OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudoseisura

Pseudoseisura és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae) que agrupa espècies natives d'Amèrica del sud on es distribueixen des del nord-est del Brasil, est de Bolívia, nord del Paraguai i sud-oest del Brasil fins a Uruguai i el centre i oest d'Argentina.

## Descripció i hàbitat

Són grans furnàrids marrons, mesuren entre 23 i 26 cm de longitud. La majoria amb prominents crestes peludes. Habiten zones primàriament al·lopàtriques en terrenys oberts i semioberts a l'est i sud d'Amèrica del Sud. Són coneguts pel cant estrident i perllongat i pels enormes i visibles nius fets de branquetes.

## Etimologia

El nom genèric Pseudoseisura es compon de les paraules del grec antic «ψευδος pseudos» que significa fals, i «σεισουρα seisoura», ocell, esmentada per Hesiquio i posteriorment identificada com les cueretes del gènere Motacilla del Vell Món, significant fals Motacilla.

## Taxonomia

L'espècie Pseudoseisura unirufa era abans considerada una subespècie de P. cristata, però Zimmer & Whittaker (2000) van presentar evidències per considerar P. unirufa com a espècie separada.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 4 espècies:
* catxolot rogenc - (Pseudoseisura cristata).
* catxolot crestagrís - (Pseudoseisura unirufa).
* catxolot bru - (Pseudoseisura lophotes).
* catxolot gorjablanc - (Pseudoseisura gutturalis).

### Espècie fòssil

†Pseudoseisura cursor (Toni & Noriega 2001), del Plistocè d'Argentina.

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. Field guide to the songbirds of South America: the passerines. 1a. ed.. Austin, TX: Univ. of Texas Press, 2009, p. 269–270, làmina 2(10–12). ISBN 978-0-292-71748-0.
* ↑ «The Key to Scientific Names: Pseudoseisura» (en anglès). Birds of the World. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Zimmer, Kevin J.; Whittaker, Andrew «The Rufous Cacholote (Furnariidae: Pseudoseisura) is Two Species» (en anglès). The Condor, 102, 2, 01-05-2000, pàg. 409–422. DOI: 10.1093/condor/102.2.409. ISSN: 0010-5422.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Ovenbirds, woodcreepers – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Tonni, Eduardo P; Noriega, Noriega. «[https://digitalcommons.usf.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1261&context=ornitologia_neotropical Una Especie Extinta De Pseudoseisura Reichenbach 1853 (passeriformes: Furnariidae) Del Pleistoceno De La Argentina: Comentarios Filogeneticos]». vol.12 (1). Ornitología Neotropical, 2023. [Consulta: 23 febrer 2025].
# La Tour (pel·lícula de 2022)

La Tour és una pel·lícula francesa dirigida per Guillaume Nicloux, estrenada el 2023.

## Argument

Un matí, en un projecte d'habitatge, els veïns es desperten i descobreixen que ja no poden sortir a causa de la preocupant boira opaca que els tanca totes les portes i finestres.

## Repartiment

* Angèle Mac : Assitan
* Hatik : Ahmed
* Ahmed Abdel-Laoui : Chakib
* Kylian Larmonie : Duma
* Merveille Nsombi : Mansour
* Nicolas Pignon : François
* Igor Kovalsky : Jordan
* Marie Rémond : Audrey
* Judith Williquet : Ingrid
* Modeste Nzapassara : Mathéo
* Coline Béal : Mélanie
* Kévin Bago : Driss
* Bruni Makaya : Anton
* Pierre Ventura : Baba
* Ayoub Bara : Nourdy
* Lina-Camélia Lumbroso : Shakira
* Laurent Poignot : Grégory
* Jean-Baptiste Seckler : Bruno
* Jules Houplain : Nathan
* Jules Dhios Francisco : un enfant

## Producció

El rodatge va tenir lloc el maig de 2021 a Aubervilliers, als suburbis immediats de París, on es troben les quatre torres en desús.

## Crítiques

A França, el lloc Allociné li atorga una mitjana de 2,8 sobre 5 basada en 21 ressenyes de premsa.

