OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Guadalajara

Mapa Rodalies Madrid línia C-2 :
Línia Estrella Costa Brava :
L'Estació de Guadalajara és una estació de la línia C-2 de Rodalies Madrid ubicada a Guadalajara (Castella - la Manxa) amb serveis de Mitjana Distància de les línies R-3 i R-4 i parada d'un tren de llarg recorregut, l'Estrella Costa Brava. No s'ha de confondre amb l'estació d'alta velocitat Guadalajara-Yebes.
El tram Madrid-Guadalajara es va obrir el 3 de maig de 1859, mentre el tram Guadalajara-Jadraque es va obrir el 5 d'octubre de 1860.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Rodalies Madrid de Renfe |||||
| Chamartín¹ | Azuqueca | | terminal | terminal |
| Mitjana Distància de Renfe |||||
| Madrid-Chamartín | Alcalá de Henares | R3 | Yunquera de Henares | Arcos de Jalón Saragossa-Delicias |
| Madrid-Chamartín | Alcalá de Henares | R4 | Sigüenza | Sòria |
| Renfe Llarga Distància |||||
| Madrid-Chamartín | Alcalá de Henares | Estrella Costa Brava | Sigüenza | Portbou / Cervera de la Marenda |

## Referències

* ↑ Bellet Sanfeliu, Carmen; Gutiérrez Palomero, Aaron «Ciudad y ferrocarril en la España del siglo XXI. La integración de la alta velocidad ferroviaria en el medio urbano». Boletín de la Asociación De Geógrafos Españoles. Asociación Española de Geografía, 55, pàg. 271. ISSN: 0212-9426.
* ↑ Abascal Palazón, Juan Manuel «El despoblado de Santas Gracias (Espinosa de Henares, Guadalajara) y las obras del ferrocarril de 1859-1860». Boletín de la Asociación de Amigos del Museo de Guadalajara, 6, 2015, pàg. 10.
# Estació de Mas del Rosari

L'Estació de Mas del Rosari és el terminus de la línia 4 (tramvia) del metro de València. Fou inaugurada el 23 de setembre del 2005 amb la prolongació en 3 quilòmetres de la Línia 4 des de l'Estació de TVV (ara Estació d'À Punt).
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mas del Rosari/Fira de València | fi de trajecte | | La Coma | Doctor Lluch |

## Referències

* ↑ «2022». Evolució històrica Metrovalencia. [Consulta: 15 gener 2024].
# Estació de Minami-Senju

L'Estació de Minami-Senju (南千住駅 Minami-Senju-eki, "Estació de Senju sud") és una estació de ferrocarril en el barri de Minami-Senju, al districte d'Arakawa, Tòquio.

## Línies

* JR Est: Línia Jōban.
* Metro de Tòquio: Línia Hibiya (H-20)
* Metropolitan Intercity Railway: Tsukuba Express

## Ubicació

L'estació es troba al barri de Minami-Senju, en concret a Minami-Senju 4, al districte d'Arakawa però també als limits amb el districte de Taitō. Prop de l'estació es troba la zona de Sanya.

## Edifici

En ser una estació intermodal on conviuen diferents línies de diferents empreses (JR, estatal; Metro, prefectural i Tsukuba Express, privada) no és tracta només d'un edifici, sinó que en realitat són diferents edificis connectats entre ells. Cada línea té un edifici pròpi i es necessita travessar el carrer per arribar a les altres terminals.

## Línies i estacions adjacents

Línies que passen per aquesta estació :
| < | Línia | > |
| JR Est |||
| Mikawashima (JJ-03) |
| Mikawashima (JJ-03) | Línia Jōban (Ràpid) | Kita-Senju (JJ-05) |
| Mikawashima (JJ-03) | Línea Jōban | Kita-Senju (JJ-05) |
| Metro de Tòquio |||
| Minowa (H-19) |
| Minowa (H-19) | Línea Hibiya | Kita-Senju (H-21) |
| Tsukuba Express |||
| Asakusa (03) |
| Asakusa (03) | Rapid | Kita-Senju (05) |
| Asakusa (03) | Commuter Rapid | Kita-Senju (05) |
| Asakusa (03) | Semi Rapid | Kita-Senju (05) |
| Asakusa (03) | Local | Kita-Senju (05) |
# Estació de Pontedeume

L'Estació de Pontedeume és una estació de la localitat de Pontedeume, a la província de la Corunya. Té serveis de mitjana i llarga distància operats per Renfe.
L'estació es troba al punt quilomètric 23,3 de la línia de ferrocarril d'ample ibèric que uneix Betanzos amb Ferrol, entre les estacions de Perbes i Cabanas-Areal. El tram és de via única i no està electrificada.

