OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Homologia molecular

L'homologia molecular, també coneguda com el modelatge comparatiu de proteïnes, es basa en la construcció d'un model tridimensional d'una proteïna diana a partir de la seva seqüència amino-acídica. Aquesta construcció es realitza mitjançant un conjunt de proteïnes que presentin una identitat en la seqüència primària major d'un 20% com per exemple, proteïnes homòlogues o que pertanyin a la mateixa família.
Proteïnes relacionades evolutivament tenen seqüències de nucleòtids similars mentre que les proteïnes homòlogues tenen estructura tridimensionals semblants tot i tenir un percentatge d'identitat baix. D'aquesta manera, s'ha demostrat que l'estructura tridimensional està més conservada del que un es pot esperar en alinear les seqüències d'aminoàcids.
En els mètodes d'homologia molecular, primerament s'ha de realitzar un alineament de la seqüència diana amb les seqüències plantilles, és a dir, aquelles que farem servir com a motlle. Si existeix una similitud en les seqüències nucleòtides, les estructures serà semblant.
La qualitat del model que estem construint dependrà, bàsicament, de l'alineament múltiple de seqüències que realitzem. Si en aquest alineament tenim forats (a causa d'insercions o delecions) que no aconseguim modelar amb cap altra proteïna plantilla, aquesta part tindrà molt poca resolució i serà de baixa fidelitat. Per tant, a menys identitat disposem (més forats tinguem a l'alineament múltiple), la qualitat del model serà pitjor. Per aquest motiu, s'ha preestablert que els models creats a partir d'alineament de seqüències que disposen un 70% d'identitat seran vàlids si el RMSD (que és la desviació de l'arrel quadràtica mitja) entre els Cα de les proteïnes oscil·li entre l'1 i 2 Å; per alineament de seqüències que tenen un 25% d'identitat, entre 2 i 4 Å. Les regions llaç de les proteïnes corresponen a ser les més variables d'aquesta i, per tant, les que contenen més errors.

## Referències

* ↑ Chothia, C; Lesk, AM «The relation between the divergence of sequence and structure in proteins». EMBO J, 5, 4, 1986, pàg. 823–6. DOI: 10.1002/j.1460-2075.1986.tb04288.x. PMC: 1166865. PMID: 3709526.
* ↑ Kaczanowski, S; Zielenkiewicz, P «Why similar protein sequences encode similar three-dimensional structures?». Theoretical Chemistry Accounts, 125, 3–6, 2010, pàg. 643–50. DOI: 10.1007/s00214-009-0656-3.
* ↑ Marti-Renom, MA; Stuart, AC; Fiser, A; Sanchez, R; Melo, F; Sali, A. «Comparative protein structure modeling of genes and genomes». Annu Rev Biophys Biomol Struct, 29, 2000, pàg. 291–325. DOI: 10.1146/annurev.biophys.29.1.291. PMID: 10940251.
* ↑ Chung SY, Subbiah S. (1996.) A structural explanation for the twilight zone of protein sequence homology. Structure 4: 1123–27.

## Vegeu també

* Modelatge molecular
* Acoblament molecular
# Hoquei Club Piera

L'Hoquei Club Piera és una entitat esportiva de Piera, a l'Anoia, dedicada a la pràctica de l'hoquei patins. Es va fundar l'any 1960. Els seus millors anys els va viure entre les temporades 1983-84 i 1991-92; 1994-94 i 1997-98; i 1999-00, quan va militar a la Divisió d'Honor espanyola. La temporada 1986-87 va participar en la Copa de la CERS. L'any 2000 creà un equip femení, que la temporada 2007-2008 ascendí a Primera Nacional Catalana. Actualment disposa d'onze equips en diferents categories. Els colors històrics del club són el verd i el blanc.

