OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Sant Miquel de Novaliches (Xèrica)

L'església Parroquial de Sant Miquel de Novaliches, pedania de la localitat de Xèrica (comarca de l'Alt Palància, País Valencià) és un temple catòlic catalogat com Bé Immoble de Rellevància Local, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb codi identificatiu: 12.07. 071-003.

## Descripció

L'església es troba al carrer Novaliches, un dels dos carrers de què consta la pedania, i, actualment està adossada a habitatges privats a banda i banda de la façana principal, que d'aquesta manera queda totalment dissimulada, per les seues moderades proporcions. La façana és de fàbrica de maçoneria i carreus d'un sol tram; els blocs de carreus es reserven per al que antany van haver de ser els seus cantons. La porta d'accés està emmarcada per carreus, presentant una llinda recta. De característiques similars és la petita finestra, rectangular, que se situa a l'eix i dalt de la porta. Per sobre d'aquesta finestra pot admirar-se un rellotge de sol (amb la inscripció: "29 setembre 1947"). La façana es remata amb una petita espadanya d'una sola campana, que al seu torn posseeix un penell com a rematament.
La coberta exterior és a dues aigües, mentre que interiorment, la nau i el presbiteri es cobreixen amb volta de canó, mentre que la sagristia presenta coberta plana. Es poden veure l'existència de llunetes en l'única nau que presenta el temple, els quals permeten l'entrada de llum natural per a la seua il·luminació. La planta presenta tres crugies.
En el seu interior hi ha diversos retaules, dels quals cal destacar el retaule major de fusta, obra executada en 1947 gràcies a la donació realitzada per part d'Antonio Girón de Velasco. Presenta el retaule figura central de Sant Miquel, i columnes d'ordre compost, en els flancs, decorades a la part inferior del fust amb motius vegetals i garlandes. A l'àtic del retaule es pot admirar una decoració típicament barroca. Es poden contemplar també dos retaules de finals del segle xvii d'escaiola policromada.

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=1781
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 5 octubre 2014].
# Església de la Asunción de Nuestra Señora (Fuentes Calientes)

L'Església de la Asunción de Nuestra Señora és una església parroquial catòlica del segle xvi d'estil gòtic-renaixentista situada a la localitat aragonesa de Fuentes Calientes (Espanya).
Es tracta d'un temple amb una nau de tres trams de planta rectangular i amb una capella major de forma poligonal, a més a més de capelles situades entre els contraforts. La coberta és una volta de creueria estrelada.
Compta amb una torre a la capçalera, del costat de l'espístola, de planta quadrada, de maçoneria i carreu, amb gàrgoles i una cuculla de forma piramidal.

## Referències

* 1 2 3 «Patrimonio Cultural» (en castellà). Fuentes Calientes. [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ «.:. Comarca Comunidad de Teruel - Un Viaje Mil Destinos .:.». www.turismocomarcateruel.com. [Consulta: 13 setembre 2019].
* 1 2 «Iglesia de la Asunción de Nuestra Señora - Fuentes Calientes». Iglesia de la Asunción de Nuestra Señora - Fuentes Calientes - SIPCA. [Consulta: 13 setembre 2019].
# Església de Sant Miquel de la Pobla de Sant Miquel

L'Església de Sant Miquel del municipi valencià de la Pobla de Sant Miquel (Racó d'Ademús) és un temple catòlic del segle xvii amb estil barroc.

## Història

Si bé la població de la Pobla de Sant Miquel ja apareix documentada primerencament en el segle xiii, no serà fins a 1318 quan es constituïsca la parròquia de sant Miguel, any que el bisbe de Sogorb-Albarrasí Antonio Muñoz va assignar un rector propi a la seva església. Aquell temple original no és el qual avui podem contemplar, ja que posteriorment va ser substituït per l'actual, que data del segle xvii.