## Serveis ferroviaris
### Mitjana Distància

| Línia | Origen/destinació | Destinació/origen |
| 5 | A Coruña | Ferrol |

### Llarga Distància

| Tren | Origen/destinació | Parades Intermèdies | Destinació/origen | Observacions |
| Alvia | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · A Coruña · Santiago de Compostela · Ourense-Empalme · A Gudiña · Puebla de Sanabria · Zamora · Medina del Campo AV · Segòvia-Guiomar | Madrid-Chamartín | 1 tren diari per sentit |
| Trenhotel Atlántico | Ferrol | Pontedeume · Betanzos-Cidade · Betanzos-Infesta · Curtis · Guitiriz· Lugo · Sarria · Monforte de Lemos · San Clodio-Quiroga · A Rúa-Petín · O Barco de Valdeorras · Ponferrada · Bembibre · Astorga · Veguellina · León · Sahagún · Palencia · Venta de Baños · Valladolid-Campo Grande · Medina del Campo · Àvila | Madrid-Chamartín | 6 trens setmanals per sentit |

## Referències

* ↑ Xarxa ferroviària espanyola Arxivat 2013-10-18 a Wayback Machine. Ministeri de Fomento

## Enllaços externs

* Informació de l'estació a la web d'Adif
# Estació de Russafa

L'estació de Russafa és una estació subterrània localitzada al barri de Russafa de València i que forma part de la línia 10 de l'operador Metrovalència. L'estació pertany a la zona tarifària A de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i l'Autoritat de Transport Metropolità de València (ATMV). L'adreça oficial de l'estació és l'avinguda del Regne de València, número 38.

## Història

La construcció de l'estació va començar el 2007, però es va paralitzar junt amb la línia 10 a causa de la crisi econòmica l'any 2011. En 2011 es van paralitzar les obres per falta de fons, amb l'estació del Mercat Central acabada i la part subterrània del tram entre Alacant i Natzaret parcialment completada. Les obres de la línia es van reprendre el 2019 L'estació fou inaugurada, juntament amb la línia, el 17 de maig de 2022.

## Distribució

És una estació subterrània dividida en dos nivells ben diferenciats degut a les dificultats tècniques i arqueològiques, com passa amb altres estacions de metro com ara la de Xàtiva. Pel pis superior circul·len els trens amb destinació Alacant, mentre que pel nivell inferior circul·len els convois amb destinació Natzaret. Les andanes no disposen de mampares de seguretat. L'estació disposa d'accessibilitat per a persones amb discapacitat física, visual i auditiva.
L'estació disposa d'un únic accés davant de l'Escola d'Artesans, a l'avinguda del Regne de València, en forma de triangle. L'accés compta amb escales, escales mecàniques i elevador.

### Línies

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Alacant | Alacant | ... | Amado Granell-Montolivet | Natzaret |

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Metrovalència

## Referències

* ↑ Plànols zonals de l'ATMV
* ↑ https://www.metrovalencia.es/ca/consulta-estaciones/
* ↑ «La Línea 2 de tranvía irá sin conductor en el túnel y conectará con el circuito de F-1» (en castellà). 20Minutos, 25-07-2007.
* ↑ «La línea 2 del metro de Valencia seguirá siendo 'fantasma' hasta más allá de 2015» (en castellà). Valencia Plaza, 11-05-2013.
* ↑ «La Generalitat gastará más de 1.500 euros al día en mantener la línea de metro sin trenes» (en castellà). Levante EMV, 24-05-2012.
* ↑ «La línea 2 del metro de Valencia seguirá siendo 'fantasma' hasta más allá de 2015» (en castellà). Valencia Plaza, 11-05-2013. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «La Línia 10 del tramvia ja connecta Natzaret amb el centre de València en 15 minuts: “L’agafaré per a anar a veure la família”». elDiario.es, 17-05-2022.
* ↑ Evolució històrica de Metrovalència. Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana
* ↑ «Puig anuncia que las obras de la Línea 10 de Metrovalencia se retomarán en 2019» (en castellà). Horta Noticias, 11-09-2018.
* ↑ «L'estació d'Alacant, una de les estacions de la futura L10, ultima detalls». València Extra, 24-11-2021.
# Alzina de la Font de Can Massanet

