# Esborrament bisexual

L'esborrament bisexual o la invisibilitat bisexual és la tendència a ignorar, eliminar, falsificar o reexplicar l'evidència de la bisexualitat a la història, el món acadèmic, els mitjans de comunicació i altres fonts primàries.
En la seva forma més extrema, l'esborrament bisexual pot incloure la creença que la bisexualitat en si mateixa no existeix. L'esborrament bisexual pot incloure l'afirmació que tots els individus bisexuals estan en una fase i aviat escolliran un bàndol, ja sigui l'heterosexual o l'homosexual. Una altra variant comuna de l'esborrament bisexual consisteix a acceptar la bisexualitat en les dones alhora que minimitza o rebutja la validesa de la identitat bisexual en els homes. Una creença subjacent a l'esborrament bisexual és que els individus bisexuals són clarament indecisos, immadurs i promiscus. Les tergiversacions dels individus bisexuals com a hipersexuals esborren l'agència sexual dels bisexuals, esborrant també de manera efectiva les seves veritables identitats.
L'esborrament bisexual és sovint una manifestació de la bifòbia, encara que no necessàriament implica un antagonisme manifest. L'esborrament bisexual sovint fa que les persones que s'identifiquen com a bisexuals experimentin una varietat de trobades socials adverses, ja que no només han de lluitar per trobar acceptació dins de la societat en general sinó també dins de la comunitat LGBT. L'esborrament bisexual és una forma d'estigma i comporta conseqüències adverses per a la salut mental de les persones que s'identifiquen com a bisexuals.
La història de la bisexualitat mostra al segle XX una organització de comunitats bisexuals per lluitar contra aquest fenomen d'ocultació dins del moviment LGBTIQ i de la societat en conjunt. En el segle XXI hi ha una creixent inclusió i visibilitat dels bisexuals, especialment en la comunitat LGBT. El febrer de 2014, un editorial del Huffington Post considerava que l'única manera de lluitar contra l'ocultació de la bisexualitat era que els mateixos bisexuals fossin més visibles, i creia que les declaracions recents de Tom Daley o Maria Bello sobre ells mateixos anaven en aquest sentit.

## Motivacions

Segons l'estudiós Kenji Yoshino, hi ha tres inversions principals que motiven tant les persones que s'autoidentifiquen com a homosexuals i les que ho fan com a heterosexuals a esborrar la bisexualitat de la cultura LGBT. La primera d'aquestes motivacions és l'estabilització de l'orientació sexual, que s'argumenta per alleujar les persones de l'ansietat de possiblement veure la seva orientació sexual qüestionada. Aquesta motivació reforça la creença que els bisexuals simplement estan indecisos sobre la seva bisexualitat i són fonamentalment homosexuals o heterosexuals, i aïlla, margina i fa invisibles els bisexuals dins de la comunitat LGBT. La segona motivació és el manteniment de la importància del gènere, que es considera eròticament essencial per als homosexuals i heterosexuals, mentre que la bisexualitat sembla desafiar aquesta noció. La tercera motivació és el manteniment de la monogàmia, ja que la cultura occidental prefereix una parella o un vincle afectiu. Tanmateix, els homosexuals i heterosexuals solen assumir que els bisexuals són "intrínsecament" no monògams. La professora d'Estudis ètnics i d'Estudis de gènere i dones Juana María Rodríguez afegeix a l'argument de Yoshino el plantejament que la bisexualitat trenca la comprensió tradicional de la sexualitat i el binarisme de gènere. Així, els individus tant de la cultura dominant com de la comunitat «queer» resisteixen la bisexualitat.
Segons el professor de psicologia a la Universitat Rosalind Franklin de Chicago Brian A. Feinstein, la bisexualitat s'esborra perquè hi ha moltes persones que pensen en blanc i negre sense tenir en compte tot l'espectre de grisos que hi ha entremig. De la mateixa manera, Lauren B. Beach, de l'Institut per la Salut i el Benestar de les Minories Sexuals i de Gènere de la Universitat Northwestern, opina que aquesta invisibilitat prové d'«una obsessió social occidentalitzada amb allò que és binari»: la idea de que cal ser heterosexual o homosexual elimina la possibilitat de ser bisexual.
En un article de 2010 escrit pel desè aniversari del text de Yoshino, Heron Greenesmith va argumentar que la bisexualitat és inherentment invisible a la llei, fins i tot més enllà de l'abast de l'esborrament deliberat. En primer lloc, diu que és perquè la bisexualitat és legalment irrellevant per als demandants que se suposa que són heterosexuals o homosexuals tret que no s'expliqui, i en segon lloc, quan la bisexualitat és legalment rellevant, s'esborra dins de la cultura legal perquè complica els arguments legals que depenen d'una naturalesa de la sexualitat binària de gènere.
La psicòloga estatunidenca Beth Firestone escriu que des que va publicar el seu primer llibre sobre la bisexualitat, el 1996, «la bisexualitat ha guanyat visibilitat, tot i que el progrés és desigual i la consciència de la bisexualitat encara és mínima o absent a moltes de les regions més remotes del nostre país i internacionalment».

## Ocultació interioritzada

A Occident, la representació de la vida sexual es basa en un eix homosexualitat-heterosexualitat, que s'exclouen mútuament. Hi ha, doncs, una gran dificultat per pensar que les persones tenen «una part» d'homosexualitat, sense considerar-les com a «totalment» homosexuals. Malgrat haver tingut una vida heterosexual passada, es considera, doncs, que un únic acte homosexual revela la «vertadera» naturalesa homosexual de la persona en qüestió; això s'anomena monosexualitat.
Així, quan s'interioritza l'ocultació de la bisexualitat, moltes persones bisexuals de facto no es presenten com a tals: moltes dones que es descriuen com a «lesbianes» tenen relacions amb homes, afavorint el terme «lesbiana» com a identitat comunitària i política, i no com a orientació sexual; de la mateixa manera, molts homes que mantenen relacions amb ambdós sexes es consideren «heterosexuals».
Catherine Deschamps subratlla com la bisexualitat és tractada de manera diferent a l'heterosexualitat i l'homosexualitat, amb «sol·licituds de prova» que s'exigeixen regularment als bisexuals per confirmar i reafirmar la seva orientació sexual al llarg del temps. La manca de visibilitat de la bisexualitat i la dificultat de donar a conèixer una representació visual d'aquesta representen un desavantatge per als grups d'identitat.

