OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa Mill (Nunavut)

L'illa Mill és una petita illa deshabitada de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc que es troba a l'entrada de la badia de Hudson, entre el canal de Foxe i l'estret de Hudson. És al sud de la Península de Foxe de l'illa de Baffin i al nord de les illes de Nottingham i Salisbury. Forma part de la regió Qikiqtaaluk del territori canadenc de Nunavut. Té una superfície de 181 km² i un perímetre de 146 quilòmetres.

## Referències

* ↑ «The Atlas of Canada - Sea Islands», 14-01-2012. Arxivat de l'original el 2013-01-22. [Consulta: 10 abril 2024].
# Província d'Ubaté

Ubaté és una de les 15 que integren el departament de Cundinamarca, Colòmbia. Es troba al nord del departament i la seva capital és Ubaté. La província està integrada per deu municipis. La província limita al nord, nord-oest i nord-est amb el departament de Boyacá; a l'oest amb la província de Rionegro; al sud amb la província de Sabana Centro i al sud-est i orient amb la província d'Almeidas. Està formada pels municipis Carmen de Carupa, Cucunubá, Fúquene, Guachetá, Lenguazaque, Simijaca, Susa, Sutatausa, Tausa i Ubaté.

## Referències

* ↑ «División provincial de Cundinamarca». [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ «Provincias de Cundinamarca». DANE. [Consulta: 15 març 2012].
# Bandera de Castellserà

La bandera oficial de Castellserà té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb dues faixes blanques, cadascuna de gruix 1/6 de l'alçària del drap, la primera amb el perfil inferior dentat de 9 dents, situades a 3/12 de les respectives vores superior i inferior del drap.
Va ser aprovada el 6 de juliol de 2017 i publicada al DOGC el 14 de juliol del mateix any amb el número 7412.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1657/2017, de 6 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Castellserà.» (pdf). DOGC núm. 7412. Generalitat de Catalunya, 14-07-2017. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2021. [Consulta: 30 agost 2017].
# Estación d'Alegría-Dulantzi

L'estació d'Alegría-Dulantzi (en castellà Alegría de Álava i en basc Dulantzi) és una estació ferroviària situada en el municipi espanyol homònim a la província d'Àlaba, comunitat autònoma del País Basc. Compta amb serveis de Mitja Distància.
L'estació es troba en el punt quilomètric 505,796 de la línia fèrria d'ample convencional que uneix Madrid amb Hendaia a 553,13 metres d'altitud entre les estacions de Salvatierra i de Vitòria. El tram és de via doble i està electrificat.
L'estació va ser inaugurada entre 1860 i 1864 amb l'engegada del tram Altsasu/Alsasua (Olazagoitia) – Vitòria de la línia radial Madrid-Hendaia. La seva explotació inicial va quedar a càrrec de la Companyia dels Camins de Ferro del Nord d'Espanya qui va mantenir la seva titularitat fins que en 1941 va ser nacionalitzada i integrada en l'acabada de crear RENFE.
Des del 31 de desembre de 2004 Renfe Operadora explota la línia mentre que Adif és la titular de les instal·lacions ferroviàries.
Igual que altres estacions d'aquest tram com Salvatierra de Álava/Agurain o Araya/Araia, l'antic edifici de viatgers construït per Nord ha estat substituït en la dècada dels 80 per un més senzill i funcional. Compta amb tres andanes, un de lateral i dues centrals, al que accedeixen quatre vies. Altres dues vies moren en els laterals de l'estació. Els canvis d'andana es realitzen gràcies a un pas elevat.

## Serveis ferroviaris
### Mitja distància

L'estació disposa d'àmplies connexions de mitja distància que permeten viatjar a destinacions com Irun, Miranda d'Ebre, Vitòria, Saragossa o fins i tot Madrid.
| Línia MD | Trens | Origen/Destinació | Destinació/Origen |
| 25 | MD | Irun | Vitòria Madrid-Chamartín |
| 26 | RE | Zaragoza Pamplona | Burchs Vitòria Miranda d'Ebre |

## Referències

* ↑ Alegría de Álava (Est.) (Est.) Euroferroviarios
* ↑ Caminos de Hierro del Norte de España Arxivat 2016-07-02 a Wayback Machine. Spanishrailway
# IES Vilafranca