L'Alzina de la Font de Can Massanet és un arbre centenari, de grans dimensions, de l'espècie Quercus ilex (subsp. ilex). Està situada al municipi de Vilafant (Alt Empordà), prop del mas Can Puig Maçanet, sobre el marge d'un camí ombrívol que baixa al riu Manol des del nucli antic, a tocar d'una zona d'horts. Està catalogat com a arbre monumental per la Generalitat de Catalunya des de 1991.
Al peu de l'alzina hi brolla una font, procedent de les aigües freàtiques de la finca de Can Maçanet. Aquestes aigües, molt abundants, havien servit per abastar part de la població de Figueres entre 1917 i 1971. Actualment, però, l'aigua de la font no és apta per a l'ús de boca.
L'indret gaudeix d'una gran popularitat entre els veïns del municipi, que hi solien acudir a berenar els dies festius. El compositor Manuel Bertran i Pujol va dedicar-li la sardana La font de Can Massanet, estrenada a Vilafant el 16 de setembre de 1952 per la festa major de Sant Cebrià.

## Característiques

L'alzina té una alçària total de 18 metres, amb una capçada mitjana de 23,2 metres i una volta de canó de 3,46 metres. El tronc està lleugerament inclinat i es fixa al marge del camí amb unes arrels de grans dimensions que queden parcialment al descobert. Es desconeix l'edat concreta de l'arbre, malgrat que se sap que és un arbre centenari, ja que se'n tenen referències des de principis del segle xx. Coordenades UTM ED50 (m): X 494726 Y 4677131.

## Notes

* ↑ Manuel Bertran i Pujol (Barcelona, 16 d'abril del 1919 - Palamós, 6 de juliol del 1998) cursà solfeig i piano a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, i amplià la formació amb Josep Font i Sabaté fent harmonia i instrumentació. Tocà com a pianista a l'Orquestra Florida, i fou mestre de ballets de l'Agrupació Sardanista de Barcelona, on participà activament als anys 30 i 40 del segle passat. Va ser autor de les sardanes El carter del Pito, La font de Can Massanet, Pensant en tu, Tendresa i Roda el món i torna al born; aquesta darrera fou enregistrada el 1951 per la Cobla Barcelona en disc de pedra. També instrumentà per a piano la Rima X (Cendal flotante...) de G.A.Bécquer, el 1944

## Referències

* ↑ «L'alzina de la Font de Can Massanet». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 8 abril 2016].
* ↑ Bernils Mach, Josep M. Vilafant. Girona: Quaderns de la Revista de Girona. Diputació de Girona., 1997. ISBN ISBN 84-86812-63-1.
* ↑ «L'aigua de Can Massanet a Figueres». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 8 abril 2016].
* ↑ «Programa 487». Esperit de Festa, Ràdio Sabadell, 28-03-2015. Arxivat de l'original el 2016-09-14 [Consulta: 19 agost 2016]. Arxivat 2016-09-14 a Wayback Machine.
* ↑ «Biografia de Manuel Bertran, al web "Músics per la cobla"». [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ «Lletra de la sardana "La font de Can Massanet"».
# Agulla de Saboredo

L'Agulla de Saboredo és una muntanya de 2.686 metres que es troba en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, dins del territori de la Mancomunitat dels Quatre Pobles.
Es troba en el centre de l'extrem sud-oest tant de la Mancomunitat dels Quatre Pobles com del terme d'Alt Àneu, al sud-oest de l'estany Gelat, al sud-est de l'estany Major de Saboredo i al nord-est de l'Estany de Dalt de Saboredo, al nord-oest del Pic de Saboredo i a l'interior del Circ de Saboredo.