## En comunitats heterosexuals i LGBT

Les persones heterosexuals i homosexuals que es dediquen a esborrar les bisexuals poden afirmar que els bisexuals són exclusivament homosexuals (gais/lesbianes) o exclusivament heterosexuals, gais o lesbianes a l'armari que volen semblar heterosexuals, o són heterosexuals que estan experimentant amb la seva sexualitat. Una manifestació comuna de l'esborrament bisexual és la tendència a què hom es refereixi als bisexuals com a homosexuals quan tenen una relació íntima amb algú del mateix sexe i a ser etiquetats com a heterosexuals quan la relació íntima és amb algú del sexe oposat o, fins i tot, a afirmar que han tornat a l'heterosexualitat.
L'esborrament bisexual pot derivar de la creença que la comunitat bisexual no mereix el mateix estatus ni la inclusió dins de les comunitats gais i lesbianes. Això pot prendre la forma d'ometre la paraula bisexual en nom d'una organització o esdeveniment que serveixi a tota la comunitat LGBT, incloent-la com a "bi-sexual", implicant que només hi ha dues orientacions sexuals autèntiques, o tractar el tema de la bisexualitat d'una manera despectiva.
Històricament, la sexualitat de les dones bisexuals ha estat etiquetada pels cercles feministes lèsbics com a una "evasió apolítica". Les dones bisexuals han estat vistes com "no prou radicals" a causa de la seva atracció pels homes cisgènere. Rodríguez afirma que la bisexualitat era considerada antifeminista per moltes lesbianes a causa dels "desigs de penetració, domini sexual i submissió" implicats i els rols de gènere. La difamació i l'esborrament bisexual per part de la comunitat potser no són tan oberts i freqüents avui dia, però identificar-se com a bisexual encara pot conduir a l'exclusió i l'esborrament en molts espais lèsbics.
El 2013, un estudi publicat al Journal of Bisexuality va fer una enquesta a trenta persones que es van identificar com a part de les comunitats lesbiana, gai, queer o bisexual i les seves experiències individuals amb la sortida de l'armari. Deu d'aquestes persones van informar que van reclamar l'etiqueta de bisexualitat primer, i que després van sortir de l'armari com a lesbianes, gais o queer. La teoria que va sorgir en aquest estudi va introduir el concepte de "queer apologetic", en el qual s'intenta conciliar la seva atracció pel mateix gènere amb la norma social de l'heterosexualitat.
Durant molts anys, els Premis Literaris Lambda no van tenir una categoria per a obres literàries bisexuals, que finalment es va establir el 2006. Encara que algunes obres relacionades amb la bisexualitat, com l'antologia Bi Any Other Name: Bisexual People Speak Out, van ser nominades als premis abans de la creació de categories bisexuals, van competir en categories gais o lesbianes.

## En l'àmbit acadèmic
### Marcs teòrics

S'han desenvolupat enfocaments alternatius del concepte de bisexualitat que amplien la definició d'identitat sexual cap a l'exterior des d'una mentalitat "això o allò" a una mentalitat "això i allò". Jenée Wilde presenta la idea del que ella anomena "sexualitat dimensional" en un article per a Sexual and Relationship Therapy, un marc teòric en què el gènere no és el factor principal de l'atracció sexual, sinó que és un dels molts eixos. Aquests altres eixos d'atracció poden incloure el desig de monogàmia o poliamor, i la fluïdesa del desig pels diferents gèneres d'una parella al llarg del temps. Wilde utilitza el seu marc per ampliar l'escala de la identitat sexual des d'un simple espectre binari de "monosexual" a "bisexual" i per establir relacions entre aquestes identitats; aquestes relacions no alienarien els individus sense un únic "objecte fix" d'atracció.
Punts de vista com el de Wilde han estat aplicats per estudiosos com Laura Erickson-Schroth i Jennifer Mitchell a peces de cultura i literatura populars; Steven Angelides també va fer un llibre sobre el lloc de la bisexualitat en la investigació i la consciència social al llarg de la història, utilitzant un marc similar. Ambdues peces tenen com a objectiu aconseguir lectures més inclusives de la sexualitat i permetre la redesignació de figures literàries i persones reals com a bisexuals, en lloc de continuar amb el supòsit que qualsevol activitat del mateix gènere, explícita o implícita, és homosexual i qualsevol altra de gènere oposat és heterosexual.
Un exemple d'un punt de vista similar al de Wilde és la lectura de D.S. Neff de Les peregrinacions de Childe Harold de Lord Byron, que troba que el poema és ambigu en la seva menció de "concubines i companyia carnal", així com parts posteriors de l'obra; Neff considera que aquestes ambigüitats són implicacions que els amants tant masculins com femenins tenien pel protagonista. Aquesta representació bisexual es recolza a través de les interaccions reals de Byron amb amants de múltiples gèneres, i la cultura dels seus afiliats literaris a Cambridge condona aquestes interaccions enmig del pànic moral del segle xix al voltant dels desitjos cap al mateix gènere.
L'article d'Erickson-Schroth i Mitchell del 2009 al Journal of Bisexuality realitza una anàlisi similar de Written on the Body de Jeanette Winterson i The Well of Loneliness de Radclyffe Hall; l'afirmació darrere del treball d'aquests estudiosos és que l'experiència bisexual ha existit al llarg de la història de la humanitat, i encara que fa poc s'ha reconegut fins i tot en cercles queer i LGBT, no és de cap manera un fenomen exclusivament modern.
També hi ha interpretacions de la literatura que se centren en les expressions simbòliques de la bisexualitat més que en la seva menció explícita. L'anàlisi de Linda K. Hughes de A Life-Drama del poeta Alexander Smith sosté que la naturalesa atípica del festeig heterosexual del poema substitueix l'enamorament entre l'"amistat íntima" del personatge principal amb un altre home. Altres anàlisis utilitzen les pràctiques subtextuals i les al·lusions comunes del període victorià/segle XIX que feien referència a la bisexualitat o l'homosexualitat per mostrar la presència de temes bisexuals a Dràcula de Bram Stoker i The Turn of the Screw de Henry James.

### En la recerca i la literatura acadèmica

Les persones bisexuals han estat ignorades en la literatura acadèmica. Clare Hemmings planteja que l'esborrament bisexual és essencial en els estudis queer per mantenir lesbianes i gais com els principals subjectes d'estudi. Els bisexuals sovint s'inclouen sota el paraigua de LGBT+ en els estudis acadèmics; tanmateix, falten dades específiques sobre els bisexuals. Històricament, els acadèmics van començar a estudiar els bisexuals en relació amb el VIH i la SIDA, estudis que van contribuir a la mitologia que els bisexuals tenen més probabilitats de transmetre el VIH i la SIDA.
La bisexualitat mai no s'ha acceptat realment com una orientació sexual per dret propi en molts estudis sexuals; se li va negar l'estatus de veritable orientació sexual, associant-la a una fase transitòria, un estat de confusió sobre un mateix, o fins i tot a una moda transitòria. Com que no encaixava en els marcs preconcebuts de l'homosexualitat i l'heterosexualitat, la bisexualitat ha estat totalment ignorada en les obres històriques. PC i P Rust informen que entre 1975 i 1985, només el 3% de les publicacions que tractaven sobre la sexualitat entre persones del mateix sexe van incloure les paraules «bisexual» o «bisexualitat» al títol, resum o paraules clau. Aquesta xifra s'eleva al 16% per al període de 1985 a 1995 i al 19% per al període de 1995 a 2005. Chris Calge escriu, doncs, que aquest enfocament constitueix una «historiografia monosexual gai».
Fins i tot avui dia, la investigació sexològica tendeix a agrupar la bisexualitat i els bisexuals en categories inadequades com ara «gai» o «lesbiana».
Les disciplines de la sexologia, la psicologia i la psicoteràpia es veuen especialment afectades pel fenomen de l'ocultació de la bisexualitat.