L'IES Vilafranca és un centre públic d'ensenyament secundari situat a Vilafranca, País Valencià. S'hi ofereix ESO (Educació Secundària Obligatòria), Batxillerat i Cicles Formatius de Grau Mitjà de la família professional i Serveis Socioculturals i a la Comunitat. El Batxillerat ofereix des del curs 2016-2017els itineraris de Ciències i Ciències Socials.
L'IES compta amb alumnes de localitats veïnes com Castellfort per a l'etapa d'ESO, a més de les localitats aragoneses limítrofs de Cantavella i l'Anglesola per a l'etapa de Batxillerat, gràcies a un conveni entre les dues conselleries d'educació.
El 2019 cinc alumnes de 3r d'ESO van guanyar el Premi d'Investigació Jove convocat per Escola Valenciana amb el treball Anàlisi climàtica de Vilafranca (els Ports).

## Referències

* ↑ Mediterráneo, El Periódico. «Marzà anuncia que se impartirá Bachillerato en el IES Vilafranca» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «Implantan el Bachillerato en Vilafranca para abarcar al Maestrazgo de Teruel» (en castellà), 12-02-2016. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ L'IES Vilafranca i l'IES Enric Valor de Pego guanyen els primers Premis d'Investigació Jove

## Enllaços externs

* https://www.elmundo.es/comunidad-valenciana/castellon/2018/05/28/5b0c3bdb46163fcd138b4638.html
# Annata

L'annata era un impost que calia lliurar a la Cambra Apostòlica, que corresponia a una part dels guanys que comportava qualsevol benefici eclesiàstic durant el primer any del seu gaudi.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 29.
# Illa Pirallahi

L'illa Pirallahi o illa Pirallakhi (en àzeri: Pirallahı Adasi) és una illa a la mar Càspia. L'illa forma part de l'Azerbaidjan, i es troba just enfront de la costa nord-est de la península Apsheron, 43 km a l'est de Bakú, la capital del país.
Fa 11 km de llarg i té una amplària màxima de 4 km. Administrativament pertany al districte de Khazar a Bakú.
Els dipòsits de petroli a la part nord de Pirallahi s'estimen en 1,2 milions de tones. Els vols a altres illes rarament visitades de la mar Càspia estan disponibles des d'un heliport a l'extrem sud de l'illa.

## Història

Durant l'època de l'ocupació russa de l'Azerbaidjan, l'illa es deia Svyatoy (del rus: Святой - "El sant"). Es diu que existeix un botí submarí a l'extrem nord de l'illa d'una batalla del 1660 entre els perses i el revolucionari cosac Stenka Razin.
L'illa Pirallahi és dels primers llocs on es va extreure petroli a l'Azerbaidjan. Ja a la dècada de 1820 es va dividir l'illa en dues zones diferenciades, una residencial i una altra on es refinava el petroli.
Durant l'era soviètica, quan Azerbaidjan va ser part de la URSS, l'illa va passar a dir-se Artëm o l'illa de Artyom, en honor del revolucionari rus-ucraïnès Fyodor Sergeyev "Artyom". L'illa Pirallahi té un assentament anomenat Artyom. L'antic poble va ser abandonat a causa de la pujada de les aigües de la mar Càspia, i els residents van ser traslladats a uns apartaments construïts per presoners alemanys el 1948.

## Vegeu també

* Geografia de l'Azerbaidjan

## Referències

* ↑ http://azer.com/aiweb/categories/magazine/ai112_folder/112_articles/112_chronology.html
* ↑ https://web.archive.org/web/20080704055100/http://marcusbleasdale.com/azerbaijan/
# Iván Casas Buitrago

Iván Mauricio Casas Buitrago (Tunja, departament de Boyacá, 12 de juny de 1980) és un ciclista colombià, que ha militat la major de la seva carrera en equips amateurs. Ha aconseguit dos Campionats nacionals en contrarellotge.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Doble Copacabana Grand Prix Fides
* 2007
** Vencedor d'una etapa al Giro del Friül-Venècia Júlia
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Independència Nacional
* 2010
** Campió Panamericà en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 2011
** Campió de Colòmbia en contrarellotge
** 1r a la Volta a l'Uruguai i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Chiapas
* 2012
** Campió de Colòmbia en contrarellotge