## Distincions
### Nominacions i seleccions

* Festival del Cinema Americà de Deauville de 2002: secció “Finestra sobre el cinema francès”
* LV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya : secció « Competició oficial »
* Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Gérardmer 2023 : secció « Competició oficial »

## Notes i referències

* ↑ Fabien Lemercier. «La Tour de Guillaume Nicloux pour l’aide au cinéma de genre». Cineuropa, 7 décembre 2020..
* ↑ La Tour a AlloCiné (francès) (consulté le 9 février 2023).
* ↑ Jacques Morice. «Sur le tournage de “La Tour”, le survival horrifique de Guillaume Nicloux projeté au Festival de Deauville». Télérama, 03-09-2022..
* ↑ «Critiques presse pour le film La Tour»..
* ↑ «Fenêtre sur le cinéma français». festival-deauville.com..
* ↑ «De Dario Argento a Eva Green: el Festival de Sitges 2022 desvela su programación». 20minutos.es, 14-09-2022..
* ↑ «La Tour». festival-gerardmer.com..

## Bibliografia

* Dossier de presse La Tour

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Bengt Carlson

Bengt Ivar Carlson (Tammisaari (regió d'Uusimaa), 26 d'abril,1890 - Hèlsinki, 21 de setembre, 1953), va ser un compositor i mestre de cor finlandès.

## Biografia

Els pares de Carlson eren Edvard Carlson i Augusta Lundholm. La seva primera esposa de 1914 a 1928 va ser Anna Malmberg i la seva segona, a partir de 1929, Saga Wilhelmina Stenius. Carlson es va graduar de secundària el 1909, va estudiar a l'Institut de Música de Hèlsinki de 1900 a 1913 i va fer un viatge d'estudis a París de 1913 a 1914. Va ser violista de l'Orquestra de la Ciutat de Hèlsinki de 1914 a 1923 i professor a l'Institut de Música de Hèlsinki des de 1916. Carlson va dirigir l'"Akademiska Sångföreningen" de 1920 a 1946, l'"Svenska Oratorieföreningen" de 1921 i el cor masculin de Mun 1903, i la Música Masculina. Va rebre el títol de professor el 1948. Carlson va donar concerts de composició a Hèlsinki el 1913 i el 1930.

## Composicions

La producció compositiva de Carlson inclou música de cambra, la cantata de graduació Templet, l'himne del 400è aniversari de Hèlsinki i cançons corals:
* Trio amb piano, 1912
* Quartet de corda, 1913
* Sonata per a violí en mi bemoll menor, 1918
* Cantates per a cor mixt: Mot sommaren (1924), Templet (1927), cantata de dedicatòria per a l'església de Mikael Agricola (1935), cantata de dedicatòria per a la casa sueca de Porvoo 1935
* Per a cor i orquestra masculins The Dreamed Army (1920), Iron Praise (1921), Rise Up (1923) i Song (1930)
* Tres cançons en solitari, una dotzena de cançons de cor mixt i unes 15 cançons de cor masculins
* Improvisat i Nocturn per a violí i piano.

## Referències

* 1 2 3 4 Carlson, Bengt: “Bengt Carlson”, Finnish Composers , pàg. 510-513. (Edit per Sulho Ranta) Porvoo: WSOY, 1945.
* 1 2 La Gran Enciclopèdia d'Otava, Otava 1967, part 1 p.
# Temple de Dionís (Pèrgam)

El Temple de Dionís fou un antic temple grec dedicat a Dionís a Pèrgam, a Anatòlia, a l'actual Turquia. Les ruïnes se'n troben a l'Acròpoli de Pèrgam, que forma part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO de Pèrgam i el seu paisatge cultural d'estrats múltiples.

## Història

Es va construir en el període hel·lenístic, al voltant del 100 abans de la nostra era, tot i que sembla que va quedar parcialment inacabat. El culte a Dionís era un dels més importants a Pèrgam, ja que els governants atàlides de la ciutat es consideraven descendents de Dionisos Categemon ('Dionís que guia') i Hèracles. S'ha suggerit que el dissenyador del temple pogué ser Hermògenes de Priene, que va dissenyar a Teos el Temple de Dionís i, a Pèrgam, si més no, el segon Temple de Dionís de la ciutat, a prop del Santuari de Demèter i Persèfone.