## Representació en els mitjans

Les representacions de la bisexualitat als mitjans de comunicació reflecteixen les actituds de la societat envers la bisexualitat en les representacions dels mitjans de comunicació existents. De vegades, els mitjans de comunicació són culpables d'ocultar la bisexualitat presentant les persones bisexuals com a «homosexuals» o «gais». Al llarg de la història, nombrosos personatges bisexuals han aparegut en sèries de televisió, videojocs, literatura, còmics, ràdio i altres mitjans; malgrat això, no totes les presentacions queer es creen iguals, amb la representació de personatges bisexuals i transgènere per darrere dels de lesbianes i gais en alguns aspectes.
En l'àmbit de la cultura popular, l'esborrat bisexual en homes és molt notable i la sèva presència pràcticament inexistent; per exemple, el personatge de còmic John Constantine va passar a ser heterosexual quan va fer el salt al cinema (Constantine, Justice League Dark, Justice League Dark: Apokolips War).

### General

Alguns mitjans de comunicació han retratat comportaments bisexuals en cultures antigues i no occidentals, com la pederàstia a l'antiga Grècia o els dos esperits nadius nord-americans, com a prova que l'homosexualitat ha estat àmpliament acceptada en altres èpoques i cultures, tot i que també es pot veure com una prova de l'existència i acceptació de la bisexualitat.
Tant als mitjans de comunicació homosexuals com als convencionals, les persones que han mantingut desconeguda la seva identitat sexual han estat retratades com a gais (si són homes) o heterosexuals (si són dones) quan tenien relacions romàntiques o sexuals amb homes i dones. El mateix ha passat fins i tot amb persones que s'han identificat obertament com a bisexuals. El matrimoni d'Ani DiFranco amb Andrew Gilchrist el 1998 va ser descrit en els mitjans de comunicació tant homosexuals com convencionals com una renúncia al lesbianisme, tot i que ella s'havia declarat bisexual des del començament de la seva carrera. Madonna s'ha referit a si mateixa com a bisexual a les entrevistes i s'ha implicat freqüentment en mostres públiques d'intimitat entre persones del mateix sexe amb altres celebritats femenines, però els mitjans de comunicació normalment la descriuen com una dona heterosexual que incursiona en l'imaginari lèsbic purament per causar impacte, descartant completament qualsevol possibilitat que sigui genuïnament bisexual. Lady Gaga de vegades és etiquetada com a "homo" o "hetero" als mitjans de comunicació tot i que s'ha identificat públicament com a bisexual. Freddie Mercury, que segons el seu obituari era un "bisexual autoconfesat", és sovint representat com a gai pels mitjans de comunicació convencionals.
Els mitjans de comunicació d'ambdues comunitats també sovint es refereixen a la comunitat "gai i lesbiana", ignorant les persones bisexuals i/o transgènere. També hi ha hagut exemples de mitjans de comunicació que es refereixen a qüestions de "lesbianes, gais i transgènere" mentre encara excloïen o ignoraven els bisexuals.
Les dones bisexuals específicament estan subjectes tant a la hipervisibilitat com a l'esborrament. Estan sobrerepresentades a la pornografia, la telerealitat i els vídeos musicals com a part de la mirada masculina. Tanmateix, falten representacions de les dones bisexuals com a agents de la seva sexualitat. L'esborrament de l'agència sexual per a les dones bisexuals de color també predomina als mitjans de comunicació. La bisexualitat implica de manera estereotipada una sensació de desig sexual incontrolat; això s'intensifica per a les dones de color, que ja estan hipersexualitzades. Amparo Navarro, tècnica de Lambda, denuncia «la cosificació» a la qual els prejudicis socials exposen les dones dones bisexuals i que, al seu torn, fa que augmentin «els nivells de violència sexual als quals ens enfrontem perquè el pensament masclista ens presenta com un objecte per a satisfer els desitjos sexuals dels homes cis heterosexuals».
El 2013, el saltador olímpic anglès Tom Daley va sortir de l'armari com a bisexual. Diversos mitjans de comunicació van donar suport a la seva decisió d'explicar al món la seva sexualitat, però el van titllar de "gai" en comptes de bisexual.
El 5 d'agost de 2020, la revista Paper va publicar una entrevista amb ND Stevenson i Rebecca Sugar, per fer-les conversar entre elles. Sugar va assenyalar l'augment recent del "contingut LGBTQIA en mitjans animats i infantils", amb molt poc contingut LGBTQ+ al llarg de la història de l'animació, i va dir que aquells que afirmen que hi ha prou lesbianes a l'animació estan completament equivocats i que són una forma d'esborrament bisexual. Més tard, Sugar va assenyalar l'esborrament bisexual al fandom de Steven Universe al voltant del 2015.
Durant els debats públics i la consegüent cobertura mediàtica als Estats Units sobre la possibilitat de la derogació de la llei Don't ask, don't tell, el comportament dels soldats bisexuals, i de manera més àmplia, la bisexualitat, ha estat sovint ignorat pels mitjans de comunicació, mentre que la legislació no es limitava al comportament homosexual, sinó que també s'aplicava al comportament bisexual. D'altra banda, els mitjans de comunicació quasi automàticament etiqueten els polítics casats amb dones com a «gais» quan se'ls sorprèn tenint relacions homosexuals.