## Descripció

L'església de Sant Miguel Arcàngel respon al model de temple trentí d'arquitectura barroca, habitual en les parròquies de la comarca: de planta rectangular, una ampla nau central i set capelles laterals poc profundes. El cor se situa en el tram dels peus, en alt, i la sagristia al costat del presbiteri, al costat de l'Epístola. Un dels espais més atractius és la capella de Comunió, de planta de creu llatina, coronat per una bella cúpula sobre petxines i la construcció de les quals data del segle xviii. Tot el complex parroquial queda completat amb la torre campanar, situada als peus, que conserva encara diverses campanes antigues com la Mitjana (segle xvi) i el Tiplet (segle xviii).

## Patrimoni

La parròquia de Pobla conserva encara un bon catàleg de patrimoni moble. Cal destacar el seu retaule de la Mare de Déu del Rosari del segle xvi (recentment restaurat) en les taules del qual principals es representen a sant Miquel i sant Joan Bautista. Tant l'altar major com algunes capelles conserven part dels retaules tallats en època barroca: d'assenyalar és la capella del Crist, presidida per una talla del Crucificat que data del segle xvii, així com la capella dels Serra, família de comitents locals que va manar pintar el gran llenç del Judici Final del segle xviii.

## Referències

* Eslava Blasco, Raúl: "El patriminio histórico-artístico desaparecido en el Rincón de Ademuz (II): algunas tallas de Castielfabib y Puebla de San Miguel, y la impronta de José Esteve Bonet en la comarca Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.", en la revista ABABOL, nº 57. Pp. 5-14. ISSN 1578-6978. Ademuz, 2009.
# Església de la Immaculada (la Seu d'Urgell)

L'Església de la Immaculada, actualment Sala Immaculada, sala d'actes de la Seu d'Urgell, és l'antiga capella de l'escola de l'Estonnac, el conjunt de la qual s'ha convertit en el centre cultural les Monges.
És una església de planta de creu grega, amb cúpula sobre el creuer que està emmarcat per vuit columnes amb capitell corintis. Els braços són coberts per volta de canó. Damunt del braç oriental, sobre l'entrada principal, hi ha el cor al qual s'hi arriba per una escala que queda dins d'una cambra oberta al sud. A la banda nord, hi ha una altra cambra simètrica. Aquestes dues cambres articulen la façana principal que consta d'una porta amb falses columnes corínties que suporten un fris motllurat sobre el que hi ha un frontó, i més amunt un nínxol. L'interior s'il·lumina gràcies a un ull de bou, que a l'exterior és voltat per una motllura circular i emmarcat per un arc que es remata amb un segon frontó motllurat. A l'església s'hi pot accedir des de la part de clausura del convent hi ha un balcó tancat amb gelosies. Abans comunicava amb l'oratori del Carme, del casal dels Infants Orfes. La façana principal de l'antiga església tanca per ponent a la plaça de les Monges, situada per sobre de la plaça del Carme.
L'any 1722 es va fundar a la Seu el convent de l'Orde de les Religioses de Nostra Senyora de la Companyia de Maria a la qual les monges assumien l'educació de les xiquetes de la diòcesi. L'església del convent va ésser consagrada l'any 1730.
L'any 2003 el convent va finalitzar la seva activitat. Actualment restaurada s'utilitza com a Sala de conferències equipada.

## Acte commemoratiu de l'antic Col·legi Lestonnac

A la capella de la Immaculada va tenir lloc el diumenge dia 13 de novembre de 2016 un dels actes de commemoració dels gairebé 300 anys de servei a la ciutat de la Seu d'Urgell de les Monges de la Companyia de Maria al Col·legi Lestonnac, acte que va ser promogut per un grup d'antics alumnes i professors. Van participar en l'acte l'arquebisbe d'Urgell, l'alcalde de la ciutat d'Urgell; la Mare Soledad Diloy de la Companyia de Maria; M. Carme Ribó, la regidora de cultura del Consell Comarcal de l'Alt Urgell i la Carme Rovira que fou exalumna del Col·legi i impulsora d'aquest homenatge on també hi era Julio Quílez, director de l'Arxiu Comarcal de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ «Església de la Immaculada del Col·legi de Companyia de Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 maig 2012].
* ↑ «Església de la Immaculada». [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ «Actualment a la Immaculada». [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ «Acte commemoratiu de l'antic Col·legi Lestonnac a La Seu d'Urgell». Arxivat de l'original el 2019-04-14. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Anarquisme social