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Bandera de Cervera

La bandera oficial de Cervera té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, quarterada en aspa, amb els triangles superior i inferior vermells, cadascun amb el cérvol groc de l'escut d'alçària 1/3 de la del drap i amplària 2/9 de la llargària del mateix drap, centrats a cada un dels dos triangles; i els triangles dels costats, grocs, cadascun amb quatre pals vermells.
Va ser aprovada el 14 de maig de 2018 i publicada al DOGC el 18 de maig del mateix any amb el número 7622.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Segarra

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/967/2018, de 14 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Cervera.» (pdf). DOGC núm. 7622. Generalitat de Catalunya, 18-05-2018. [Consulta: 2 juliol 2018].
# Temple del Gran Jaguar

El Temple del Gran Jaguar o Temple I és un temple funerari construït l'any 700 per la civilització maia. És la construcció principal de Tikal, la ciutat més gran del període maia-clàssic-tardà a la regió del Petén a Guatemala.
El temple fou construït durant el període governat per Hasaw Cha'an Kawil, (682-721 dC), també conegut com Ah Cacao i s'usà per enterrar-li (enterrament 116, descobert per l'arqueòleg Aubrey Trik l'any 1962). El temple s'utilitzava per a diverses cerimònies rituals, i es considerava la porta a l'inframon. S'anomena el Gran Jaguar pel jaguar esculpit en el llindar de la porta principal.
De forma piramidal, amb nou terrasses o plataformes i una escala que va des de la base fins al cim, és situat a la Gran Plaça de Tikal, té una alçada de 45 metres. En la decoració exterior destaquen els llindars de fusta. L'arquitectura de Tikal es caracteritza pels carreus de cantell que accentuen l'efecte de llum i ombra. Els murs estan fets, bàsicament, amb uns nuclis de pedra i terra recoberts de carreus de cantell.
El seu estat de conservació és bo. A la dècada de 1990 es restaurà parcialment, gràcies a un acord entre els governs de Guatemala a i Espanya, per això no es pot pujar per l'escala principal. Les autoritats de Guatemala permeteren a l'explorador britànic Sir Alfred Percival Maudslay treure del país dues parts del dintell del Temple del Gran Jaguar que actualment es guarden al magatzem del Museu Britànic a Londres.
Com que és una construcció altament popular i grandiosa, se'n va servir al videojoc Age of Empires, com a «meravella» de la civilització maia.

## Vegeu també

* Uxmal
* Quiriguá
* Chichén Itzá
* Calakmul

## Referències

* ↑ Vidal Lorenzo, Cristina. «La ciutat de Tikal». A: M. Luisa Vázquez de Ágredos Pascual. Espais sagrats: Arquitectura maia en l'obra de Teoberto Maler. València: Universitat de València, 2002, p. 74 ss.. ISBN 9788437054391.
* ↑ Muñoz Cosme, Gaspar «La Restauración del Templo I "Gran Jaguar" de Tikal (Guatemala)» (en castellà). Loggia : Arquitectura & Restauración, 2, 1997, pàg. 20-29.

## Bibliografia

* Vidal, Cristina; Muñoz, Gaspar. Tikal. El Gran Jaguar (en castellà). Madrid: AECI, 1977.
* «I el món no s'ha acabat. El temple del Gran Jaguar, testimoni de la històrica cerimònia del 13 B'aktun a Guatemala». El Periódico, 21-12-2012.

## Enllaços externs

* «Petén, aventura en el mundo Maya» (en castellà). Instituto Guatemalteco de Turismo. Arxivat de l'original el 2018-06-29. [Consulta: 29 juny 2018].
* «Parque Tikal» (en castellà).
# 1002

El 1002 (MMII) fou un any comú començat en dijous del segle xi, dins l'edat mitjana segons la periodització de la historiografia occidental.

## Esdeveniments
### Països Catalans

* L'Abat Oliba renuncia al comtat de Berga i ingressa a l'Orde de Sant Benet al monestir de Ripoll.

