amat. De seguida arribarem a un encreuament i tombem a la dreta, baixant pel carrer de la Vall. Recorreguts dos-cents metres, poc abans d'unes cases, aparquem el cotxe a mà esquerra i baixem a peu pel senderó que davalla al fons del torrent. Allà descobrirem la vella alzina, gairebé al bell mig de la llera. Coordenades UTM: 31T X0414845 Y4598488.

## Referències

* 1 2 3 4 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 102-103.
# Església de Sant Nicolau, Nin

L'església de Sant Nicolau és una església catòlica i un símbol reconeixible de Nin a Croàcia. Està situada al camp de 'Prahulje'. La petita església es va construir sobre un turó on encara hi ha tombes prehistòriques i inexplorades. L'església fa 5,90 m de llargada per 5,70 m d'amplada, 6 m d'alçada (diàmetre interior) i té una amplada de paret de 50 cm. A causa de l'amenaça turca existent, es va construir una corona mural de vuit merlets als segles XVI-XVII per ser utilitzada com a punt d'observació. El seu origen està lligat a finals del segle XI i principis del XII.

## Vegeu també

* Església de la Santa Creu (Nin)
* Església de Sant Donat de Zadar

## Referències

* ↑ «Die Kirche des Heiligen Nikolaus - Tourist Board Nin». [Consulta: 16 novembre 2024].

## Galeria

* Església de Sant Nicolau, Nin
* Església de Sant Nicolau, Nin
* Església de Sant Nicolau, Nin, Foto antiga
# Església de Sant Pere Pescador (Calafell)

L'Església de Sant Pere Pescador és una església del municipi de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La façana presenta una porta d'arc de mig punt, amb tres arcs col·locats en degradació, que segueixen tot el contorn de la porta i descansen damunt d'una base. La part exterior de les dovelles està decorada per una motllura amb una sanefa en ziga-zaga. A sobre hi ha una gran rosassa, amb un vitrall que representa la pesca miraculosa, i per sobre una creu en relleu. Les cobertes són de dos vessants. L'interior presenta una sola nau vertical, a la qual s'hi afegí, destruint l'absis, una nau horitzontal. A la banda dreta de la primera nau hi ha una nau de petites dimensions. El sostre és arquitravat i decorat amb cassetons. L'interior consta també d'una sèrie de vitralls referents a la vida de Sant Pere (nau vertical) i als set sagraments (nau horitzontal). L'altar és precedit per una talla de Sant Pere Pescador.

## Història

L'edifici té el seu origen en la petita nau que es troba a la dreta, la qual era la capella dels pescadors, construïda pels anys 1920-25 i reformada en la dècada dels 70 del segle xx. En el 1955 es feu la nau vertical, la qual acabava amb un absis i fou dissenyada per l'arquitecte Josep Maria Jordan. Després, en el 1970, s'amplià l'església i es construí la nau horitzontal; els treballs foren dirigits per l'arquitecte Josep Maria Español Boren. La imatge de Sant Pere Pescador fou feta per J. Perlló. L'església pertany actualment al bisbat de Tarragona, abans del 1950 era del de Barcelona.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Església de Sant Pere Pescador». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Església de Sant Pere». Ajuntament de Calafell. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 1r setembre 2014].
# Gözde

«Gözde» té aquests significats:
Gözde significa "la preferida" en turc i s'utilitza com a nom de dona. Persones amb el nom Gözde inclouen:
* Gözde Dökel - jugadora de futbol turca
* Gözde Kurt - escriptora turca
* Gözde Kırdar - jugadora de voleibol turca
# Església de Santa Margarida

L'Església de Santa Margarida, en anglès: Church of St Margaret, Westminster Abbey, està situada als terrenys de l'Abadia de Westminster sobre Parliament Square, i és una parròquia anglicana de la House of Commons of the United Kingdom a Londres. Està dedicada a Margarida d'Antioquia.

## Història i descripció

Va ser fundada al segle xii per monjos benedictins, St Margaret va ser reconstruïda des de 1486 a 1523. Esdevingué l'església parroquial del Palau de Westminster el 1614, quan els Puritans del segle xvii, descontents amb la molt litúrgica Abadia, escolliren mantenir serveis Parlamentaris en la més "adequada" St Margaret's: una pràctica que ha continuat des d'aleshores.
La torre nord-oest va ser reconstruïda per John James entre 1734 i1738; al mateix temps tota l'estructura va ser encastada amb pedra de Portland.

## Galeria

* Placa explicativa
* St Margaret's Church. A l'esquerra hi ha la torre del rellotge; a la dreta hi ha l'Abadia.
* St Margaret vista des del London Eye Ferris wheel
* La nau de St Margaret

## Referències

* ↑ Westminster Abbey. «St. Margaret's, Westminster Parish details». Arxivat de l'original el 2008-03-05. [Consulta: 3 maig 2008].
* ↑ Pevsner, N.; Bradley, Simon The Buildings of England: London 6 – Westminster. Uxbridge: Penguin, 2003. ISBN 0-300-09595-3.
* ↑ McManus, Mark. «St. Margaret's, Westminster». Arxivat de l'original el 2008-06-11. [Consulta: 3 maig 2008].
* ↑ Hawgood, David. «St. Margaret's, Westminster». Genuki (Genealogy UK & Ireland). Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 3 maig 2008].
* ↑ Wright, A.; Smith, P. Parliament Past and Present. London: Hutchinson & Co, 1868.
* ↑ Scott, George Gilbert. Stamp, Gavin. Personal and Professional Recollections. [London: Sampson Low, Marston, Searle & Rivington] Stamford: Paul Watkins Publishing, 1995. ISBN 1-871615-26-7.