L'anarquisme social (de vegades referit com l'anarquisme socialista) és generalment considerada com una branca de l'anarquisme que veu la llibertat individual com a dependent de l'ajuda mútua. L'anarquisme social generalment posa l'accent en la comunitat i la igualtat social.
Els socialistes llibertaris creuen en la conversió de l'actual propietat privada en béns comuns, mantenint el respecte a la propietat personal. L'anarquisme social s'utilitza per descriure específicament tendències dins de l'anarquisme que posen un èmfasi en els aspectes comunitaris i de cooperació de la teoria i la pràctica anarquista. L'anarquisme social generalment es considera un terme genèric que inclou (però no es limita a) l'anarquisme col·lectivista, el comunisme anarquista, anarcosindicalisme i l'ecologia social.
L'anarquisme social s'utilitza sovint com un terme intercanviable amb el socialisme llibertari, libertarisme d'esquerres, o l'anarquisme d'esquerres. El terme va sorgir a la fi del segle xix com una distinció de l'anarquisme individualista.

## Notes

* ↑ "La revolució suprimeix la propietat privada dels mitjans de producció i distribució, i amb ella va el negoci capitalista. La possessió personal roman només en les coses que vostè fa servir. Per tant, el seu rellotge és seu, però la fàbrica de rellotges pertany al poble." - Alexander Berkman, a "Now and After: What Is Communist Anarchism?"
* ↑ "La majoria dels anarquistes al segle xix van reconèixer el comunisme anarquista com una forma genuïna de l'anarquisme i reemplaçant ràpidament l'anarquisme col·lectivista com la tendència dominant. Ben pocs anarquistes van trobar la solució individualista a la qüestió social o als intents d'alguns d'ells a excomunicar anarquisme social del convincent moviment." Extret de An anarchist FAQ by Various Authors

## Referències

* 1 2 Ostergaard, Geoffrey. "Anarchism". The Blackwell Dictionary of Modern Social Thought. Blackwell Publishing. p. 14.
* 1 2 Suissa, Judith(2001) "Anarchism, Utopias and Philosophy of Education" Journal of Philosophy of Education 35 (4), 627–646. doi:10.1111/1467-9752.00249
* ↑ Bookchin, Murray. Social Anarchism Or Lifestyle Anarchism: An Unbridgeable Chasm. AK Press, 1995 [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ Thagard, Paul. 2002. Coherence in Thought and Action. MIT Press. p. 153
# Escuderia Costa Daurada

L'Escuderia Costa Daurada és una entitat esportiva catalana dedicada a l'automobilisme que fou fundada el 1985 a Tarragona com a continuació de la Valls Racing Motor Sport. Presidida per Jaume Brunet Nolla, organitza el Rally La Pineda Platja i també el Rally Ciutat de Valls puntuables per al Campionat de Catalunya. Anteriorment s'organitzava el Rally Salou que era puntuable per al Campionat d'Espanya sobre asfalt i el Rally Tarragona, puntuable per al campionat català. Al 1994 inicià la col·laboració amb el RACC en l'organització dels dispositius de seguretat del Ral·li Catalunya, puntuable per al Campionat del Món.

## Referències

* ↑ «Escuderia Costa Daurada». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
# Aeroport d'Estocolm-Skavsta

L'Aeroport d'Estocolm-Skavsta (suec: Stockholm Skavsta flygplats) o Aeroport de Nyköping (codi IATA: NYO, codi OACI: ESKN) és un aeroport internacional suec situat al municipi de Nyköping del Comtat de Södermanland, i uns 100 km al sud-oest d'Estocolm. Dona servei a aerolínies de baix cost i operadors de mercaderies i és el cinquè aeroport de Suècia.
L'aeroport està allunyat del centre d'Estocolm i fora del comtat d'Estocolm, però usa el seu nom amb propòsits de màrqueting. Localment l'aeroport es coneix amb el nom de Skavsta. L'aeroport principal d'Estocolm és l'aeroport d'Estocolm Arlanda.