### Món

* Batalla de Calatañazor, amb derrota àrab davant els regnes cristians
* Godofreu I de Baixa Lotaríngia esdevé comte de Verdum
* El rei anglès ordena la Matança de St. Brice's Day, on són exterminats tots els danesos del regne
* S'escriu el Makura no Sōshi, diari d'una dama de la cort japonesa (data aproximada)
* Süryavarman I funda a Cambodja la dinastia Sol
* Enric II del Sacre Imperi Romanogermànic puja al tron
* Revolta de l'aristocràcia pagana d'Hongria

## Naixements

* 21 de juny, Eguisheim, Alsàcia (França): Lleó IX, papa (m. 1054).
* Jordi I de Geòrgia, rei georgià
* Mei Yaochen, poeta xinès

## Necrològiques

* Almansor, líder àrab
* Otó III, mort en misterioses circumstàncies que iniciaren una crisi a l'imperi
* Saïd-ad-Dawla, darrer emir dels hamdànides
* Enric I de Borgonya, duc de Borgonya
* Joan d'Ivíron, sant cristià (data aproximada)

## Referències

* ↑ "The St Brice’s Day Massacre" (History Today. Volume: 52, Tema: 11, pp: 62-63, Novembre 2002)
* ↑ Cronologia d'Història del Món, Edicions 62, 1999
* ↑ Auguste Neyen Biographie Luxembourgeoise, Pierre Bruck, 1860
* ↑ Timothy Reuter, Rosamond McKitterick, The New Cambridge Medieval History : c. 900-c. 1024, Cambridge University Press, 2005
* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - saint Léon IX Bruno d'Eguisheim-Dagsburg» (en francès). [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ Marimon, Sílvia. «Les 10 morts més misterioses de la història». Sàpiens [Barcelona], núm. 80, juny 2009, p. 40-45. ISSN 1695-2014
# Anne Rivière de Bishop

Anne Rivière de Bishop (Londres, Regne Unit, 9 de gener de 1814 - Nova York, Estats Units, 18 de març, 1884) fou una soprano anglesa.
Filla d'un professor de dibuix, el 1831 es casà amb el compositor sir Bishop del qual en prengué el nom artístic: es distingí en la interpretació d'oratoris i d'altres composicions del seu marit, més tard estudià l'òpera italiana per consell de l'arpista i compositor Bochsa; marxà amb aquest el 1839.
Cantà amb gran èxit en les principals capitals d'Europa les òperes del repertori italià i el 1847 passà als Estats Units, on aconseguí així mateix grans triomfs, com també a Mèxic, Canadà i Repúbliques d'Amèrica Meridional, països que recorregué successivament.
Durant una gira en què visità Austràlia, les Illes Filipines, Índia i Xina, naufragà el vaixell en què Anne viatjava, veient-se aquesta, amb altres companys de viatge, obligada a romandre per espai de quaranta dies en un illot solitari, fins que al cap d'aquest temps els nàufrags foren transportats a una de les Illes dels Lladres, avui Illes Mariannes.
El 1868, Anne perdé la veu, i es retirà del teatre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 912 (ISBN 84-239-4551-0)
# Illa Prescott

L'illa Prescott és una de les illes àrtiques canadenques deshabitades del territori de Nunavut. L'illa està situada al Peel Sound, entre l'illa del Príncep de Gal·les i l'illa Somerset.
Té forma ovalada, amb una superfície de 412 km$^2$ i un perímetre de 87 km. Juntament amb altres quatre illes més petites (Binstead, Lock, Pandora i Vivian), creen una barrera a l'entrada de la badia Browne, a l'est de l'illa del Príncep de Gal·les.

## Referències

* ↑ «The Atlas of Canada - Sea Islands», 06-10-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-06. [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ «Prescott Island». oceandots.com, 31-07-2006. Arxivat de l'original el December 23, 2010. [Consulta: 10 maig 2008].
# Via verda de la Terra Alta