## Enllaços externs

* L'Agulla de Saboredo en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alzinar amb arboç

L'alzinar amb arboç (Viburno tini-Quercetum ilicis subass. arbutetosum) és una bosquina baixa esclerofil·le, de 3 a 6 metres d'alçada aproximadament, oberta i poc homogènia.
Apareix en els vessants inclinats i les carenes, on els sòls acostumen a ser prims, i habitualment en condicions d'insolació important. Sovint però, correspon a fases de degradació d'altres tipus d'alzinars, o un estadi evolutiu entre les brolles i els alzinars. Per això, la seva composició florística és complexa, amb elements característics d'aquestes comunitats.
Fitosociològicament forma part de l'aliança Quercion ilicis que reuneix les diferents associacions d'alzinars.
# Aproximació de Spouge

En matemàtiques, l'aproximació de Spouge és una fórmula per a la funció gamma expressada per John L. Spouge el 1994. És una modificació de l'aproximació de Stirling, i té la forma
    $\Gamma (z+1)=(z+a)^{z+1/2}e^{-(z+a)}\left[c_{0}+\sum _{k=1}^{a-1}{\frac {c_{k}}{z+k}}+\varepsilon _{a}(z)\right]$
on $a$ és un nombre enter positiu arbitrari i els coeficients venen donats per
    $c_{0}={\sqrt {2\pi }}\,$
    $c_{k}={\frac {(-1)^{k-1}}{(k-1)!}}(-k+a)^{k-1/2}e^{-k+a}\quad k\in \{1,2,\dots ,a-1\}.$
Spouge va demostrar que, si $Re(z)>0$ i $a>2$, l'error relatiu quan descartem ε$_a$ (z) está delimitat per
    $\,a^{-1/2}(2\pi )^{-(a+1/2)}.$
La fórmula és similar a l'aproximació de Lanczos, però té algunes característiques diferents. Pel que fa a la fórmula de Lanczos exhibeix una convergència més ràpida, els coeficients són molt més fàcils de calcular i l'error es arbitràriament baix. La fórmula és, per tant, factible per avaluar la funció gamma amb precisió arbitrària. No obstant això, s'ha de tenir especial atenció per utilitzar la suficient precisió al calcular la suma causa de la gran grandària dels coeficients C$_K$, així com el seu signe alternant. Per exemple, per a $a=49$, s'ha de calcular la suma utilitzant aproximadament 65 dígits decimals de precisió per tal d'obtenir els promesos 40 dígits decimals de precisió.

## Referències

* ↑ Spouge, John L. «Computation of the Gamma, Digamma, and Trigamma Functions» (en anglès). SIAM Journal on Numerical Analysis, 31(3), 1994, pàg. 931–000. DOI: 10.1137/0731050. JSTOR: 2158038.
* ↑ Pugh, Glendon «An analysis of the Lanczos Gamma approximation» ( PDF) (en anglès). PhD (tesi), 2004.
# Estació de Safranar

L'Estació de metro de Safranar (fins a 2010, Estació d'Hospital) és una de les estacions de la xarxa de Metrovalència. Es troba al barri de Patraix de València. Es va construir en 1987 al carrer de Campos Crespo. Entre els llocs d'interés propers es troben el Col·legi de Sordomuts, l'IVESP i l'Hospital Doctor Peset.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Bétera | Patraix | | Sant Isidre | Castelló |
| Llíria | Patraix | ... | Sant Isidre | Torrent Avinguda |
| Torrent Avinguda | Sant Isidre | ... | Patraix | Marítim |

## Referències

* ↑ «La 'estación de la muerte' del metro pierde su nombre». El País, 11-12-2010.
* 1 2 «L'estació». Metrovalencia.
# Rudolf Hell

Rudolf Hell (19 de desembre de 1901 - 11 de març de 2002) va ser un inventor i enginyer alemany.

## Carrera

Hell va néixer a Eggmühl. De 1919 a 1923, va estudiar enginyeria elèctrica a Munic. Hi va treballar des de 1923 fins a 1929 com a ajudant del professor Max Dieckmann, amb qui va dirigir una cadena de televisió a la Verkehrsausstellung (lit.: "exposició del trànsit") a Munic el 1925. El mateix any Hell va inventar un aparell anomenat Hellschreiber, un dels primers precursors de les impressores matricials i fax. Hell va rebre una patent per al Hellschreiber el 1929.
L'any 1929 va fundar la seva pròpia empresa a Babelsberg. Després de la Segona Guerra Mundial va tornar a fundar la seva empresa a Kiel. Va continuar treballant com a enginyer i va inventar màquines per al gravat controlat electrònicament de planxes d'impressió i un sistema de composició fotogràfica electrònica anomenat digiset comercialitzat als EUA com VideoComp per RCA i més tard per 3I.
Ha rebut premis nombrosos com la creu del Comandant de Cavaller de l'Ordre de Mèrit de la República Federal d'Alemanya, el Premi Gutenberg del Gutenberg Internacional Societat i la Ciutat de Magúncia, el Werner von Anell de #Siemens i l'Eduard Rhein Ring of Honor de l'Eduard Rhein Foundation (1992).
La seva empresa va ser adquirida per Siemens AG el 1981 i es va fusionar amb Linotype el 1990, convertint-se en Linotype-Hell AG.
El Hellschreiber encara està en ús avui dia pels operadors de radioaficionats de tot el món. Hellverein Kiel recull els dispositius Hell i els manté funcionals. A més a més, el lloc web conté nombrosos documents i patents relacionades amb els dispositius Hell: https://www.hell-kiel.de/en/