## Referències

* 1 2 http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1980/08/04/pagina-28/1158168/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1983/04/30/pagina-32/1431538/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1983/03/10/pagina-33/1091550/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1992/01/14/pagina-40/1246389/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1994/02/24/pagina-51/1283992/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1998/05/25/pagina-50/394009/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1999/04/20/pagina-47/420828/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/2000/03/29/pagina-40/697567/pdf.html

## Enllaços externs

* Web del club Arxivat 2011-04-02 a Wayback Machine.
# Hoquei Gel Club Viella - Vall d'Aran

L'Hoquei Gel Club Viella - Vall d'Aran, en aranès Hockey Geu Club Vielha - Val d'Aran, és un club aranès d'hoquei sobre gel de Vielha.

## Història

El club va ser fundat l'any 2005, incorporant-se a la Lliga espanyola d'hoquei sobre gel masculina la temporada 2005-06. Les seves millors actuacions han estat dos cinquens llocs, els anys 2006 i 2007, i una semifinal, dedicat a les categories inferiors. Juga els seus partits al Palau de Gel de Viella, amb capacitat per a 630 espectadors. Els colors de l'equip són el grana, el gris i el blanc.

## Referències

* ↑ «Vielha llança el puck». GEC, 14-10-2005. [Consulta: 12 desembre 2021].
* ↑ «Hockey Gèu Club Vielha-Val d’Aran». GEC. [Consulta: 12 desembre 2021].
# Horda Mitjana Kazakh

L'Horda Mitjana Kazakh (Orta Zhuz) fou una divisió administrativa del kanat dels kazakhs que es va consolidar com una entitat separada en el regnat de Tiavka Khan.
Els kans foren:
* Semeke Khan (Shakhmuhambet) 1715 o 1718 - 1734
* Abilmambet Khan 1734 - 1771 (també a l'Horda Gran o Vella)
* Borruk Khan 1734-1749 (només en part)
* Abylai Khan (Abilmansur) 1771 - 1781 (també a l'Horda Gran o Vella)
* Waly Khan 1781 - 1819
* Dair Khan 1784 - 17.. (només sobre part de l'Horda Mitjana, clans Gortul i Karakesek)
* Bukey Khan 1815 - 1817 (només sobre part de l'Horda Mitjana)
* Sergazy Khan 1818 - 18.. (vassall de Khivà)
* Gubaidulla Khan 1821 - 1824
* Càrrec de kan suprimit 1824-1841
* Kenesary Khan 1841 - 1847 kan rebel (també a l'Horda Jove o Petita)
Abu l-Khayr Khan de l'Horda Petita fou generalíssim a les tres hordes (1718 - 1729)

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Horitzó de predicció

En estadística l'horitzó de predicció és el límit pràctic i vàlid per a alguna predicció. En els sistemes complexos amb gran quantitat de variables que canvien de forma complexa i erràtica és impossible preveure'n el comportament més enllà d'un punt determinat; aquest punt és conegut com a horitzó de prediccions. Més enllà d'aquest punt els resultats són inexactes.

## Enllaços externs

* Optimal tuning parameters of the dynamic matrix predictive controller with constraints a SciELO (anglès)
# Observatori Astrofísic de Crimea

L'Observatori Astrofísic de Crimea està situat en la República de Crimea. L'observatori ha vingut publicant el Butlletí de l'Observatori Astrofísic de Crimea des de 1947, i en anglès des de 1977.
Es va crear en 1900 com a observatori privat al sud de la seva ubicació actual, prop de Simeiz en el municipi de Ialta al costat del mont Koixka. Aquestes instal·lacions encara tenen algun ús i es coneixen com a Observatori Astrofísic de Crimea-Simeiz. Després de ser destruït en la Segona Guerra Mundial, va ser reconstruït en 1948. Les instal·lacions estan situades des de llavors prop de Naúchni.
Després del col·lapse de la Unió Soviètica, va pertànyer a Ucraïna, si bé manté una estreta cooperació amb científics europeus i russos. La península es va adherir a Rússia al març de 2014, encara que no és reconegut per Ucraïna i part de la comunitat internacional.
Està equipat amb un telescopi Maksútov, dos telescopis reflectors amb 1,2 m i 2,6 m d'obertura, un coronògraf, dues torres de sol, un astrògraf doble de 40 cm i un radiotelescopi. En Naúchni es troba també l'Institut d'Astronomia a la Universitat de Moscou. La recerca se centra a les àrees de la física solar, els sistemes estel·lars binaris, la velocitat radial dels estels i els quásars.