### Literatura

En el desaparegut projecte d'enciclopèdia glbtq.com, Donald E. Hall es va centrar àmpliament en la literatura bisexual, assenyalant que, si bé les experiències bisexuals apareixen a tota la literatura, sovint no es discuteixen des d'una perspectiva bisexual, ja que les proves específiques o implícites d'activitat eròtica per part d'un únic personatge amb un altre personatge es consideren com una prova de la seva "orientació sexual primària" com a heterosexual o homosexual, basant-se en un binarisme de gènere existent, que condueix a l'esborrament bisexual.
Hall va assenyalar que la bisexualitat existia entre els antics grecs i romans, i va fer esment a les obres d'"Homer, Anacreont... Píndar... Plutarc, Ciceró i Catul", juntament amb algunes referències al Satíricon de Petroni i a la "vida i obra de Safo". El projecte també apuntava als temes bisexuals en sonets de William Shakespeare i Christopher Marlowe, en les activitats de l'escriptora francesa Madame de La Fayette i la poeta anglesa Katherine Philips, i els escrits de Lord Byron. Es va assenyalar que obres eròtiques victorianes com The Adventures of a Schoolboy (1866) i My Secret Life (1888) tenien temes bisexuals. Hall també va assenyalar el personatge principal de Mademoiselle de Maupin (Théophile Gautier, 1835) com a "explícitament bisexual", les relacions amoroses del poeta Paul Verlaine, les obres de Walt Whitman, la poesia d'Emily Dickinson i les obres d'Oscar Wilde. A més, es va assenyalar que les obres de principis del segle XX giraven al voltant de la idea d'una identitat heterosexual o homosexual "vertadera", fins i tot dins d'obres amb personatges bisexuals com Maurice (Edward Morgan Forster, 1914), The Well of Loneliness (Radclyffe Hall, 1928) i Orlando: A Biography (Virginia Woolf, 1928). Hall va dir que això es deu al fet que els bisexuals apareixien en aquesta literatura en "un estat de tensió i tortura", citant moltes novel·les de D. H. Lawrence, mentre que novel·les posteriors com Retorn a Brideshead (Evelyn Waugh, 1945) i Giovanni's Room (James Baldwin, 1956) van retratar la bisexualitat com una fase de la qual els personatges necessiten passar de llarg per evitar un "desastre personal".

### Cinema

La pel·lícula Brokeback Mountain ha estat presentada com un «western gai», mentre que els dos protagonistes mantenen, cadascun per la seva banda, llargues relacions heterosexuals.
En un informe de 2002 que analitzava la bisexualitat en diversos mitjans, específicament pel·lícules, televisió i música, GLAAD va criticar la trajectòria de la indústria cinematogràfica als Estats Units quan es tractava de representació i inclusió de la bisexualitat, afirmant que sovint el contingut bisexual és o bé "eliminat de les novel·les en què es basen les pel·lícules", eliminat dels guions originals quan comença el rodatge o eliminat a la sala de muntatge. La pel·lícula Instint bàsic (1992) va ser descrita com "un dels pitjors exemples de bifòbia que s'hagin vist mai a una pantalla", mentre que La rebel (1965) i Espàrtac (1960) van ser criticats per la seva eliminació d'escenes amb "contingut bisexual". Instint bàsic també va rebre controvèrsia per part de la comunitat bisexual per retratar una dona bisexual com a una assassina psicòpata.
L'any 2018, el British Film Institute va argumentar que els bisexuals sovint no s'exploren al cinema, amb els pitjors exemples de pel·lícules que eren "encaraments repugnants sobre la bisexualitat dels seus personatges". Van assenyalar que aquest era el cas en pel·lícules com Alexandre (2004), Calígula (1978) i Skyfall (2012), i va afegir que les dones bisexuals són "encara menys visibles a les pel·lícules de Hollywood", a part de Young Man with a Horn (1950). Com a tal, BFI va criticar retrats en pel·lícules com The Fox (1967) i Gia (1998).
El setembre de 2020, Zachary Zane i Adrianna Freedman van concloure en un article a Men's Health que "no és fàcil trobar una pel·lícula amb personatges bisexuals", sobretot no és fàcil trobar-ne una "que ofereixi una representació positiva i autèntica de la bisexualitat", afegint que això és terrible per a les persones bisexuals. Com a tal, l'article apuntava a 16 pel·lícules que havien fet un gran treball "o almenys raonablement decent" a l'hora de representar la bisexualitat, la majoria de les quals no havien estat destacades per GLAAD o Out Films. Tanmateix, una de les seves seleccions, Bohemian Rhapsody (2018), va ser criticada per la seva representació de la sexualitat de Freddie Mercury i l'ús de trops homòfobs. El 2021, Marya E. Gates de Nerdist va reiterar que la bisexualitat clara és rara al cinema i també va escriure que diverses pel·lícules de temàtica bisexual aclamades no ho van "entendre", cosa que suggereix que només hi havia pocs exemples de bisexualitat al cinema que són explícits i genuïns.
El desembre de 2020, Apoorva Nijhara va examinar la bisexualitat a les pel·lícules de Bollywood, assenyalant aquelles que tenien representació positiva o negativa. Va assenyalar que Bollywood no ha intentat contrarestar l'estigma contra les persones bisexuals, afirmant que "la bisexualitat és el tema menys explorat quan es tracta de Bollywood", citant Fire (1996), Dedh Ishqiya (2014) i Padmaavat (2018) com a exemples de mala representació.
Pel que fa a la pornografia, si hi ha una categoria d'obres pornogràfiques qualificades de «bisexuals», es tracta principalment de casos de trios entre dos homes i una dona; quan es tracta de dues dones que tenen relacions sexuals davant o amb un home, aquestes obres es qualifiquen com a «lesbianes».

### Televisió

De la mateixa manera, les representacions de personatges bisexuals a la televisió són molt baixes, amb la bisexualitat enfosquida i minimitzada fins i tot en les representacions de comunitats o personatges LGBT: GLAAD va calcular el 2014 que només el 17,7% dels personatges LGBT representats a la televisió eren bisexuals, mentre que si la televisió realment retratés la comunitat LGBT tal com és realment, no menys de dos terços de les dones i un terç dels homes serien bisexuals.
El 30 de desembre de 2009, MTV va estrenar la seva 23a temporada del programa The Real World, amb dos participants bisexuals, Emily Schromm i Mike Manning. Encara que el mateix Manning s'identifica com a bisexual, molts bloguers i comentaristes de blogs van afirmar que era gai. A més, mentre que un MTV Aftershow entre bastidors i una entrevista posterior van revelar que tant Manning com Schromm havien tingut trobades amb homes i dones durant el programa, el programa es va editar perquè semblés com si només havien estat amb homes. El 2016, la popular comèdia The Good Place es va emetre a NBC protagonitzada per Kristen Bell com la bisexual Eleanor Shellstrop; no obstant això, molts van quedar decebuts amb la representació que feia la sèrie de la sexualitat d'Eleanor com una broma, que mai no va ser duta més enllà dels comentaris ocasionals sobre les seves atraccions per les dones i, per tant, devaluant la validesa de la bisexualitat a la pantalla televisiva.
A Game of Thrones, Oberyn Martell és un personatge que es presenta com a bisexual. Tanmateix, la bisexualitat del personatge no és una faceta de la seva identitat, sinó que més aviat s'utilitza com una manera de caracteritzar-lo com algú que és cobdiciós. Pedro Pascal, que interpreta Oberyn, afirma que el seu personatge "no discrimina en els seus plaers... limitar-se un mateix en termes d'experiència no té cap sentit per a ell". Així, la seva bisexualitat s'esborra i se substitueix per l'estereotip que les persones bisexuals són massa promíscues.
Frank Underwood de House of Cards es caracteritza de la mateixa manera. La seva filosofia és que "el sexe és poder". Té relacions sexuals amb homes i dones amb el propòsit de controlar-los, utilitzant la bisexualitat com una estratagema en lloc d'una expressió d'identitat.