## Mort

Rudolf Hell va morir a Kiel l'11 de març de 2002.

## Referències

* ↑ Robat, C. «Rudolf Hell». The History of Computing Project, 11-11-2007. [Consulta: 11 maig 2008].
* ↑ «The Eduard Rhein Ring of Honor Recipients». Eduard Rhein Foundation. Arxivat de l'original el 18 July 2011. [Consulta: 5 febrer 2011].
# Édouard Belin

Édouard Belin (5 de març de 1876 - 4 de març de 1963) va ser un fotògraf i inventor francès. El 1907 Belin va inventar un aparell fototelegràfic anomenat Bélinographe (télestéreographe), un sistema per rebre fotografies per cables telefònics a través de xarxes telegràfiques.
L'invent de Belin s'havia utilitzat per a fotografies periodístiques des de 1914, i el procés es va millorar el 1921 per permetre la transmissió d'imatges per ones de ràdio .
A partir de 1926, Belin va treballar en un aparell de televisió. El 1926, amb Holweg, va provar la capacitat de l'ull per percebre imatges proposades a una velocitat molt alta, utilitzant un tambor de mirall.
Belin va néixer a Vesoul, Haute-Saône, França, i va morir, als 86 anys, a Territet, Cantó de Vaud, Suïssa.

## Belinògraf

En aquest aparell, el transmissor recorre la imatge original punt per punt. En cada punt una mesura de la intensitat de la llum es fa amb un ull elèctric . La mesura es transmet al receptor. Allà, una font de llum d'intensitat variable reprodueix la llum mesurada per l'ull elèctric, alhora que realitza exactament els mateixos desplaçaments. En fer-ho, exposa el paper fotogràfic i permet obtenir una còpia de la imatge original.
Altres científics com Arthur Korn també havien estat desenvolupant tecnologia per transmetre imatges a llargues distàncies.
Les telecopiadores i fotocopiadores modernes utilitzen el mateix principi. Amb aquests dispositius, el sensor d'intensitat de llum de la font va ser substituït per un sensor CMOS. El dispositiu de destinació que fa la impressió fotogràfica es basa en tecnologia de llum o làser.

## Llegat

Belin va donar el seu nom a una escola secundària de Vesoul, Alta Saône, França.

## Referències

* ↑ Edward Jewitt Wheeler. «Picture Telegraphy on an Entirely Novel Principle». A: Current Literature: 1908. Current Literature Publishing Company, 1908, p. 436–437.
* ↑ Wilfred S. Ogden. «How the World's First Wireless News-Picture Was Flashed Across the Atlantic Ocean, Paris get President Harding's portrait in twenty minutes». A: Popular Science. Bonnier Corporation, December 1921, p. 21–22.
* ↑ "L'impact de la roue à miroirs 1920-1929", Site Histoire de la télévision
* ↑ Image, Journal of Photography of George Eastman House [Rochester, N.Y.], 2, 6, 9-1953, pàg. 35 [Consulta: 26 juny 2014].
* ↑ Lycée Edouard Belin. missiontice.ac-besancon.fr

## Enllaços externs

* Édouard Belin rebent un telègrafBibliografia exhaustiva de textos d'Edouard Belin o sobre ells
* Radio Reproduces Note Across Ocean, 5 d'agost de 1921, de Today in Science History
* Edouard Belin - Inventor de fax i belinògraf a FaxAuthority.com
# Páez