## Enllaços externs

* Guide to St. Margaret's
* Memorials of St. Margaret's church, Westminster, comprising the parish registers, 1539–1660, and other churchwardens' accounts, 1460–1603 Arxivat 2013-01-12 at Archive.is
* Deanery of Westminster (St Margaret) Arxivat 2016-09-30 a Wayback Machine.
# Església de Santa Maria (Cornellà de Llobregat)

L'Església de Santa Maria és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta església parroquial es troba a la plaça de l'Església. L'església és al mateix lloc on es trobava una finca agrícola al segle ii, lloc on s'edificà al segle VI una església paleocristiana, i el segle xviii una església, destruïda el 1936 durant la Guerra Civil espanyola. La reconstrucció va començar el 1940, data en què es va col·locar la primera pedra, que va ser beneïda el 1948. El material principal amb el que es va construir l'església va ser amb maó. L'edifici actual està format per una sola nau amb transsepte, un absis poligonal amb capelles per als costats. El campanar és octogonal a la part superior, ja que comença amb una planta quadrada. La façana està formada per una rosassa amb vitralls, envoltada amb dues torres als costats, de planta quadrada, amb finestres allargades, igual que al campanar.

## Descripció

L'església, feta de maó vist i amb teulades de teula, és de planta basilical de tres naus, amb creuer i absis poligonal. En alçat, al mig del creuer s'aixeca un cimbori octogonal força baix i al costat de l'absis hi ha una torre campanar de base quadrada i coronament octogonal. La façana és porticada amb altes columnes. L'estil és d'un monumentalisme de postguerra de caràcter força retrògrad, cercant formes neoromàniques.

## Història

L'actual església parroquial de Cornellà va ser construïda en el mateix lloc que ocupava l'anterior i que va ser enderrocada l'any 1936. Aquesta és la tercera que, en la història de la ciutat de Cornellà, es construeix en el mateix lloc. La primera d'elles era en construcció al segle xi (entre 1065 i 1095) anys en què hi ha enregistrades donacions en moneda per a la construcció del Temple de Santa Maria de Cornellà. Als segles XV i XVI s'hi obriren diverses capelles laterals. Cap a la segona meitat del segle xviii, hom bastí una nova església al mateix lloc de l'anterior que fou enderrocada el 1936. L'actual, doncs, es va encarregar el 1939 a l'arquitecte Enric Mora i Guasch, que la va construir al mateix lloc, però capiculada. L'antiga rectoria, que s'ha conservat i que, en principi estava al davant, serà futur Arxiu Municipal.

## Referències

* ↑ «Excavacions arqueològiques a l'entorn de l'església de Santa Maria de Cornellà». Ajuntament de Cornellà, 31-10-2009. [Consulta: 11 maig 2012].
* 1 2

## Enllaços externs

* Fitxa a Pobles de Catalunya
# Església de Santa Maria de Jazente

L'Església de Santa Maria de Jazente és una església romànica situada a Jazente, al municipi d'Amarante, a Portugal. El 1977 fou classificada com a Immoble d'Interés públic i està integrada en la Ruta del romànic.(1)

## Referències

* ↑ «Igreja de Jazente». Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 22 maig 2020].

## Enllaços externs

* Església de Santa Maria de Jazente en el portal de la Ruta del romànic.
# Església de Santa Maria la Major (Daimiel)

L'Església Parroquial de Santa Maria la Major és el principal lloc de culte catòlic i l'edifici més antic de Daimiel, província de Ciudad Real (Espanya).