## Legalitat

Els bisexuals han estat passats per alt en el debat sobre el matrimoni entre persones del mateix sexe: allà on el matrimoni entre persones del mateix sexe és il·legal, els qui en fan campanya no han posat de manifest les incoherències de les lleis matrimonials sobre els bisexuals, el dret dels quals a casar-se depèn únicament del gènere de la seva parella. En segon lloc, quan el matrimoni entre persones del mateix sexe és una opció disponible, una parella bisexual generalment serà anomenada com a lesbiana o gai. Per exemple, una de les primeres persones que va formar un matrimoni entre persones del mateix sexe als Estats Units, Robyn Ochs, va ser àmpliament anomenada als mitjans de comunicació com a lesbiana, tot i que en les entrevistes es va identificar com a bisexual.
Als Estats Units, la política Don't ask, don't tell (DADT), establerta per l'administració Clinton el 1994, afectava totes les persones homosexuals i bisexuals a l'exèrcit, i els prohibia revelar la seva orientació sexual o parlar sobre qualsevol relació homosexual que mantinguéssin, fins i tot el matrimoni. Segons la DADT, les persones que "demostren una propensió o la intenció de participar en actes homosexuals" eren vetades de servir en les forces armades dels EUA ja que la seva presència "crearia un risc inacceptable per als alts estàndards de la moral, l'ordre i la disciplina i la cohesió de les unitats que constitueixen l'essència de la capacitat militar". Un cop derogada aquesta política el 2011 pel govern d'Obama, les persones obertament homosexuals i bisexuals van poder ser aptes novament per servir a les forces armades del país.
L'any 2020 va sortir a la llum el cas de Javier Vilalta, un activista pels drets humans valencià bisexual qui, deu anys després del seu divorci, va ser condemnat per ocultar a la seva exdona «la seva homosexualitat i usar el seu matrimoni com a refugi social». Aquest cas de bifòbia per part del sistema judicial va posar en alerta els col·lectius LGBT, ja que se'l va jutjar per la seva orientació sexual i penalitzar pel fet de no estar fora de l'armari aleshores, fins i tot quan durant el judici l'acusat es va visibilitzar com a bisexual. La jutgessa no va tenir aquest fet en compte en la resolució final, ja que no va creure-se'l i, en canvi, va considerar que la seva «homosexualitat» quedava provada de manera contundent gràcies als testimonis (homes) que van declarar haver mantingut relacions sexuals amb Vilalta abans del matrimoni d'aquest. Tant la demanda com la sentència, doncs, van obviar la bisexualitat de Vilalta, descartant-la amb l'acusació d'«haver ocultat la seva homosexualitat», una de les formes més habituals d'esborrament bisexual. Com a conseqüència, molts mitjans de comunicació van continuar difonent la informació ocultant la bisexualitat de Vilalta, contribuint encara més en l'esborrament. Un any més tard, l'Audiència de València va revocar-li la sentència, que l'obligava a pagar 1.000 € a la seva exdona per any casats. Fins aquell moment hi havia hagut 25 casos a l'estat espanyol.
Pel que fa a les persones bisexuals que sol·liciten protecció internacional, l'esborrament bisexual també els posa en risc: en intentar invisibilitzar-se com a heterosexuals es troben amb problemes perquè se'ls pugui reconèixer com a persones refugiades LGBT+.

## Salut mental i síndrome de l'impostor

Aquesta invisibilitat bisexual és una forma d'estigmatització, que és perjudicial per la salut, i sol contribuir a la síndrome de l'impostor, per la qual la persona no se sent «prou bisexual» com per estar en un entorn LGBTIQ+. Com a conseqüència, això pot dur a l'aïllament i a ocultar la pròpia orientació sexual. En aquesta línia, hi ha estudis que asseguren que les persones bisexuals prenen consciència més tard de la seva orientació sexual i surten més tard de l'armari que la resta de persones, ja sigui pel procés que han de fer de descartar les dues orientacions majoritàries (l'heterosexualitat i l'homosexualitat) o per l'estigma i la bifòbia, que fan que moltes persones bisexuals no vulguin identificar-se com a tals pels aspectes negatius que s'hi han associat.

### Síndrome de l'impostor

En una estimació feta el 2021 sobre la població estatunidenca, les persones bisexuals representaven el 56,8% de la comunitat LGBTQ+ als Estats Units. Malgrat això, és molt comú que aquestes persones se sentin invisibles o que no hi pertanyen. Aquesta idea pot prendre forma en sentir que estan "confoses" o "encara no ho han descobert", una forma de síndrome de l'impostor. Aquesta es pot definir com sentir-se com un frau o no sentir un sentiment de pertinença. Hi ha multitud de factors que contribueixen a aquests sentiments i, tot i que poden variar d'una persona a una altra, les investigacions mostren que els dos motius més comuns d'aquests sentiments són la bifòbia i l'esborrament o la invisibilitat bisexual. Aquests biaixos es combinen amb la discriminació interpersonal i legal per crear resultats negatius específics de la comunitat bisexual. Normalment, això es produeix negant que la bisexualitat sigui una orientació sexual real, sent LGBTQ+ inclusiu però no oferint recursos bi-específics, etiquetar erròniament les persones bisexuals com a gai/lesbianes i molt més. Les persones bisexuals s'enfronten a prejudicis en molts fronts: des dels mitjans de comunicació, amics, familiars, proveïdors de serveis, empresaris, persones heterosexuals, però més habitualment de persones que s'identifiquen amb la comunitat LGBTQ+. Un exemple d'això és quan una persona jove bisexual mostra més incidents i comportaments de risc a causa de la discriminació que pateix per part de la família i els amics.
Amparo Navarro afirma que «en eixir al món com a bisexuals ens enfrontem contínuament a qüestionaments del tipus “És que no vols dir que eres lesbiana o gai” o “Això és que encara no has descartat als xics, o les xiques en el cas dels homes” o fins i tot “Jo crec que prefereixes l'altra opció”, com si fóra una cosa que tries i tot això és no reconéixer la bisexualitat».
Dins de la comunitat bisexual, s'ha trobat que les dones bisexuals tenen més probabilitats de sortir de l'armari com a bisexuals i se senten més segures que els homes, un 33% enfront del 12%. A tota la població LBGTQ+, es percep que les dones bisexuals i lesbianes són més acceptades per la societat que els homes gais, els homes bisexuals o les persones transgènere. Dins de la comunitat bisexual, l'acceptació percebuda és del 33% per a les dones, al voltant del 8% per als homes i del 3% per a aquells que són transgènere i no binaris. A més, la síndrome de l'impostor queer pot estar molt influenciada pels mitjans de comunicació i la comunitat. La investigació suggereix que les persones bisexuals tenen pitjor salut mental que les persones cisgènere que són heterosexuals, lesbianes o gais. Alguns d'aquests resultats negatius de la síndrome de l'impostor queer i la mala salut mental són taxes més altes d'ansietat i depressió, nivells més alts d'autolesió, pensaments suïcides i intents de suïcidi, manca de suport social, menys probabilitats de sentir-se còmodes amb la seva sexualitat, i taxes més altes d'abús de substàncies. Aquest fenomen s'amplifica encara més per als homes, les persones no binàries i els de les comunitats racialitzades («BIPOC»).
S'ha suggerit que hi ha quatre maneres d'ajudar a reduir i, finalment, eliminar la síndrome de l'impostor: 1) escepticisme 2) humilitat 3) coneixements bàsics 4) autocompassió. Els individus bisexuals que pateixen la síndrome de l'impostor queer han de ser escèptics amb els comentaris que escolten, reconèixer que estan en el camí per convertir-se en la millor versió d'ells mateixos i que està bé tenir dubtes sobre si mateixos, tenir alguna cosa que els recordi la seva identitat i adonar-se que altres persones estan lluitant amb el mateix. També és crucial practicar l'autocura de salut. Celebrar la bisexualitat a través de pel·lícules, llibres i cultura, trobar altres persones a la comunitat bi+, fer passejades conscients i elaborar un diari, practicar afirmacions diàries de manera positiva, i mantenir una alimentació saludable i fer exercici. Per orientar-ho a una escala més gran, s'han de prendre mesures més elevades.