## Descripció

El temple era d'estil jònic. Es trobava a l'extrem nord d'un llarg terraplé en forma de carrer d'uns 246,5 m de llargada i 17,4 m d'amplària, enfront del Teatre de Pèrgam. El temple es va construir sobre uns fonaments elevats d'uns 18,5 × 27 m, amb una escalinata de 28 graons de 4,5 m d'alçada.
Feia uns 13,2 m × 21,6 m. Tenia un pròstil format per dues fileres de quatre columnes (tetràstil) i darrere un naos. L'altura de les columnes era d'uns 11 m. A dins n'hi havia una estàtua de culte al déu, el pedestal del qual s'ha conservat. La grandària del temple el fa el major temple pròstil conegut construït en època hel·lenística.
El pilar del cantó esquerre i part de l'entaulament, la teulada i la decoració del acroteri de la façana han estat traslladats al Museu de Pèrgam de Berlín.

## Referències

* 1 2 3 ; MacDonald, William L; Stillwell «PERGAMON Mysia, Turkey» (en anglés). The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton University Press [Princeton, N. J], 1976 [Consulta: 13 setembre 2024].
* 1 2 «Pergamon» (en anglés). My Favourite Planet. Arxivat de l'original el 2015-12-21. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ ; MacDonald, William L; Stillwell «PERGAMON Mysia, Turkey» (en anglès). The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton University Press [Princeton, N. J], 1976 [Consulta: 13 setembre 2024].
* 1 2 «Pergamon» (en anglès). My Favourite Planet. Arxivat de l'original el 2015-12-21. [Consulta: 13 setembre 2024].
# Estaterià

L'Estaterià és l'últim període geològic del Paleoproterozoic i durà entre fa 1.800 i fa 1.600 milions d'anys. En lloc d'estar basades estratigràficament, aquestes dates estan definides cronològicament.
El nom deriva de l'ètim grec statherós ('estable').
Les primeres formes de vida eucariotes aparegueren durant aquest període.
També es caracteritza pel fet que, en gran part dels continents, hi hagué o bé processos de formació de plataformes continentals o bé processos de cratonització.
El supercontinent Colúmbia es formà a principis d'aquest període.

## Referències

* ↑ «Vocabulari de l'escala dels temps geològics». Institut Geològic de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Ruhi Sarıalp

Ruhi Sarıalp (Manisa, 15 de desembre de 1924 - Esmirna, 3 de març de 2001) fou un atleta turc, especialista en el triple salt i curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Sarıalp s'inicià en l'atletisme durant la seva formació militar de Konya i posteriorment continuà al Fenerbahçe Spor Kulübü. El 1945 va batre el rècord turc de triple salt. El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de bronze en la prova del triple salt, rere Arne Åhman i George Avery, mentre en els 4x100 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en la prova del triple salt del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950, rere Leonid Shcherbakov i Valdemar Rautio. Aquestes medalles foren les primers aconseguides per un atleta turc tant als Jocs Olímpics com als Campionats d'Europa. El 1951 i 1952 es proclamà campió del món als Campionats del Món d'Atletisme Militar.
Un cop retirat va exercir de professor d'educació física a l'Escola Marítima de la Universitat Tècnica d'Istanbul (İTÜ). Va morir el 3 de març del 2001 a Esmirna.

## Millors marques

* Triple salt. 15,07 metres (1946)

## Referències

* ↑ «Ruhi Sarıalp Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de juny 2009. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ «Turkish athletics history, at a glance - Istanbul 2012| News» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Ruhi Sarıalp». atletin.org. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Ruhi Sarıalp» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «HÜRRİYETİM», 13-09-2002. Arxivat de l'original el 2002-09-13. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 7 maig 2020].
# Província de San Juan

San Juan, al text de la Constitució provincial: Província de San Juan és una de les vint-i-tres províncies de la República Argentina. Alhora, és un dels vint-i-quatre estats auto-governats o jurisdiccions de primer ordre que conformen el país, i un dels vint-i-quatre districtes electorals legislatius nacionals. La seva capital i ciutat més poblada és l'homònima San Juan.
La província està situada al nord-oest del país. Limita al nord i est amb La Rioja, al sud-est amb la de San Luis, al sud amb Mendoza i a l'oest (separada per la Serralada dels Andes) amb Xile. Des de finals del segle xix, hi resideix una nombrosa comunitat valenciana, majoritàriament de la Marina Alta, que va dedicar-se majoritàriament al treball de la terra i que avui en dia encara conserven llur llengua i tradicions.