## Vegeu també

* Observatori astronòmic

## Referències

* ↑ «List Of Observatory Codes» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2018].
# Alosa de les dunes

L'alosa de les dunes (Calendulauda erythrochlamys) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita dunes de sorra amb herba Aristida, de Namíbia occidental.

## Referències

* ↑ «Alosa de les dunes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Alosa emmascarada

L'alosa emmascarada (Spizocorys personata) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita deserts i sabanes amb acàcies del sud-oest i sud-est d'Etiòpia i nord de Kenya.

## Referències

* ↑ «Alosa emmascarada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Alosa eurasiàtica

L'alosa (vulgar o comuna), torrudana, terrerol, terrerola, terrola, torredana (Alauda arvensis) és una espècie de petit ocell passeriforme.
Cria a àmplies zones d'Europa i d'Àsia i també ho fa en les muntanyes de l'Àfrica del Nord. A l'Europa occidental no migra però sí que ho fan les poblacions de l'Europa oriental, que a l'hivern van cap al sud. L'alosa vulgar fa de 16 a 18 cm de llarg. És un ocell que prefereix els camps oberts als boscos i que passa molt de temps a terra, per això també rep el nom de «terrerol» a l'Urgell, «terrola», «terrol·la» o «terròl·lera, torròl·lera» a les Illes Balears i «terrerola» al País Valencià. L'alosa construeix un niu d'herba a terra amagat entre la vegetació.

## L'alosa en la cultura

És un ocell esmentat en la literatura i els cançoners populars a causa del seu cant agradable, que s'associa a l'alegria.
Ocupava un lloc preeminent en la cultura dels gals, per això la primera legió romana que es va formar amb soldats de la Gàl·lia va rebre el nom d'alauda. Probablement, aquesta posició privilegiada venia pel fet que es lligava amb l'ascens al cel.
Dins el món de la música l'alosa també apareix, per exemple, al Catàleg d'ocells per a piano del compositor Olivier Messiaen. Alosa també és el nom del duet de Guilietta Vidal i Irene Romo, un projecte que versiona música popular catalana, així com cançons de composició pròpia.

## Referències

* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 8 juny 2023].
* ↑ «Diccionari Català-Valencià-BalearB». [Consulta: 8 juny 2023].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ Aus de Balears
* ↑ O la variant torrola, i les formes terrol·la i torròl·lera presenten una duplicació de la l i un increment -era produïts segurament per analogia de mots dialectals baleàrics com guàtlera, sól·lera.
* ↑ Variants: torrodana, torruana, tarruana, torrugana
* ↑ A Mallorca i Menorca, el mot alosa, pronunciat “alova”, hi designa un altre ocell, el cotoliu (Lullula arborea, sinònim: Alauda arborea).
* ↑ Chevalier. Diccionario de símbolos. Herder, 2000. ISBN 9788425415142.

## Bibliografia

* Donald, Paul F.. The Skylark. Poyser, London, 2004. ISBN 0-7136-6568-8.

## Enllaços externs

* «Skylark. Pictures» (en francès). oiseaux.net. Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 24 juny 2023].
* «Skylark lifeline from farm trial» (en anglès). BBC, 01-06-2004. Arxivat de l'original el 17 de gener 2008. [Consulta: 24 juny 2023].
* «The Lark Ascending» (en anglès). BBC, 01-06-2006. [Consulta: 24 juny 2023]. Sobre un programa de ràdio de la BBC emès en juny del 2006.
# Alosa rogenca

L'alosa rogenca (Calendulauda burra) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Zones sorrenques dels desert del Kalahari, al sud-est de Namíbia i nord-oest de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Alosa rogenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Alt Foix

L'Alt Foix és l'agrupació de municipis que va es va crear l'any 2001 per la necessitat d'agrupar sis municipis de l'Alt Foix: Font-rubí, Pontons, Sant Martí Sarroca, Torrelles de Foix i Vilobí del Penedès.
L'Institut de l'Alt Foix és el centre educatiu de secundària que dona servei a quatre dels cinc municipis que formen l'Alt Foix: Sant Martí Sarroca, Torrelles de Foix, Font-rubí i Pontons. Actualment la seva oferta educativa és de tres línies d'ESO i una de Batxillerat.