La Via verda de la Terra Alta aprofita el tram a la comarca de la Terra Alta de l'antic traçat del Ferrocarril del Val de Zafán, i recorre espectaculars paratges entorn de la Serra de Pàndols i el parc natural dels Ports de Tortosa-Beseit. La Terra Alta és un territori agrest situat al sud de Catalunya i deixa pas als 25,8 quilòmetres de via verda del Baix Ebre que va des del Pinell de Brai fins a Tortosa.
Amb un recorregut de 23,6 quilòmetres la via verda de la Terra Alta transcorre pels termes municipals d'Arnes, Horta de Sant Joan, Bot, Prat de Comte i el Pinell de Brai.
Parades imprescindibles:
Pont de l'Arc, entre Horta de Sant Joan i Bot, es tracta del segon viaducte més gran de l'Estat construït amb pedra, amb certa curvatura i peralt pronunciat.
La Fontcalda, entre Bot i el Pinell de Brai, és un conjunt d'edificis que acompanyen el Santuari de la Fontcalda, en una zona de fonts termals. La seva ubicació està dins d'un paratge natural de gran bellesa i construccions geològiques quasi úniques al món, que destaquen per la disposició vertical dels sediments.
El riu Canaletes, que solca gran part del camí al costat de la via, convida a un bany amb el bon temps.
A la població de Bot, han de visitar-se (malauradament no són visitables interiorment):
* L'antic celler cooperatiu, reformat a principis de segle per l'arquitecte Cèsar Martinell (deixeble d'Antoni Gaudí).
* La Casa Paladella, impressionant casa pairal de les més imponents dels voltants amb gairebé 2.000 m² construïts, sobresortint la seva façana principal de carreus i la seva gran portalada d'accés.

## Referències

* ↑ ADIF: Sala de prensa - Adif y la Fundación de los Ferrocarriles Españoles ponen en marcha el ‘Pasaporte de Vías Verdes' Arxivat 2010-09-29 a Wayback Machine. (castellà)
# Bandera de Cistella

La bandera oficial de Cistella té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau fosc, amb la cistella groga de l'escut d'alçària 1/2 de la del drap i amplària 3/10 de la llargària del mateix drap, al centre.

## Història

L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 23 de febrer de 2015, i aquesta va ser aprovada el 28 de novembre de 2016, i publicada en el DOGC núm. 7266 el 14 de desembre del mateix any.
La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat, amb la incorporació la cistella de color groc en fons blau fosc.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà
* Escut de Cistella

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/2801/2016, de 28 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Cistella.» (pdf). DOGC num. 7266, 14-12-2016. [Consulta: 17 desembre 2016].
# Estadi Giorgio Ascarelli

L'Stadio Giorgio Ascarelli, també anomenat Stadio Partenopeo, va ser un estadi multiusos de Nàpols, Itàlia. Va ser utilitzat, sobretot, per partits de futbol. L'estadi tenia una capacitat per a 40.000 persones.
A la Copa del Món de 1934 s'hi van disputar dos partits.
L'estadi va ser destruït per bombardejos durant la Segona Guerra Mundial.
# Coahuila i Texas

Coahuila i Texas (Coahuila y Texas o Coahuila y Tejas en castellà) va ser un dels estats constituents de Mèxic de 1824 a 1836. La seva capital va ser la ciutat de Saltillo i després la ciutat de Monclova. Va estar dividit en tres districtes administratius: Béxar (al nord que es corresponia al territori de Texas), Monclova (al centre) i Rio Grande Saltillo (al sud). El 1833 els residents anglòfons de Béxar van redactar la constitució de l'estat de Texas, amb la intenció d'escindir legalment la regió del nord de l'estat, la qual no va ser aprovada pel Congrés General de Mèxic. Més tard, el govern centralista es va imposar a Mèxic, i el 1835 tots els estats van ser transformats en departaments administrats directament per la capital. Diversos estats van respondre amb insurreccions. L'estat de Texas va declarar-ne la independència el 1835. Coahuila va formar part de l'efímera República del Río Grande, amb els estats de Nuevo León i Tamaulipas però llurs forces serien derrotades per les forces centralistes d'Antonio López de Santa Anna i els territoris van ser reintegrats a Mèxic. La República de Texas es va unir a la Unió Americana el 1845, una acció que catalitzaria la Guerra Estats Units-Mèxic.