## Estructura arquitectònica

La seva estructura és la típica dels temples gòtics, si bé s'ha estat molt desfigurada per successives restauracions. És en la part nord on es conserven la major part dels vestigis d'aquesta època, dels quals cal destacar els seus elevats contraforts acabats en agulles, així com la porta de la Umbría, constituïda per un arc ogival i dos senzills capitells amb adorn vegetal. L'altra porta original té quatre columnes, amb capitells decorats amb fulles i fruits. Es troba encegada des de temps de la construcció del cor, i actualment es troba molt deteriorada. L'altra porta, que avui és la principal, es diu del Sol i està constituïda per un arc encortinat, protegit per un pòrtic suportat sobre dues columnes que sostenen la galeria que oculta la façana original de l'església.
L'interior de l'església està dividit en tres naus que són sostingudes per quatre pilars. Sobre aquests s'adossen columnes que sostenen arcs torals i formerers. Els seus capitells semblen representar signes ocults, i fins i tot alguns estudis els vinculen amb l'orde del Temple. Els més representatius són els del conill, la sirena, el rostre immutable i la serp.
La torre és molt posterior a la construcció original del temple, i està formada per diversos cossos molt bé diferenciats. La consagració de les primeres campanes es va efectuar el 4 d'agost de 1620, i en el 1816 la torre va sofrir greus danys per causa d'una tempesta i va ser reedificada en 1818.
Els seus retaules i l'altar original es van perdre l'any 1936 durant la guerra civil. Actualment es conserva en el seu interior la imatge del Santíssim Crist de l'Expiació, que aconseguí salvar-se de la barbàrie de la guerra, i que s'atribueix a l'escola d'Alonso Cano.
En el cor baix de l'església existeix una làpida que assenyala el lloc on es va donar sepultura l'any 1825 a Joaquim d'Ibáñez-Cuevas, baró de Eroles, heroi de la guerra de la independència i posteriorment guerriller reialista , i que va morir al seu pas per Daimiel el 22 d'agost de 1825.
Va ser declarada Bé d'Interès Cultural amb categoria de monument el 28 de setembre de 1989.

## Bibliografia

* Guia de Daimiel, Agustín García-Muñoz, 1988.
* Història de Daimiel, Santos García-Velasco Martín d'Almagro, 1987.
# Església de Santiago de los Caballeros

L'església de Santiago de los Caballeros, també denominada de vegades, "Santiago de las Eras" o "Santiago el Viejo", és un temple d'estil romànic que es troba en la ciutat de Zamora, Comunitat de Castella i Lleó, Espanya.
Situada extramurs de la ciutat de Zamora, prop del barri d'Olivares i del castell de Zamora. Va pertànyer als capellans del nombre del capítol catedralici, que l'obrien en la festa del seu titular, Sant Jaume el Major, celebrat el 25 de juliol amb un petit romiatge.
Rep la denominació de Santiago de los Caballeros per assegurar-se que en ella, després de vetllar les seves armes, va ser armat cavaller Rodrigo Díaz de Vivar pel rei Ferran I de Castella. Així, ho diu el Romancero:

## Notes

* ↑ Afuera, afuera, Rodrigo / el soberbio castellano / acordásete debría / de aquel buen tiempo pasado / cuando fuiste caballero / en el altar de Santiago / cuando el rey fue tu padrino / tú, Rodrigo, el ahijado (...) Romancero, Anònim
# Església de Santo Isidoro de Canaveses

L'Església de Santo Isidoro de Canaveses és una església romànica situada a Santo Isidoro, al municipi de Marco de Canaveses, a Portugal. El 2013 fou classificada com a Monument nacional i està integrada en la Ruta del romànic.(2)

## Referències

* ↑ «Igreja de Santo Isidoro de Canaveses». Rota do Românico. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «Igreja de Santo Isidoro». Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 22 maig 2021].

## Enllaços externs

* Església de Santo Isidoro de Canaveses en el portal de la Ruta del romànic.
# Camps Elisis

En la mitologia grega, els camps Elisis o simplement l'Elisi (en grec antic, Ἠλύσιον πεδίον / Êlýsion pedíon , de ἐνηλύσιον / enêlýsion, lloc tocat pel llamp), és el lloc de l'inframon on els herois i la gent virtuosa gaudeixen del descans després de la mort. Era un lloc separat del regne de l'Hades, on governava Radamant, segons Homer.
Els camps Elisis grecs semblen una traducció de l'antiga mitologia egípcia d'Aaru, considerat un lloc a l'est (allà on sorgeix el sol) i era descrit com un delta o una sèrie d'illes cobertes de canyes.
Segons Homer, els camps Elisis es troben en l'extremitat occidental de la Terra, prop d'Oceà. En l'Odissea, Proteu els descriu així a Menelau:
    «Els Immortals et portaran amb el ros Radamant,
    »als camps Elisis, que són tot al final de la terra.
    »És allà que la més dolça vida és oferta als humans;
    »Mai neu ni grans freds ni xàfecs tampoc;
    »No se sent arreu sinó zèfirs de les brises xiuxiuejant,
    »Pugen de l'Oceà per donar la frescor als homes.»
En el temps d'Hesíode, els camps Elisis es tornen les Illes dels Benaventurats, descrites per Píndar on governava Cronos. Posteriorment, la descripció passa a nodrir la imatge popular del paradís cristià.

## Referències

* 1 2 Sacks, David. A dictionary of the ancient Greek world. Nova York: Oxford University Press, 1995, p. 8-9. ISBN 9780195112061.
* ↑ Homer. Odissea, IV, 563-568
# Estret de Macassar

L'estret de Macassar (o de Makassar) és un estret entre les illes de Borneo i Cèlebes a Indonèsia. Al nord s'ajunta amb el mar de Cèlebes, mentre que al sud es troba amb el mar de Java. El riu Mahakam de Borneo desemboca dins aquest estret.
Els ports al llarg de l'estret inclouen Balikpapan a Borneo, i Makassar i Palu a Cèlebes. La ciutat de Samarinda és a 48 km de l'estret.
Aquest estret és una via que utilitzen els vaixells massa grans per poder passar per l'estret de Malaca.