## Referències

* ↑ Sarroca, Ajuntament de Sant Martí. «L'Alt Foix». Arxivat de l'original el 2021-01-28. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ contacte, Institut de l'Alt Foix Passeig Esportiu 18 08731 Sant Martí Sarroca Catalunya Espanya 93 899 09 46 mapa |. «L'institut». [Consulta: 31 gener 2021].
# Alt Gállego

L'Alt Gállego (aragonès: Alto Galligo, castellà: Alto Gállego) és una de les comarques de l'Aragó. Ocupa el curs alt del riu Gállego. Inclou els municipis de Biescas, Candarenas, Oz de Tena, Pandicosa, Samianigo, Sallent de Galligo, Yebra de Basa i Yesero. Els municipis de més d'un miler d'habitants són Samianigo (Sabiñánigo en castellà), Biescas i Sallent de Galligo. Samianigo és el municipi més poblat (10.112 hab.) i també el més extens (586,8 km²).
Limita amb la Jacetània, el Sobrarb, el Somontano de Barbastre i la Foia d'Osca. També és limítrof amb França (Pirineus Atlàntics i Alts Pirineus). És una comarca d'alta muntanya.
Històricament formava part de la Jacetània. Els territoris històrics que integren l'Alt Gállego són la Vall de Tena, la Terra de Biescas i el Serrablo. La comarca gaudeix d'una riquíssima cultura pirinenca aragonesa. Els principals atractius turístics de la zona són les famoses estacions d'esquí de Formigal i de Pandicosa, l'activitat termal, la petita vila de Biescas i les esglésies del Serrablo.

## Cultura i tradició oral

Des del 2002, l'Àrea de Cultura de la comarca publica la col·lecció titulada Yalliq, topònim àrab que feia referència al riu. La col·lecció disposa de dotze títols, que avui es poden descarregar en format digital. Alguns dels llibres publicats són, precisament, Nombres de lugar de Sobrepuerto, de Jesús Vázquez Obrador; Toponimia en Caldearenas i Tradición oral en Caldearenas, de Victoria Esteban; Toponimia en Ballibasa, de J. A. González i José Miguel Navarro; Toponimia de la Baja Guarguera, de Daniel Lerín i Teresa Tiñena, i Toponimia Tensina, d'Ana María Escartín, entre d'altres (quan sigueu dins de la pàgina web, premeu les imatges per descarregar-vos el PDF de cadascun dels treballs).

## Referències

* ↑ «Alt Gállego, Enciclopèdia aragonesa». Arxivat de l'original el 2018-10-03. [Consulta: 11 juliol 2016].
# Alt Ubangui

L'Alt Ubangui fou un territori (formalment "regió") del Congo Francès creat el 9 de desembre de 1891 a la regió al nord del riu Ubangui que havia estat assignada a França. El 1894 fou erigit en colònia separada (colònia de l'Alt Ubangui) retornant a la situació de territori (amb aquest nom) del Congo Francès el 10 de desembre de 1899, i altre cop al de colònia separada el 29 de desembre de 1903 però unida al cap d'algunes setmanes al territori de l'Alt Chari, creat dins del Congo Francès el 1900, formant conjuntament la colònia d'Ubangui-Chari