## Referències

* ↑ «Stockholm Skavsta Corporate Information». Stockholm Skavsta Airport. Arxivat de l'original el 17 abril 2011.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (suec) (anglès)
* Historial d'accidents de l'Aeroport d'Estocolm-Skavsta a Aviation Safety Network (anglès)
# Román de San José Redondo

Román de San José Redondo (Plasència, 9 d'agost de 1877 - c. dècada del 1940), Ingressa a l'Exèrcit el 1894, a la banda de tambors de Castella Regiment N º 16. L'any 1900, ascendeix a la posició de director d'orquestra. Entre 1909 i 1913 va participar en la guerra d'Àfrica, rebent diversos premis. El 1914 va dirigir la banda del Regiment d'Artilleria Astúries i el 1915 l'Acadèmia d'Intendència, on va romandre fins al 1928.
va ser Músic Major del regiment San Fernando, número 11, tinent director de la banda de l'Acadèmia d'Intendència d'Àvila, i posteriorment, director de la banda del Regiment Inmemorial número 1, de Madrid. El 1937, es retira per edat i acabà la seva carrera musical com a director del Conservatori de Vitòria.
A més del El Complutense (1911, pasdoble), Turuta compongué El 13 de Septiembre (1923, marxa), A la verbena (1921, cuplet), Adiós Ronda (1908, pas-doble), Amarguras (pas-doble), Los cojos (marxa), Dulzuras (pas-doble), Einzoren (dansa àrab), Flor trianera (pas-doble), Himno de la Academia de Intendencia (1919), Monte Arruit (marxa), La Santa Cena (marxa de processó), Todo son nubes (marxa).

## Referències

* ↑ Fernández de Latorre R. Román de San José Redondo. Real Academia de la Historia. Consultado el 02/10/2021.
* ↑ Román de San José Redondo. Patrimonio Musical. Consultado el 02/10/2021.

## Enllaços externs

* (castellà)
* (castellà)
# Alpine Club

L'Alpine Club és una associació britànica d'alpinisme. És el club existent més antic, fundat al Ashley's Hotel del Covent Garden de Londres l'any 1857 per Tuckett, Johan Tyndall, Kennedy, Douglas William Freshfield i W.A.B Coolidge, pioners d'aquest esport. John Ball fou elegit el primer president i Kennedy fou triat vicepresident. Ha promogut moltes investigacions, estudis i comunicacions a través dels seus contactes internacionals i amb la publicació de les revistes "Peaks, Passes and Glaciers" i "Alpine Journal" (1863).

## Vegeu també

* Florence Crauford Grove

## Referències

* ↑ John Ball, Peaks, passes, and glaciers : A series of excursions by members of the Alpine club, Longman, Green, Longmans, and Roberts, 1859 googlebooks
* ↑ Edward Shirley Kennedy (ed.), Peaks, Passes, and Glaciers: Being Excursions by Members of the Alpine Club. (second series), London: Longman, Green, Longman, and Roberts, 1862. googlebooks
* ↑ George Band, Summit : 150 Years of the Alpine Club, Collins, 2006

## Enllaços externs

* Web oficial
# Escorpí cec

L'escorpí cec (Belisarius xambeui) és un escorpí endèmic dels Pirineus, que es troba a ambdues bandes dels Pirineus entre els 650 i els 1.500 m d'altitud. Pertany a la família Troglotayosicidae, i és l'única espècie del gènere Belisarius.
Es distribueix a banda i banda del pirineu català, però especialment a les comarques d'Osona, el Ripollès i la Garrotxa, on habita les coves i el medi subterrani superficial dels boscos molt humits, com per exemple la fageda de la Grevolosa i la Fageda d'en Jordà. L'àrea de distribució restringida i l'alteració del seu hàbitat fan que la seva supervivència a curt termini sigui poc probable sense mesures de conservació.
Es tracta de l'únic escorpí d'Europa mancat d'ulls. Presenta un escàs dimorfisme sexual, i com és habitual en animals que viuen en entorns amb poca llum, posseeix una baixa pigmentació. Pot mesurar fins a 40 mm. El gènere va ser anomenat en honor del general romà d'Orient Belisari, a qui segons la llegenda l'emperador Justinià deixà cec per deslleialtat, mentre que l'espècie ho va ser en honor del naturalista Vincent Xambeu, que en feu el descobriment al Canigó el 1879.