## Galeria

* 1833
* 1834
* 1836

## Vegeu també

* Revolució texana
# Annibal Gantez

Annibal Gantez (Marsella, finals del segle XVI – Auxerre, Borgonya, vers el 1670) fou un compositor francès. Fou mestre de capella a Auxerre i resten d'ell una Missa a 6 veus, d'estil correcte però no de gran originalitat. El que li donà més fama és una petita obra titulada L'entretien des musiciens (Auxerre, 1643), tant amena com pintoresca i en la qual hi ha, a més, interessants observacions sobre els costums dels músics en el segle xvii.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 721, pàg. 10 ISBN 84-239-4525-1

## Enllaços externs

* http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k57979f.image.r=gantez.f3.langFR
* http://www.musicologie.org/Biographies/g/gantez_annibal.html
# Illa Santa Bàrbara

L'illa Santa Bàrbara és una de les vuit illes Santa Bàrbara, a aproximadament vuitanta quilòmetres de la costa de Califòrnia. Amb només 2,6 quilòmetres quadrats, és la més petita de totes. Es formà per processos volcànics.
L'illa Santa Bàrbara és l'única illa del sud del Parc del Canal.
És la més petita de les Illes del Canal, però, és gran en vida salvatge i possibilitats d'aventura. Situada a unes 55 milles de la costa, el temps de viatge des del Comtat de Ventura és de 2,5 a 3 hores depenent del port de sortida. La travessa del canal augmenta l'oportunitat de veure una gran varietat de vida silvestre, com balenes, dofins i aus marines.
* Illes Santa Bàrbara
* Anacapa · Sant Climent · Sant Miquel · Sant Nicolau · Santa Bàrbara · Santa Catalina · Santa Cruz · Santa Rosa
# Vies Verdes de Girona

Les vies verdes de Girona són un conjunt d'infraestructures sense tràfic motoritzat desenvolupades sobre antics traçats ferroviaris que discorren per les comarques gironines. Tenen el seu origen a la xarxa de carrilets que configurava la comunicació entre pobles d'aquestes i, en l'actualitat, permeten anar des del Pirineu fins a la Costa Brava. El trajecte transcorre a través de cinc de les vuit comarques gironines: el Baix Empordà, el Gironès, la Selva, la Garrotxa i el Ripollès. Les quatre vies verdes són gestionades per un mateix organisme, el Consorci de les Vies Verdes de Girona, que integra els vint-i-vuit ajuntaments de les poblacions per on transcorren els quatre traçats de vies verdes gironines.
A finals del segle xix, la iniciativa privada de la burgesia industrial, amb el suport de la ciutadania i el suport tècnic d'enginyers civils, va anar implantant els anomenats trens econòmics per tal d'incrementar la circulació de mercaderies i l'accés a les zones portuàries, la qual va suposar un avanç important en la industrialització i la comunicació entre pobles. Els traçats d'aquestes vies de tren van ser garantia d'una bona relació entre les poblacions i, actualment, són camins que permeten la pràctica del cicloturisme i el senderisme. Les vies verdes de Girona foren guardonades amb el 2n Premi d'excel·lència de les Vies Verdes Europees 2003 i una Menció Especial en la categoria de mobilitat el 2007.
Els 125 quilòmetres de recorregut estan estructurats en quatre trams: la Ruta del Ferro i del Carbó, que va de Ripoll a Ogassa passant per Sant Joan de les Abadesses; la Ruta del Carrilet I Olot – Girona que uneix aquestes dues ciutats travessant els poblets de les valls dels rius Ter, Brugent i Fluvià; la Ruta del Carrilet II Girona – Sant Feliu de Guíxols; i la Ruta del Tren Petit, que uneix les poblacions de Palamós i Palafrugell.

## Referències

* ↑ «Vies Verdes, activitat esportiva i mobilitat sostenible». Full tècnic del Consell Català de l'Esport de la Generalitat de Catalunya, 2009 [Consulta: 19 març 2014]. Arxivat 19 de març 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-03-19. [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ «Una ruta unirà totes les vies gironines amb la Catalunya del Nord». El Punt, 06-03-2009 [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ «Dos vías verdes españolas galardonadas en el V Premio Europeo de Vías Verdes» (en castellà). Desnivel, 04-10-2011. Arxivat de l'original el 2011-10-20. [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Nou pas que millora la seguretat de la via verda de Girona a Sant Feliu de Guíxols». Info Diputació, 29-12-2011 [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ «Inauguració de la via verda Salt-Girona». El Punt, 03-04-2009 [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ «Afegeixen rutes complementàries per mostrar elements que queden ocults en la via verda de Ripo a Sant Feliu». El Punt, 27-06-2009 [Consulta: 19 març 2014].

## Enllaços externs

* Consorci de les Vies Verdes de Girona