«Páez» té aquests significats:
* Llengua páez, idioma parlat pel poble nasa o paez (de «pats» «dreta» del riu Cauca), que habita a la zona...
* Páez o Poble Nasa, poble amerindi, que habita al nord del Departament del Cauca a la zona andina del sud-occident de Colòmbia
* Páez (Cauca) o Municipio de Páez, Belalcázar, Cauca, municipi colombià al Departament del Cauca (província d'Oriente) al sud-oest del país
* Biografies:
** Agó Páez Vilaró (Montevideo, 1954), artista plàstica uruguaiana
** Carlos Páez Vilaró (Montevideo, 1923 - Punta Ballena, 2014), escultor, pintor i escriptor uruguaià
** David Páez Picón (San Juan de la Frontera, 1975), jugador d'hoquei patins argentí, vencedor de 49 títols amb el FC Barcelona
** Esther Páez López o Esther Flechita Paéz (Barcelona, 1969), boxejadora i lluitadora de kickboxing catalana
** Fito Páez o Rodolfo Páez Ávalos (Rosario, 1963), músic, compositor, pianista, director de cinema i cantant argentí
** Guillermo Páez (1945), futbolista xilè, membre de l'equip xilè a la Copa del Món de 1974
** José de Páez (Ciutat de Mèxic, 1727 - ~1780), pintor novohispà d'imatges religioses del segle XVIII
** José Antonio Páez Herrera (Capitania General de Veneçuela, 1790 - Nova York, 1873), cabdill de la independència de Veneçuela, fundador i president de la república de Veneçuela
** José Luis Páez Picón o El Negro Páez (San Juan de la Frontera, 1969), jugador d'hoquei sobre patins argentí
** José Manuel Reina Páez (Madrid, 1982), porter de futbol professional
** Juan Páez Centella (Zarza la Mayor, Càceres, 1751 - Oviedo, 1814), compositor espanyol
** Karen Stefany Páez Zea (Bogotà, 1996), futbolista colombiana que juga com a davantera
** Pablo Páez Gavira (Los Palacios y Villafranca, 2004), futbolista sevillà que juga com a migcampista
** Raúl Páez (1937), futbolista argentí, membre de l'equip argentí a la Copa del Món de 1962
** Richard Páez (Mérida, 1952), futbolista veneçolà de la dècada de 1970
* Miscel·lània: Assassinat de Manuel Esteban Páez Terán, eco-anarquista i activista ambiental veneçolà, mort a trets per la policia de l'estat de Geòrgia el 2023 durant una batuda al campament Stop Cop City
# Agustí Ballester Ribes

Agustí Ballester Ribes (Reus 24 de gener de 1929 - Castellcir 15 de desembre de 2021) va ser un pintor català.
Era fill d'Agustí Ballester Santjoan, barber, de la Selva del Camp, i de Mercè Ribes Ferré, de Castellvell del Camp. Va iniciar els estudis artístics a l'Escola d'Art del Centre de Lectura, que dirigia el pintor Pere Calderó.
L'any 1956 es va casar amb la també pintora Aurora Gassó, amb la que va tenir cinc fills. Agustí Ballester va participar en l'Exposició de Primavera organitzada per l'Ajuntament de Barcelona i l'any 1964 va guanyar el concurs de cartells de la Fira de Mostres de Barcelona. El matrimoni es va dedicar, just després de casar-se, al disseny per a teixits amb molt d'èxit, i es van dedicar a aquest tipus d'art fins a la jubilació. Els originals dels dissenys tèxtils que van fer foren dipositats a la Col·lecció tèxtil Antoni de Montpalau.
Va començar pintant paisatges i natures mortes, i va participar en diverses exposicions col·lectives i al Saló d'Artistes Locals que cada any organitzava l'ajuntament de Reus i on es concedia la «Medalla Fortuny». Amb les seves obres va obtenir guardons en un concurs provincial celebrat a Flix i en una exposició organitzada per la Diputació de Tarragona. Cap al final de la dècada dels anys 50 va inciar el seu camí definitiu vers l'informalisme evolucionant des del seu estil paisatgístic vers la pintura abstracta informalista, buscant noves formes d'expressió, on utilitzava materials reciclats, pedres, elements metàl·lics i tèxtils en disposicions geomètriques, i incisions i talls a la tela. El crític Josep Corredor-Matheos va escriure que "construeix el seu món amb evocacions directes del real utilitzant pedres i altres elements de collage, ordenats geomètricament, i que el color ¿blancs, vermells, torrats, verds, grisos¿ s'integra harmònicament amb puncions, raspadures i talls que alteren la superfície".

## Referències

* ↑ «Agustí Ballester Ribes». familiamateu.com. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 85.
* ↑ «Diputació de Girona - Fons d'art». [Consulta: 13 agost 2024].