OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àcid triacontanoic

L'àcid triacontanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid melíssic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb trenta àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C30H60O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C30:0.
L'àcid triacontanoic a temperatura ambient és un sòlid que fon a 93,6 °C. El seu índex de refracció val 1,4323 a 100 °C. És soluble en cloroform, disulfur de carboni i metanol. El seu nom comú, àcid melíssic, deriva de la paraula greca μέλισσα, que significa abella, ja que és present en el nèctar de les flors que atreuen les abelles. A la natura se'l troba en ceres animals, vegetals i minerals.
L'àcid triacontanoic, juntament amb d'altres àcids grassos de cadena molt llarga (de 20, 22, 24, 26, 28 i 30 àtoms de carboni) apareixen en pacients que pateixen malalties hereditàries del metabolisme, com ara la síndrome de Zellweger, la malaltia de Refsum, la malaltia de Menkes, l'adrenoleucodistrofia d'enllaç X.

## Referències

* ↑ Wu, Guoyao. Principles of Animal Nutrition (en anglès). CRC Press, 2017-11-22. ISBN 9781351646376.
* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0030)». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 14 febrer 2018].
* ↑ Hanninen, Osmo Otto Paivio; Atalay, Mustafa. Physiology and Maintenance - Volume II: Enzymes: The Biological Catalysts of Life, Nutrition and Digestion (en anglès). EOLSS Publications, 2009-09-23. ISBN 9781848260405.
# Bill Kaulitz

Bill Kaulitz (Leipzig, 1 de setembre del 1989) és el vocalista del grup Tokio Hotel. És el germà bessó de Tom Kaulitz, guitarrista del mateix grup.

## Biografia

Els dos bessons van patir la separació dels seus pares als 7 anys; van dedicar una cançó a aquest tema, ja que un altre component del grup, Georg Listing, també va passar per aquesta situació: Gegen meinen willen, del disc Schrei. El seu padrastre els va animar i els va iniciar al món de la música, ja que ell tenia un grup i era guitarrista.
Tom va aprendre a tocar la guitarra –encara que no sabia desxifrar una partitura– i Bill va aprendre a utilitzar la seva veu com calia. A poc a poc van anar actuant en alguns bars, on es van reunir amb Georg i Gustav, i van formar una petita banda anomenada Devilish, a la qual li van canviar el nom per Tokio Hotel, que sonava més alemany i semblava més glamorós. Va ser llavors quan un periodista els va descobrir. Al principi van fitxar per Sony BMG, però ben aviat es van passar a Universal Music.

## Referències

* ↑ «Bill Kaulitz: El fenómeno de Tokio Hotel» (en castellà). Deutsche Welle, 09-07-2008. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ Oei, Roland «Tokio Hotel». PowerPlay, núm. 91, 9-2007, pàg. 20-21.
# Bunocephalus quadriradiatus

Bunocephalus quadriradiatus és una espècie de peix de la família dels aspredínids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Kner R., 1855. Ichthyologische Beiträge (Subtitles I-III). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 17. 92-162.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Mees, G. F., 1989. Notes on the genus Dysichthys, subfamily Bunocephalidae, family Aspridinidae (Pisces, Nematognathi). Proc. K. Ned. Akad. Wet. (Ser. C Biol. Med. Sci.) v. 92 (núm. 2): 189-250.
* ↑ «Bunocephalus quadriradiatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Friel, J.P., 2003. Aspredinidae (Banjo catfishes). p. 261-267. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C., 1996. A phylogenetic analysis of the Asian catfish families Sisoridae, Akysidae and Amblycipitidae, with a hypothesis on the relationships of the neotropical Aspredinidae (Teleostei, Ostariophysi). Fieldiana. Núm. 4:1-83.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J., Jr., 1991: On the type species of Bunocephalus (Siluriformes: Aspredinidae). Copeia 1991 (núm. 1): 224-225.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mees, G. F., 1989. Notes on the genus Dysichthys, subfamily Bunocephalinae, family Aspredinidae (Pisces, Nematognathi). Proceedings of the Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen, 92(2): 189-250.
* Mees, G. F., 1997: The type species of the genera Bunocephalus Kner, 1855, and Bunocephalichthys Bleeker, 1858 (Pisces, Aspredinidae, Bunocephalinae). Proceedings of the Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen (Ser. C, Zool.) v. 99 (núms. 3-4): 225-228.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Diagramma labiosum