## Notes

* ↑ GLAAD són les sigles de la Gay & Lesbian Alliance Against Defamation, l'Aliança Gai i Lesbiana Contra la Difamació
* ↑ BIPOC per les seves sigles en anglès: black, indigenous, (and) people of color; és a dir: «negres, indígenes i persones de color». L'acrònim va aparèixer per primera vegada el 2013.'"`UNIQ--ref-0000003F-QINU`"'

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mary Zeiss Stange; Carol K. Oyster; Jane E. Sloan Encyclopedia of Women in Today's World (en anglès). Sage Pubns, 2011, p. 158–161. ISBN 978-1-4129-7685-5 [Consulta: 23 juny 2012].
* 1 2 Dworkin, SH «Treating the bisexual client» (en anglès). Journal of Clinical Psychology, 57, 5, 2001, pàg. 671–80. DOI: 10.1002/jclp.1036. PMID: 11304706.
* 1 2 3 Hutchins, Loraine. «Sexual Prejudice – The erasure of bisexuals in academia and the media» (en anglès). American Sexuality Magazine. San Francisco, CA: National Sexuality Resource Center, San Francisco State University. Arxivat de l'original el 2007-12-16. [Consulta: 19 juliol 2007].
* ↑ "No Surprise for Bisexual Men: Report Indicates They Exist". The New York Times, August 22, 2011.
* 1 2 3 4 Klesse, Christian «Shady Characters, Untrustworthy Partners, and Promiscuous Sluts: Creating Bisexual Intimacies in the Face of Heteronormativity and Biphobia» (en anglès). Journal of Bisexuality, 11, 2–3, 2011, pàg. 227–244. DOI: 10.1080/15299716.2011.571987.
* 1 2 3 Bisexualitat sí, si és femenina, bisexualitat no, quan és masculina, al web Intersindical Valenciana (7/9/2020)
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «La negació i la invisibilitat són les principals discriminacions que pateixen les persones bisexuals». El Periòdic, 22-09-2021 [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ Wuwei Climent, Natàlia «Bisexualidad: historia de un borrado». Eldiario, 22-09-2017 [Consulta: 26 juliol 2022].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Rodríguez, Juana María «Queer Politics, Bisexual Erasure: Sexuality at the Nexus of Race, Gender, and Statistics» (en anglès). Lambda Nordica, 21, 1–2, 01-01-2016, pàg. 169–182. ISSN: 2001-7286.
* ↑ Berbary, Lisbeth A.; Guzman, Coco «We Exist: Combating Erasure Through Creative Analytic Comix about Bisexuality» (en anglès). Qualitative Inquiry, 24, 7, 21-11-2017, pàg. 478–498. DOI: 10.1177/1077800417735628. ISSN: 1077-8004.
* ↑ Ross, Lori E.; Salway, Travis; Tarasoff, Lesley A.; MacKay, Jenna M.; Hawkins, Blake W.; Fehr, Charles P. «Prevalence of Depression and Anxiety Among Bisexual People Compared to Gay, Lesbian, and Heterosexual Individuals:A Systematic Review and Meta-Analysis» (en anglès). The Journal of Sex Research, 55, 4–5, 13-06-2018, pàg. 435–456. DOI: 10.1080/00224499.2017.1387755. ISSN: 0022-4499. PMID: 29099625.
* ↑ Rodríguez Rust, Paula C. Bisexuality in the United States. A social science reader (en anglès). Columbia University Press, 2000. ISBN 978-0-231-10226-1. OCLC 42659926.
* 1 2 Eisner, Eisner. «Monosexism». A: The SAGE Encyclopedia of LGBTQ Studies (en anglès). afaf: SAGE Publications, Inc., 2016, p. 793–796. DOI 10.4135/9781483371283.n274 [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ «Queers United» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-02-10. [Consulta: 13 febrer 2013].
* ↑ «Task Force Report On Bisexuality» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-02-16.
* ↑ Maria Southard Ospina, . , Huffington Post, 21 février 2014 (lire en ligne) (anglès)
* ↑ Roffee, James A.; Waling, Andrea «Rethinking microaggressions and anti-social behaviour against LGBTIQ+ youth» (en anglès). Safer Communities, 15, 4, 10-2016, pàg. 190–201. DOI: 10.1108/SC-02-2016-0004.
* ↑ Milaine, Alarie «"I Don't Know If She Is Bisexual or If She Just Wants to Get Attention": Analyzing the Various Mechanisms Through Which Emerging Adults Invisibilize Bisexuality"» (en anglès). Journal of Bisexuality, 13, 2, 4-2013, pàg. 191–214. DOI: 10.1080/15299716.2013.780004.
* ↑ Key, Adam «A Girl Worth Fighting For: A Rhetorical Critique of Disney Princess Mulan's Bisexuality» (en anglès). Journal of Bisexuality, 15, 2, 4-2013, pàg. 268–286. DOI: 10.1080/15299716.2015.1018658.
* 1 2 Yoshino, Kenji «The Epistemic Contract of Bisexual Erasure» (en anglès). Stanford Law Review, 52, 2, 1-2000, pàg. 353–461. DOI: 10.2307/1229482. JSTOR: 1229482.
* 1 2 3 «Bisexualidad y bifobia» (en castellà). AEI Noticias, 28-09-2021.
* 1 2 3 «El borrado de los bisexuales es un problema generalizado» (en castellà). CromosomaX [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ Greenesmith, Heron «Drawing Bisexuality Back into the Picture: How Bisexuality Fits Into the LGBT Strategy Ten Years After Bisexual Erasure» (en anglès). Cardozo Journal of Law and Gender, 17, 2010, pàg. 65–80. Arxivat de l'original el 4/3/2016 [Consulta: 1r febrer 2013].
* ↑ Firestein, Beth A. Becoming Visible: Counselling Bisexuals Across the Lifespan (en anglès). Columbia University Press, 2007, p. xvii. ISBN 978-0-231-13724-9.
* 1 2 3 Merl Storr, Bisexuality: A Critical Reader, Routledge (1999) p. 69 (anglès)
* 1 2 3 Merl Storr, Bisexuality: A Critical Reader, Routledge (1999) p. 76 (anglès)
* ↑ Graber, Marjorie. Bisexuality and the eroticism of everyday life (en anglès). Routledge, 2000, p. 45.
* ↑ Marjorie Graber, Bisexuality and the eroticism of everyday life, Routledge (2000), p. 30 (anglès)
* ↑ Deschamps, Catherine «Mises en scène visuelles et rapports de pouvoir : le cas des bisexuels» (en francès). Journal des anthropologues. Association française des anthropologues. Association française de anthropologues, 82-83, 01-12-2000. ISSN: 1156-0428 [Consulta: 4 juny 2013].