## Història

L'Estat Lliure del Congo havia anat ocupant posicions al Alt Ubangui (regió al nord de la part alta del riu Ubangui) i havia establert acords (protecció, aliança o fins i tot cessió del territori) dels sultans de la zona com Bangassou, Jabir, Zemio i Rafai (el de Mopoi en canvi era hostil). El tractat de 9 d'abril de 1887 assignava a França els territoris al nord de l'Ubangi però el Congo l'estava violant. El 1892 Pierre Brazza va nomenar a Victor Liotard com a director de l'Alt Ubangui. Liotard amb una petita tropa amb senegalesos i algerians, va passar per la població anomenada Bangassou (residència del sulta Bangassou) de la qual va sortir el 16 de març de 1893 i va estar a punt d'enfrontar als belgues comandats pel belga Emile Mathieu; la lluita es va evitar in extremis. Bèlgica va buscar aliances amb Wadai, Dar al-Kuti i amb Rabah mentre els francesos enviaven reforços. Tota la regió dels rius Ubangui-Bomu (Oubangui-Mbomou) va estar disputada pel Congo entre 1892 i 1894. El 12 de maig de 1894 el rei Leopold aconseguia un contracte d'arrendament sobre Bahr al-Ghazal però l'acord fou anul·lat el 27 de juny sota pressió alemanya. El 14 d'agost de 1894 Leopold va renunciar a la zona al nord del riu Mbomou i va acceptar evacuar les seves posicions.

## Governants
### Delegat del Comissionat General

* 1890 - 1891 Paul Crampel

### Delegats del Comissionat General i Directors de l'Alt Ubangui

* 1891 - 1892 Edmond Ponel (Cap d'estació a càrrec de l'Alt Ubangui)
* 1892 – 1894 Victor Liotard

### Comandants Superiors

* 1894 Parfait-Louis Monteil (no va arribar a prendre possessió)
* 1894 - 1895 Eugène Louis Frédéric Decazes
* 1895 Leonce Ditte

### Comissionat del govern

* 1895 - 1897 Victor Liotard

### Governador

* 1897 - 1898 Victor Liotard

### Comandant delegat

* 1898 - 1899 Adolphe Louis Cureau

### Delegat del Comissionat-general

* 1899 X. Henry

### Cap de Província

* 1899 – 1900 Henri Bobichon
* 1900 - 1902 Lucien Emile Pierre Prins
* 1902 - 1903 Lucien Schneider
* 1903 - 1904 Desconegut

## Referències

* Historical Dictionary of the Central African Republic, per Pierre Kalck
* Worldstatesment, per Ben Cahoon
# Alt Vallespir

L'Alt Vallespir és una subcomarca natural de la comarca nord-catalana del Vallespir. Correspon a la part més occidental de la comarca. Hi ha una varietat d'opinions respecte de les fronteres de l'Alt Vallespir. Alguns divideixen la comarca en dos, el Baix Vallespir i l'Alt, i en aquest cas l'Alt Vallespir corre des de Prats de Molló fins a Palaldà i el principi de la conca del riu Tec, la qual queda al Baix Vallespir. El GREC, però, divideix la comarca en tres sectors orogràfics, amb la inclusió del Vallespir Mitjà, que faria de frontera entre les valls més altes i la conca esmentada. Aquesta font hi inclou Cortsaví, Sant Llorenç de Cerdans i Prats de Molló. Així doncs, la fita amb el Vallespir Mitjà corre des de Cortsaví fins a Sant Llorenç, entre els quals rau Montferrer que hom suposa també en deu formar part. És aproximadament equivalent, doncs, al cantó de Prats de Molló, amb la inclusió de Cortsaví.
De tota manera, l'Alt Vallespir es conforma d'una sèrie de valls pirinenques i uns altiplans, i és quasi tot muntanyenc. La vila més important és Prats de Molló i és emmarcada pel massís del Canigó al nord i el roc de Fraussa al sud. Una petita llenca de la subcomarca, relatiu a l'extrem sud (Costoja), mira cap a l'Alta Garrotxa i no forma part de la conca de la Tec.