## Referències

* ↑ «Govern.cat - Generalitat de Catalunya». [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ «Le Bélisaire de Xambeu Belisarius xambeui» (en francès). Fédération des Réserves Naturelles Catalanes. Arxivat de l'original el 23 de juliol 2012. [Consulta: 7 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Fauna autòctona protegida. Departament de Medi Ambient i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya.
* SIMPOSI Arqueologia, Paleontologia i Medi Natural en Cavitats a Catalunya (2014)
# Escorxador cuallarg

L'escorxador cuallarg o botxí schach (Lanius schach) és una espècie d'ocell de la família dels lànids (Laniidae) que habita zones obertes i garrigues d'Àsia meridional i Oriental, des de Turkmenistan, Uzbekistan, Afganistan i est d'iran, cap a l'est, pel sud de l'Himàlaia, a través de l'Índia i Indoxina fins a la Xina oriental, Taiwan, Hainan, Filipines i a través de moltes illes d'Indonèsia fins Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Escorxador cuallarg». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
* ↑ Svensson, Lars; Mullarney, Killian; Settreström, Dan; Grant, Peter J. Guia d’ocells Europa i regió mediterrània (en català). Traducció: Jordi Font. Ediciones Omega, 2018, p. 416. ISBN 978-84-282-1534-3.
# Escorxador municipal (Cervera)

L'Escorxador municipal és una obra de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic escorxador municipal, actualment dedicat a corral de ramats. L'edifici va ser construït d'obra i el mur exterior de paredat de pedra, posteriorment arrebossats. Presenta planta rectangular amb alguns annexes a les dues bandes. El més interessant és la façana, on s'obren tres portes grans, la central més gran. Són d'arc escarser fet de totxos arrenglerats. Al centre de la façana hi ha una mena de rosassa en forma de flor. La cornisa està rematada amb totxos, dues boles i l'escut del cérvol i la corona.
Al mur hi ha una barana de forja amb elements corbats.

## Referències

* 1 2
# Escorxador municipal de Vilanova i la Geltrú

L'Escorxador municipal de Vilanova i la Geltrú és un edifici del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La façana de l'escorxador presenta una composició simètrica. Té una porta d'accés centrada, emmarcada per carreus de pedra simulats; és d'arc rebaixat i a la part superior té una cornisa amb mènsules de suport i un frontó circular. Als parament laterals s'obren set finestres per banda, d'arc rebaixat i emmarcament que simula maó, tècnica emprada també als murs. Són elements remarcables del conjunt l'escut central i els dos caps de bou que es troben a cada costat de la porta principal d'accés.

## Història

L'any 1862 l'ajuntament de Vilanova i la Geltrú va acordar la construcció d'un escorxador. L'obra s'acabà el 1883, segons la inscripció de la façana. El 1928 l'arquitecte Josep m. Miró i Guibernau realitzà un projecte de reforma. A partir d'aquesta data apareixen documentades diverses intervencions (1929, 1933 i 1954).

## Referències

* 1 2 3
# Escot (indumentària)

L'escot i escotadura (castellanismes) o escolladura és el tall d'una peça de roba (estretament emparentat amb el coll) que deixa part del cos al descobert. És habitual referir-s'hi sobretot a l'escotadura que deixa exposat part del pit d'una dona. Per extensió, també és habitual anomenar escot aquesta regió del cos femení, entorn del solc. No obstant això, una peça de roba també pot tenir escot d'esquena i, a vegades, s'anomena escot el tall de sisa (sota el braç), per analogia.
Entre els tipus més habituals d'escot, aplicats a bruses, vestits, jerseis, etc., hi ha els següents:
* escot imperi (o escot barca);
* escot en cor;
* escot drapejat;
* escot en punta;
* escot profund.