Diagramma labiosum és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 90 cm de llargària màxima i 6.300 g de pes.
* 9-10 espines i 22-25 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 7 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigua salabrosa, bentopelàgic i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba des del mar Roig i l'Àfrica oriental fins al Pacífic occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Macleay, W., 1883. Notes on a collection of fishes from the Burdekin and Mary rivers, Queensland. Proceedings of the Linnean Society of New South Wales v. 8 (pt 2): 199-213.
* ↑ Oken L., 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148). 1779-1782.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Yearsley, G.K., Last, P.R. i Ward, R.D., 1999. Australian Seafood Handbook, an identification guide to domestic species. CSIRO Marine Research, Hobart, Austràlia.
* ↑ Allen, G.R., 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A: T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.
* ↑ Kinch, J., 1999. Economics and environment in island Melanesia: a general overview of resource use and livelihoods on Brooker Island in the Calvados chain of the Louisiade Archipelago, Milne Bay Province, Papua New Guinea. A report prepared for Conservation International, Port Moresby, National Capital District, Papua Nova Guinea.
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Àrea Marítima

L'Àrea Marítima és una de les tres peculiars àrees de la Comissaria General d'Intervenció que ofereixen els seus serveis altament especialitzats a la resta d'àrees del cos de Mossos d'Esquadra. Actuen en el medi aquàtic tant en aigües interiors (rius, canals, embassaments…) com marítimes (al litoral), de difícil accés per la resta del cos.

## Funcions

Concretament l'Àrea Marítima executa a la pràctica les tasques encomanades a la Comissaria General que li són pròpies:
* Les tasques de seguretat preventives i reactives en activitats subaquàtiques.
Més detalladament els seus serveis poden ser qualsevol dels següents:
* La recerca de víctimes mortals i proves delictives enfonsades sota l'aigua, i que per tant es troben fora de l'abast dels agents de policia científica.
* Prevenir i evitar situacions de risc per a les persones en aquests ambients.
* Executar inspeccions tecnicopolicials i reportatges gràfics de zones submergides.
* Registrar instal·lacions submergides i embarcacions.
* Detectar artefactes explosius amagats.
* Participar d'operacions contra les activitats delictives de drogues i robatoris.
* Proporcionar suport en ocasions de grans esdeveniments a les costes catalanes i de seguretat a les personalitats.

## Funcionament

L'àrea és dirigida per un Inspector amb funcions de cap de servei i amb el suport d'un sergent sostscap i un agent amb titulació de capità de la marina mercant amb funcions d'assessor tècnic i de coordinació. Actualment (setembre 2023) el cos compta amb tres bases als ports catalans cobrint tres sectors diferents de la costa catalana:
* Port de Palamós (sector Nord)
* Port de Vilanova i la Geltrú (sector Central)
* Port de l'Atmetlla de Mar (sector Sud)
A cada una de les diferents bases hi treballen: un sergent cap d'unitat, tres caporals i sis agents. A més també formen part de l'àrea 16 efectius de la antiga Unitat Subaquàtica que treballen tant en aigües marítimes com interiors.

## Embarcacions

L'Àrea Marítima compta amb un total de sis embarcacions de tipologies diverses dividides de la següent manera:
* Una Moto d'aigua
* Dos bots inflables semirígids
Repartides en les diferents bases, l'àrea compta amb tres embarcacions patrulleres adquirides l'any 2021 amb les següents característiques:
| Marca | Quer |
| Eslora | 12,83 metres |
| Mànega | 3,53 mànega |
| Pes | 7,8 tones |
| Calat | Menys de 0,69 metres |
| Capacitat | 6 persones |
| Potència Motor | 2 motors de 350 cv |
| Velocitat | 50,1 nusos velocitat màxima 40,1 nusos velocitat de creuer |
| Noms | Cap de Creus, Josefina Castellví i Narcís Monturiol |

## Referències

* ↑ Fragment de l'article 183 del Decret 243/2007 d'estructura del Departament d'Interior, Relacions Institucionals i Participació
* ↑ Notícia del Punt del desembre de 2009.
* ↑ Notícia de l'ACN del juny de 2010.
* ↑ «Policia Marítima. Mossos d'Esquadra». Generalitat de Catalunya, 30-08-2023. [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ «Policia Marítima». [Consulta: 30 agost 2023].