* ↑ Michael Musto, April 7, 2009. Ever Meet a Real Bisexual? Arxivat 2010-04-13 a Wayback Machine., The Village Voice
* ↑ «Bisexual workers 'excluded by lesbian and gay colleagues'» (en anglès), 28-10-2009.
* ↑ GLAAD. «Erasure of Bisexuality» (en anglès). GLAAD.org, 22-07-2015.
* ↑ Barker, Meg; Langdridge, Darren «II. Bisexuality: Working with a Silenced Sexuality» (en anglès). Feminism & Psychology, 18, 3, 01-08-2008, pàg. 389–394. DOI: 10.1177/0959353508092093. ISSN: 0959-3535.
* 1 2 ¿Todos somos bisexuales?, a Gayles.tv, 26/11/2021 (castellà)
* ↑ Weiss, Jillian Todd «GL vs. BT: The Archaeology of Biphobia and Transphobia Within the U.S. Gay and Lesbian Community» (en anglès). Journal of Bisexuality, 3, 3–4, 2004, pàg. 25–55. Arxivat de l'original el 2016-03-29. DOI: 10.1300/J159v03n03_02. Arxivat 2016-03-29 a Wayback Machine.
* ↑ «The Bisexual Index | What is Bisexuality?» (en anglès).
* ↑ «Dan Savage-Stop with the Biphobia Already!» (en anglès), 03-07-2008.
* ↑ Guittar, Nicholas A. «The Queer Apologetic: Explaining the Use of Bisexuality as a Transitional Identity» (en anglès). Journal of Bisexuality, 13, 2, 2013, pàg. 166. DOI: 10.1080/15299716.2013.781975.
* ↑ Chuck Stewart, Proud Heritage: People, Issues, and Documents of the LGBT Experience. ABC-CLIO, 2014. ISBN 9781610693998. p. 84.
* ↑ "Writers Gone Wild: Lambda Literary Awards Spark Debate on the Future of Gay Books". Autostraddle, May 31, 2011. (anglès)
* ↑ Wilde, Jenée «Dimensional sexuality: exploring new frameworks for bisexual desires» (en anglès). Sexual & Relationship Therapy, 29, 3, 2014, pàg. 320–338. DOI: 10.1080/14681994.2014.919377. ISSN: 1468-1994.
* 1 2 3 Erickson-Schroth, Laura; Mitchell, Jennifer «Queering Queer Theory, or Why Bisexuality matters» (en anglès). Journal of Bisexuality, 9, 3, 2009, pàg. 297–315. DOI: 10.1080/15299710903316596.
* 1 2 Angelides, Steven. A History of Bisexuality (en anglès). Chicago: University of Chicago Press, 2001. ISBN 978-0-226-02089-1.
* ↑ Neff, D.S. «Bitches, mollies, and tommies: Byron, masculinity, and the history of sexualities» (en anglès). Journal of the History of Sexuality, 11, 3, 2002, pàg. 395–438. DOI: 10.1353/sex.2003.0019. ISSN: 1043-4070. PMID: 17354358.
* ↑ Hughes, Linda K. «Alexander Smith and the Bisexual Poetics of A Life-Drama» (en anglès). Victorian Poetry, 42, 4, 2004, pàg. 491–508. DOI: 10.1353/vp.2005.0005.
* ↑ Löftström, Jan «The birth of the queen/the modern homosexual: historical explanations revisited» (en anglès). The Sociological Review, 45, 1, 1997, pàg. 24–41. DOI: 10.1111/1467-954X.00052.
* ↑ Howes, Marjorie «The Mediation of the Feminine: Bisexuality, Homoerotic Desire, and Self-Expression in Bram Stoker's Dracula» (en anglès). Texas Studies in Literature and Language, 30, 1, 1988, pàg. 104–119. ISSN: 0040-4691. JSTOR: 40754849.
* ↑ Killoran, Helen «The Governess, Mrs. Grose, and 'the Poison of an Influence' in The Turn of the Screw» (en anglès). Modern Language Studies, 23, 2, 1993, pàg. 13–24. DOI: 10.2307/3195031. JSTOR: 3195031.
* ↑ Hemmings, Clare «What's in a Name?: Bisexuality, Transnational Sexuality Studies and Western Colonial Legacies» (en anglès). The International Journal of Human Rights, 11, 1–2, 2007, pàg. 13–32. DOI: 10.1080/13642980601176258.
* ↑ Steven Angelides, A history of bisexuality, p. 1-2 (anglès)
* 1 2 Steven Angelides, A history of bisexuality, p. 7 (anglès)
* ↑ Rodríguez Rust, Paula C «Criticisms of the scholarly literature on sexuality for its neglect of bisexuality» (en anglès). Bisexuality in the United States: A social science reader. Columbia University Press. New York, 2000, pàg. 5-10.
* ↑ San Francisco Human Rights Commission, « Bisexual Invisibility: Impacts and Recommendations », p. 3 (lire en ligne Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine.) (anglès)
* 1 2 3 Meg Barker et Darrem Langdridge(2008). «II. Bisexuality: working with a silenced sexuality», Feminism & Psychology, 18(3) p. 389–394, Journal Article, Open University (lire en ligne) (anglès)
* ↑ Bisexuality and biphobia Arxivat 2015-08-13 a Wayback Machine., [Stonewall UK ] (anglès)
* ↑ Cook, Carson. «A History of LGBT Representation on TV». A: A content analysis of LGBT representation on broadcast and streaming television streaming television (tesi) (en anglès). Universitat de Tennessee a Chattanooga, maig 2018, p. 3, 14.
* ↑ «Alexander the Great» (en anglès).
* ↑ Hall, Donald E. Bisexual Literature Arxivat 2012-11-06 a Wayback Machine. glbtq: An Encyclopedia of Gay, Lesbian, Bisexual, Transgender, & Queer Culture
* ↑ Summers, Claude J. «BiNet USA». A: glbtq: An Encyclopedia of Gay, Lesbian, Bisexual, Transgender, and Queer Culture (en anglès). glbtq, Inc., 2009-10-20.
* ↑ Jennifer Baumgardner, Look Both Ways: Bisexual Politics. Farrar, Straus & Giroux, 2008. ISBN 0-374-53108-0
* ↑ J. Randy Taraborrelli, Madonna: An Intimate Biography. Sidgwick & Jackson, 2001. ISBN 978-1-4165-8346-2
* ↑ «The Rise of Lady Gaga». Rolling Stone (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-05-29.
* ↑ «Lady Gaga admits she's bisexual» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-09-21. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «1991: Giant of rock dies» (en anglès). , 24-11-1991 [Consulta: 5 juliol 2018].
* ↑ «Queen Interviews - Freddie Mercury - 11-25-1991 - The Star - AIDS Kills The King of Rock - Queen Archives: Freddie Mercury, Brian May, Roger Taylor, John Deacon, Interviews, Articles, Reviews» (en anglès). [Consulta: 5 juliol 2018].