## Curiositats

Al Regne Unit i a Sud-àfrica, la marca de sostenidors Wonderbra ha declarat el primer divendres d'abril com a Dia Nacional de l'Escot.

## Referències

* ↑ Laver, James (1988). Breve historia del traje y la moda. Madrid: Cátedra. ISBN 8437607329.
# Escull Maro

L'escull Maro (en anglès Maro Reef i en hawaià Nalukākala) és un laberint d'esculls coral·lins de les illes de Sotavent de Hawaii. Està situat a 1.370 km al nord-oest de Honolulu. Les seves coordenades són: 25° 25′ N, 170° 35′ O﻿ / ﻿25.417°N,170.583°O﻿ / 25.417; -170.583.
L'escull és la resta d'un atol submergit que queda a flor d'aigua amb la marea baixa. És l'escull més gran de Hawaii, amb 37 espècies de corall. Va ser descobert, el 1820, pel capità nord-americà Joseph Allen. L'escull va ser anomenat amb el nom del seu vaixell, el Maro de Nantucket, el primer balener que va arribar al port de Honolulu.

## Enllaços externs

* (anglès) Imatge aèria de l'escull Maro Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Escultura eqüestre de Borrell II

L'Escultura eqüestre de Borrell II és una obra commemorativa de la figura del comte Borrell II de Barcelona i el lliurament de la Carta de Poblament a la vila de Cardona, el 23 d'abril del 986.
L'escultura, ubicada a la plaça de la Fira, representa el Comte Borrell a cavall i va ser patrocinada per la Caixa d'Estalvis de Manresa amb motiu del mil·lenari de Cardona i de la seva Carta de Poblament essent inaugurada l'any 1986.
L'autor és Josep Maria Subirachs, que la va realitzar just abans de passar a decorar la Sagrada Família de Barcelona, ja que va signar el contracte amb la junta d'obres del temple el 10 de juny de 1986.
L'escultura està feta amb pedra de travertí que procedeix de les pedreres d'Almeria. L'alçada total és de quatre metres i mig. Damunt del peu, d'un metre i mig, s'hi encaixa la figura, que mesura tres metres.

## Referències

* 1 2 Web de l'ajuntament de Cardona
* ↑ «Cardona Turisme». Arxivat de l'original el 2014-05-30. [Consulta: 24 maig 2014].
* ↑ José Corredor-Matheos: «El monument a Borrell II, obra de Josep Maria Subirachs», Regió 7, 20 d'abril de 1986, p. 4
# Escuraflascons becgròs

L'escuraflascons becgròs (Phalaropus fulicarius) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que en estiu habita tundres costaneres des de Groenlàndia i Islàndia, cap a l'est, a través de Spitsbergen, Nova Terra, Nova Sibèria i nord de Sibèria fins Txukotka i des d'Alaska i Canadà cap a l'est fins Labrador, incloent diverses illes àrtiques. En hivern esdevé pelàgic i habita al Pacífic i l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ Escuraflascons becgròs a CERCATERM Rev. 12/03/2012
# Escurçó del Gabon

L'escurçó del Gabon (Bitis gabonica) és una espècie de serp verinosa de la família Viperidae, pròpia de les jungles i sabanes de l'Àfrica subsahariana.
És el membre més gran del gènere Bitis, i l'espècie de vipèrid més pesant del món. Són les serps que injecten més verí en cada mossegada (fins a 2400 mg), i les que tenen els ullals més llargs amb fins a 5 cm de longitud. Existeixen dues subespècies actualment reconegudes.

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Escut d'Alforja

L'escut oficial d'Alforja S'hi veu el castell medieval d'Alforja, ara en ruïnes (només en queden restes dels murs i la base d'una torre). L'estel del damunt és un senyal tradicional de les armes de la vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp

## Referències

* ↑ «DECRET 243/1983, d'1 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Alforja per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num. 342, 01-06-1983. [Consulta: 23 juny 2010].