## Enllaços externs

* Vídeo de la Unitat Subaquàtica.
# Àcid tricosanoic

L'àcid tricosanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid tricosílic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb vint-i-tres àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C23H46O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C23:0.
L'àcid tricosanoic a temperatura ambient és un sòlid que fon a 77–79 °C. Cristal·litza en el sistema monoclínic, grup espacial P2$_1$/a i la seva cel·la elemental té els següents valors: a = 9,4882 Å, b = 4,9574 Å, c = 65,2342 Å, α = 90°, β =127.6252° i γ = 90°. A pressió reduïda de només 1 mm de Hg bull a 203-205 °C. El seu índex de refracció val 1,4252 a 70 °C. No és soluble en aigua. És molt soluble en dietilèter i lleugerament soluble en etanol.
A la natura es troba a l'oli de cacauet i a la cera de les fulles d'olivera. És l'àcid gras insaturat més abundant a les fulles (25,4 %) i a la tija (26,8 %) de Sonneratia alba, un arbre dels manglars. S'ha identificat en peixos constituint un 2,7 % dels àcids grassos del tauró Chiloscyllium griseum; el 3,20 % de Paramonacanthus nipponensis; el 2,54 % de Gymnothorax favagineus; i l'1,12 % de Dasyatis zugei.

## Referències

* ↑ Gbabode, G.; Negrier, P.; Mondieig, D.; Moreno Calvo, E.; Calvet, T. «Structures of the High-Temperature Solid Phases of the Odd-Numbered Fatty Acids from Tridecanoic Acid to Tricosanoic Acid» (en anglès). Chemistry – A European Journal, 13, 11, 05-04-2007, pàg. 3150–3159. DOI: 10.1002/chem.200600955. ISSN: 1521-3765.
* 1 2 «LipidBank - Fatty acid(DFA0023)». lipidbank.jp. Arxivat de l'original el 2018-02-10. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Priya D., P. et al. «Sonneratia alba j. smith: a vital source of gamma linolenic acid (GLA)». Asian J. Pharm. Clin. Res., 5, 2012, pàg. 172-175. Arxivat de l'original el 2017-08-09 [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Ajeeshkumar, K.K. et al. «Biochemical Composition and Heavy Metal Content of Selected Marine Fish from the Gulf of Mannar, India». Fishery Technology, 52, 2015, pàg. 164-169.
# Carlo Giuseppe Romano

Carlo Giuseppe Romano fou un músic de mitjans del Barroc. Va ser mestre de capella de l'església de la Passió de Milà. Publicà tres llibres de motets a diverses veus, amb els títols Cigno sacro (1668), Armonia sacra; una Missa i Salms de vigílies (1674), més un llibre de motets per a veus soles (1670).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 52, pàg. 163, ISBN 84-239-4552-9
# Bill Wilkinson

Bill Wilkinson (Appletreewick, 21 de juny de 1941) és un antic pilot de trial anglès. Durant els anys 60 va ser un dels pilots britànics destacats, per bé que competí de forma irregular a l'aleshores Campionat d'Europa de trial (anomenat Campionat del Món a partir de 1975) i se centrà principalment en les competicions celebrades a les Illes Britàniques. Entre altres victòries destacables, va guanyar l'edició de 1960 del British Experts Trial, la de 1964 del Scott Trial i la de 1969 dels Sis Dies d'Escòcia de Trial, aquesta darrera amb una Greeves Anglian 250 (cosa que representà la darrera victòria d'una moto britànica en aquesta prova). També va guanyar tres edicions de l'Allan Jefferies Trial, celebrat ben a prop de Kettlewell, on residia (1966, 1968 i 1970).
L'any 1970 va fitxar per OSSA i estigué pilotant per a la marca catalana fins a finals de 1976, en què va abandonar la competició. La seva carrera anà paral·lela a la de son germà, Mick Wilkinson, qui també fou pilot oficial de Greeves i d'OSSA i aconseguí bons resultats als Sis Dies d'Escòcia.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | Campionat d'Europa | Altres |
| 1960 | Greeves | - | 1r al British Experts |
| 1964 | Greeves | - | 1r al Scott Trial |
| 1965 | Greeves | 5è | |
| 1966 | Greeves | - | |
| 1967 | Greeves | - | |
| 1968 | Greeves | 3r | |
| 1969 | Greeves | - | 1r als SSDT |
| 1970 | OSSA | 31è | |
* ↑ Fins al 1967 el campionat s'anomenà "Challenge Henry Groutards" i a partir de 1968 va passar a anomenar-se Campionat d'Europa

## Referències

* ↑ «The podiums... Wilkinson Bill» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 16 febrer 2011].
* ↑ Moffat, John. «Wilkinsons of Kettlewell» (en anglès). trialsguru.net, 2023. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Wilkinson to be 2015 guest of honour» (en anglès). trialsguru.net, 20-11-2014. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «Scottish Pre-65. La esencia del trial clásico» (en castellà). todotrial.com, 3 a 11 maig 2002. [Consulta: 2 maig 2010].
* ↑ Moffat, John «The Wilkinsons» (en anglès). Classic Trial, núm. 20, 01-02-2017 [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «World. Wilkinson Bill» (PDF) (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 2 maig 2010].
# Butlletí de l'Agrupació Fotogràfica d'Igualada

Butlletí de l'Agrupació Fotogràfica d'Igualada va ser una publicació mensual sobre fotografia, en català, editada a Igualada entre els anys 1932 i 1936. Després de la Guerra Civil, el març de 1942, va començar una altra etapa en castellà.