## Referències

* 1 2 masiterra.cat
* 1 2 3 «Alt Vallespir». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «GREC:Vallespir:Sectors». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 31 gener 2009].
# Alt de la Barcella

L'Alt de la Barcella és una muntanya de 1.210 metres d'altura, ubicada al terme municipal de Banyeres de Mariola, a l'Alcoià. És el cim més alt de Serra d'Onil.
# Alt de la Nevera

L'Alt de la Nevera és una muntanya de 714 metres d'altura situada en la serra Calderona, entre els termes municipals de Sogorb (Alt Palància) pel nord i l'oest, Torres Torres (Camp de Morvedre) per l'est i Serra (Camp de Túria). Es tracta del cim més elevat de la comarca del Camp de Morvedre.
Es troba dins dels límits del Parc Natural de la Serra Calderona.

## Referències

* ↑ Pere. «ALT DE LA NEVERA | Al Sur De La Calderona», viernes, 28 mayo 2021. [Consulta: 15 agost 2024].
# Alt del Coscollar

L'Alt del Coscollar és una muntanya de 300 metres que es troba al municipi d'Alcarràs, a la comarca catalana del Segrià.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 248114001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alt del Covil

L'Alt del Covil és una muntanya de 2.358 metres que es troba entre els municipis de les Valls de Valira, a la comarca de l'Alt Urgell i Andorra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alta comissió

L'alta comissió (en anglès, high commission) és una representació diplomàtica d'un país membre de la Commonwealth davant d'un altre país membre d'aquesta organització. No es parla doncs d'Ambaixada d'Austràlia a Londres sinó d'Alt Comissionat (i recíprocament). Igualment, l'ambaixador de Jamaica a Austràlia és un alt comissionat (en anglès: high commissioner), i així successivament. Aquesta terminologia ha estat represa pels Estats Units per als seus territoris sota tutela del Pacífic, i per França per a alguns dels seus territoris d'ultramar (en els quals l'alt comissionat és familiarment anomenat «haussaire»). És també utilitzat per certes institucions internacionals com l'Alt Comissariat de les Nacions Unides per als Refugiats.

## Referències

* 1 2 Lloyd, Lorna. Diplomacy with a Difference: The Commonwealth Office of High Commissioner, 1880-2006 (en anglès). Martinus Nijhoff Publishers, 2007. ISBN 978-90-04-15497-1.
# Alterita

L'alterita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor del col·leccionista de camp d'Arizona Malcolm Alter.

## Característiques

L'alterita és un sulfat oxalat de fórmula química Zn₂Fe$^{3+}$₄(SO₄)₄(C₂O₄)₂(OH)₄·17H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, i no va ser publicada fins al mes d'abril de 2024. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Cliff Dwellers Lodge, al districte miner de Vermillion Cliffs del comtat de Coconino (Arizona, Estats Units d'Amèrica). Més tard també ha estat trobada a la prospecció Três Estradas, a Lavras do Sul (Rio Grande do Sul, Brasil). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Alterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ Hålenius, U.; Hatert, F.; Pasero, M.; Mills, S. J. «New minerals and nomenclature modifications approved in 2018». Mineralogical Magazine, 82, 5, 10-2018, pàg. 1225–1232. DOI: doi:10.1180/mgm.2018.160 [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Alterite and Magnesioalterite, Two New Oxalate Minerals, from the Vermillion Cliffs, Coconino County, Arizona, USA». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 62, 2, 22-04-2024, pàg. 353–367. DOI: https://doi.org/10.3749/2300055 [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ Anzolin, Henrique de Maman; Dani, Norberto; Remus, Marcus Vinícius Dorneles; Ribeiro, Rafael da Rocha; Nunes, Alfredo Rossetto; Ruppel, Kelvyn Mikael Vaccari «Apatite multi-generations in the Três Estradas Carbonatite, Southern Brazil: physical and chemistry meaning and implications to phosphate ore quality». Brazilian Journal of Geology, 49, 2, 2019. DOI: doi:10.1590/2317-4889201920180092 [Consulta: 22 abril 2024].