* ↑ «Anderson Cooper's Blog about "Gay and Lesbian" Issues» (en anglès). CNN. Arxivat 2009-07-09 a Wayback Machine.
* ↑ "Church marking 20 years of welcoming lesbian, gay, transgender parishioners". Austin American-Statesman, November 7, 2012.
* ↑ Magrath, Rory; Cleland, Jamie; Anderson, Eric «Bisexual Erasure in the British Print Media: Representation of Tom Daley's Coming Out» (en anglès). Journal of Bisexuality, 17, 3, 03-07-2017, pàg. 300–317. DOI: 10.1080/15299716.2017.1359130. ISSN: 1529-9716.
* ↑ «In Conversation: Rebecca Sugar and Noelle Stevenson» (en anglès), 05-08-2020. Arxivat de l'original el 9 agost 2020. [Consulta: 19 febrer 2021].
* ↑ Hall, Donald E. «Bisexual Literature [Page 1]» (en anglès), 2006. Arxivat de l'original el 6 novembre 2012. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Hall, Donald E. «Bisexual Literature [Page 2]» (en anglès), 2006. Arxivat de l'original el 8 octubre 2012. [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ Hall, Donald E. «Bisexual Literature [Page 3]» (en anglès), 2006. Arxivat de l'original el 10 octubre 2012. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Hall, Donald E. «Bisexual Literature [Page 4]» (en anglès), 2006. Arxivat de l'original el 10 octubre 2012. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ GLAAD: Bisexuality in Movies, Television and Music (en anglès). GLAAD. 2003. Arxivat de l'original el 2003-10-18.
* ↑ «Bisexual Representations» (en anglès). Arxivat de l'original el 8 octubre 2008. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ ; Freedman, Adrianna«The 16 Best Bisexual Movies You Need to See» (en anglès), 19-07-2018. Arxivat de l'original el 10 agost 2020. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ ; Freedman, Adrianna«The 16 Best Bisexual Movies You Need to See» (en anglès), 21-09-2020. Arxivat de l'original el 2 octubre 2020. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Henderson, Taylor. «How Bohemian Rhapsody Sterilized Freddie Mercury's Bisexuality» (en anglès). Pride.com, 24-10-2018. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Romano, Aja. «Bohemian Rhapsody loves Freddie Mercury's voice. It fears his queerness.» (en anglès), 16-11-2018. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «The Era of Bold and Beautiful Bisexual Representation Is Here» (en anglès). [Consulta: 23 setembre 2021].
* ↑ Nijhara, Apoorva. «Bisexuality In Bollywood: A Look At Films That Got It Wrong & Those That Got It Right» (en anglès), 21-09-2020. Arxivat de l'original el 25 gener 2021. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Eliel Cruz, «Op-ed: NBC's Straight-Washing of John Constantine Is Bi Erasure», The Advocate, 28/7/2014 (lire en ligne) (anglès)
* ↑ «Real World DC» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-11-27. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Real World Bisexuals» (en anglès), 30-12-2009.
* ↑ «Show me your bisexuals» (en anglès), 31-12-2009.
* ↑ «Emily Schromm talks» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-01-01. [Consulta: 10 juliol 2022].
* 1 2 «Mike Manning Metro Weekly» (en anglès), 07-01-2010.
* ↑ «Mike Manning Bi history and controversy» (en anglès).
* ↑ «Bi Now, Gay Later» (en anglès), 05-01-2010.
* ↑ «Emily Schromm AfterEllen interview» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-04-01.
* ↑ «Aftershow Real World Episode 8» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-02-21. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ Fleenor, S. E. «How The Good Place forks up Eleanor's sexuality» (en anglès), 19-10-2018. Arxivat de l'original el 2020-11-09. [Consulta: 5 novembre 2020].
* 1 2 «It Ain't Easy Being Bisexual on TV» (en anglès).
* ↑ «Bisexuals Overlooked in the Debate on Equal Marriage Rights» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-07-20. [Consulta: 2 novembre 2009].
* ↑ "Department of Defense Directive 1304.26"> (anglès)
* ↑ (anglès)
* ↑ "Obama certifies end of military's gay ban" (anglès)
* ↑ Castaño Rodríguez, Carlos «El juicio que borró la bisexualidad» (en castellà). El salto, 05-11-2020.
* ↑ «Condemnen un home per no haver dit a la seva ex-esposa que és bisexual». VilaWeb, 21-10-2020 [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Javier Vilalta, el hombre condenado a pagar a su exmujer por ocultar su bisexualidad: "Pretendían anularme"» (en castellà). SER, 23-07-2021 [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ Inc, Gallup. «LGBT Identification Rises to 5.6% in Latest U.S. Estimate» (en anglès), 24-02-2021. [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «Bi Imposter Syndrome (and How to Fix It!)» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2022].
* 1 2 «Bisexual Resource Center» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2022].

## Vegeu també

* Bifòbia
* Dia de la Visibilitat Bisexual
* Heteronormativitat

## Enllaços externs

* Ulrich, Linda Susan; Sebastiá, Manuel; (traductor) «Invisibilidad Bisexual: Impactos y recomendaciones» (en castellà). San Francisco Human Rights Commission. LGBT Advisory Commitee.
* Orellana, Ligia «La orientación sexual invisible» (en castellà). El faro, 5-2019.
* Castaño Rodríguez, Carlos «El juicio que borró la bisexualidad» (en castellà). El salto, 05-11-2020.
* Weissmann, Christian «I am not 50% gay and 50% straight. I am 100% bisexual. How bisexuality plays into the LGBTQIA+ community» (en anglès). Los Angeles Times, 13-03-2021.
* Mehta, Vaneet «Why Lil Nas X Coming Out as Bisexual Matters» (en anglès). Men's Health, 13-01-2023 [Consulta: 3 maig 2023].