## Descripció

En els darrers tres números hi constava «Sota el patronatge del M.I. Ajuntament».
La redacció i l'administració eren al carrer de Sant Jaume, núm. 6, (avui plaça de Sant Miquel, núm. 5, antiga casa de la família Padró-Sarrals). S'imprimia als tallers de Pere Bas, estamper. Tenia entre deu i vint-i-quatre pàgines, segons els números, amb un format de 22 x 16 cm. El primer número va sortir el mes de maig de 1933 i l'últim, el 50, el juny de 1936. Els exemplars anaven numerats per ser relligats anualment.

## Continguts

A l'article de presentació deien «Nosaltres, amb l'esguard serè i la ploma llisquenta volem continuar la tasca conreadora de tota matèria artística, sia quina es vulgui la seva modalitat; entre altres raons, perquè nostre primer i únic afany és, i ha sigut sempre, l'enaltiment cultural del nostre poble; que encar que modest nostre esforç, estem persuadits serà llavor sana rublerta de fecunda realitat».
L'Agrupació Fotogràfica d'Igualada (AFI), l'havia fundat poc abans un grup de joves igualadins aficionats a la fotografia, que «van redactar els Estatuts i en procuraren la seva aprovació, fet que es produí el 12 d'octubre de 1930, quan els signà Lluís Companys aleshores Conseller de Governació i més tard President de la Generalitat de Catalunya. En el moment de la seva fundació l'Agrupació Fotogràfica d'Igualada era la segona entitat d'aquest tipus que hi havia a Catalunya i la primera de tot l'Estat que no radicava en una capital de província».
El tema fonamental era la fotografia, amb articles tècnics i teòrics, així com informació sobre concursos, notícies i notes sobre les assemblees de l'Associació. També publicava articles sobre història, geografia, art i excursions de la comarca. Aquests articles acostumaven a anar il·lustrats amb dibuixos a la ploma de Pere Borràs i Estruch i d'Agustí Mata. Hi havia, a més, moltes reproduccions de fotografies premiades en concursos.
Hi havien col·laborat: Joan Canudas, Gabriel Castellà i Raich (sovint amb el pseudònim Ignotus), Claudi Carbonell, Xavier Andrés, Cèsar Martinell, Amadeu Amenós i Roca, Joan Sàbat, Antoni Borràs Quadres i Ramon Violant i Simorra, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 451.
* ↑ «Inquietud». Butlletí de l'Agrupació Fotogràfica d'Igualada, 1, 5-1932.
* ↑ «Agrupació Fotogràfica d'Igualada». [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 452.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa «Pseudònims igualadins». Revista d'Igualada, 26, 9-2007.
# Helicicultura

L'helicicultura és la tècnica ramadera d'obtenir caragols, generalment terrestres. Els principals productes que s'obtenen dels caragols són la carn, amb alt contingut en proteïnes; els ous, amb què es fa una espècie de caviar blanc; i les baves, últimament utilitzades en cosmètica amb resultats poc fiables.
Malgrat que la recol·lecció de caragols silvestres ja s'ha practicat intensament des de la prehistòria, la cria amb el cicle de cria complet és una branca moderna de la ramaderia.
Els principals tipus de cargols en l'helicicultura són el cargol bover (Helix aspersa) i el caragol de Borgonya (Helix pomatia).
La cria en captivitat en fa a diversos països que en consumeixen, com ara França i Catalunya. De vegades es crien en hivernacles, on es fan créixer plantes per a alimentar-los, sovint complementant-ne la dieta amb pinsos per tal d'optimitzar-ne la productivitat. Altres vegades es crien en espais a l'aire lliure, closos mitjançant tanques fetes de xarxa. Per tal que els cargols no puguin fugir, a les xarxes se'ls fa un plec cap endins, encara també se'ls pot recloure amb barreres fetes amb cendra, que tampoc no traspassen.
Per alimentar caragols es crien plantes per a ells com ara la col o se'ls dona pinsos fets de subproductes vegetals com el segó. Necessiten molt de calci, pel que els sòls calcaris són bons llocs per a la cria i recol·lecció de caragols.
Els principals problemes per obtenir caragols en llocs confinats són la lluita contra la pèrdua de vigor per la cosanguinitat, degut a l'encreuament continu i les malalties associades i la creixent infertilitat.

## Enllaços externs

* http://www.acrux.org/caracoles Arxivat 2008-03-20 a Wayback Machine.
* http://www.zoetecnocampo.com/helicicultura.htm Arxivat 2013-12-08 a Wayback Machine.
* «Guías de prácticas correctas de higiene helicicultura» (en castellà). Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino, 2009. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2009. [Consulta: 19 juny 2009].
# Deveselu

Deveselu (pronunciat en romanès [deveˈselu]) és un municipi de la província d'Olt, a Romania. Està format per dos nuclis de població: Comanca i Deveselu. D'acord amb el web de l'ajuntament, la primera referència del municipi data del 19 de juny de 1537 per un document signat per Radu Paisie, sobirà del Principat de Valàquia.
L'antiga base aèria de la força aèria romanesa va ser tancada el 2003, forçant aproximadament als seus 200 treballadors a la prejubilació. D'aquests, al voltant d'una quinzena encara viuen en un veïnat. La base aèria de Deveselu va ser seleccionada per al sistema de defensa de míssils de l'OTAN, que utilitza l'Aegis Ballistic Missile Defense System. La cerimònia d'inauguració va tenir lloc el desembre 2015. S'hi utilitzarà el sistema SM-3 Block 2B interceptor.

## Referències

* ↑ «Monografia comunei» (en romanès). Arxivat de l'original el 2016-08-10. [Consulta: 29 maig 2016].
* ↑ SULTĂNOIU, Marian «Cum s-a infiltrat CIA pe străzile comunei româneşti unde AMERICANII instalează SCUTUL ANTIRACHETĂ» (en romanès). gandul.info.
# Àcid tridecanoic

L'àcid tridecanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid tridecílic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb tretze àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C13H26O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C13:0.
A temperatura ambient és un sòlid cristal·lí incolor que fon a 44,5 °C, amb densitat 0,8458 g/cm³ i punt d'ebullició de 312,4 °C (192,2 °C a una pressió de 16 mm de Hg). La seva estructura cristal·lina a alta temperatura és monoclínica i pertany al grup espacial A 2/a; la seva cel·la elemental té els següents valors: a = 9,8536 Å, b = 4,9402 Å, c = 73,6593 Å, α = 90°, β = 125,9471° i γ = 90°. A baixa temperatura també és monoclínica, pertany al grup espacial C2/c, amb valors a = 59,880 Å, b = 4,9425 Å, c = 9,8118 Å, α = 90°, β = 93,800 ° i γ = 90°. A 50 °C el seu índex de refracció és 1,4328. És lleugerament soluble en aigua i soluble en etanol i èter. És combustible. Com a àcid té un pK$_a$ = 4,95.
En persones sanes se'l ha detectat, però no quantificat, en la saliva. En persones que pateixen colitis se'l ha detectat en la femta. En begudes alcohòliques s'ha detectat a la cervesa i al rom.
S'empra en síntesi orgànica i en recerca mèdica.

## Referències

* 1 2 3 Larrañaga, M.D.; Lewis, R.J.; Lewis, R.A.. Hawley's Condensed Chemical Dictionary. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 9781118135150.
* ↑ Gbabode, Gabin; Negrier, Philippe; Mondieig, Denise; Moreno Calvo, Evelyn; Calvet, Teresa «Structures of the High-Temperature Solid Phases of the Odd-Numbered Fatty Acids from Tridecanoic Acid to Tricosanoic Acid» (en anglès). Chemistry – A European Journal, 13, 11, 05-04-2007, pàg. 3150–3159. DOI: 10.1002/chem.200600955. ISSN: 1521-3765.
* ↑ Bond, Andrew D. «On the crystal structures and melting point alternation of the n-alkyl carboxylic acids» (en anglès). New J. Chem., 28, 1, 12-01-2004, pàg. 104–114. DOI: 10.1039/b307208h. ISSN: 1369-9261.
* 1 2 «Human Metabolome Database: Showing metabocard for Tridecanoic acid (HMDB0000910)». www.hmdb.ca. [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ Nykänen, L.; Suomalainen, H. Aroma of Beer, Wine and Distilled Alcoholic Beverages. Springer Science & Business Media, 1983. ISBN 9789027715531.