## Referències

* ↑ «Constitució de la Província de San Juan». Arxivat de l'original el 24 d'agost de 2011. [Consulta: 23 desembre 2010].
* ↑ "Jurisdicció de primer ordre" a Argentina
* ↑ Estats Provincials - "La República Argentina és un estat Federal constituït per 23 Províncies i una Ciutat Autònoma".
* ↑ Constitució Nacional Argentina vigent - Segona part "Autoritats de la Nació"
* ↑ «Centre valencià de Sant Joan». Arxivat de l'original el 2007-10-10. [Consulta: 14 gener 2008].

## Vegeu també

* Regió del Nuevo Cuyo
# Rovinari

Rovinari (pronunciació en romanès: [roviˈnarʲ]) és una ciutat del comtat de Gorj, Oltènia (Romania). Una gran central elèctrica que crema carbó es troba a prop de la ciutat. Les mines de carbó de lignit superficial i subterrani operen a la zona circumdant. Es va convertir oficialment en una ciutat el 1981, com a resultat del programa de sistematització rural romanès.
Segons el cens del 2011, la població de Rovinari se situa en 11.816 habitants, per sota del cens anterior del 2002, quan es registraven 12.509 habitants. La majoria dels habitants són romanesos (94,02%). Per al 5,37% de la població, es desconeix l’ètnia. Des del punt de vista confessional, la majoria dels habitants són ortodoxos (91,8%). Per al 5,42% de la població, no es coneix l’afiliació confessional.

## Fills il·lustres

* Theodor Costescu

## Referències

* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Kulturális Innovációs Alapítvány (KIA.hu - Fundația Culturală pentru Inovație). Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].
* 1 2 Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07.
# Novaci

Novaci és una ciutat del comtat de Gorj, Oltènia, Romania, situada als contraforts de les muntanyes Parâng, al riu Gilort. Administra quatre pobles: Bercești, Hirișești, Pociovaliștea i Sitești.
Segons estimació 2012 comptava amb una població de 6.165 habitants.
El riu dividia tradicionalment l'assentament olteni de Novacii Români de Novacii Străini, poblat principalment per pastors que venien de les muntanyes, des del comtat de Sibiu a Transsilvània. Les diferències entre els dos segments de la ciutat són evidents en l'arquitectura vernacla tradicional: les tanques baixes d'Oltènia són substituïdes per portes altes i patis amagats al Novacii Străini.
La població ha anat disminuint constantment des dels anys noranta, principalment a causa de la migració de joves habitants amb educació a ciutats més grans.
A només 12 quilòmetres de Novaci, passant per la carretera Transalpina (DN67C), es troba Rânca (1.600 m d'altitud), l'estació romanesa de recent desenvolupament envoltada de cims muntanyosos i d'una bellesa enorme. Des d'aquest lloc s'obté una vista del pic Parângu Mare i quan fa bon temps es pot veure el pic Peleaga de les muntanyes de Retezat. A l'hivern hi ha dues pistes d'esquí de dificultat baixa i mitjana.

## Referències

* ↑ World gazetteer.
# Betsy Price

Betsy Price (Fort Worth, 21 d'octubre de 1949) és una empresària i política estatunidenca que va exercir com a alcaldessa de Fort Worth fins al 2021. Va ser escollida per primera vegada per al càrrec no partidista el 18 de juny de 2011. Price havia treballat anteriorment durant dos mandats i mig com a assessora i recaptadora d'impostos del comtat de Tarrant, del 2001 al 2011. És una republicana que es descriu com a fiscalment conservadora, deplora la polarització política i les tendències extremistes dels dos grans partits i es va comprometre a treballar per a tota la comunitat com a representant local electa.
Un cop va decidir no presentar-se a la reelecció com a alcaldessa després de cinc mandats que sumaven un període de deu anys, Price va anunciar el juny de 2021 que seria candidata a jutgessa del comtat de Tarrant.
A Texas, el jutge d'un comtat és el cap executiu de la regió i normalment no realitza funcions judicials. A diferència de l'alcalde, el jutge és escollit en un concurs partidista, cosa que va obligar a Price a superar unes votacions internes dins del seu partit. Price va perdre davant de Tim O'Hare, l'antic president republicà del comtat de Tarrant, que va comptar amb el suport d'Allen West, expresident del partit a Texas.

## Referències

* ↑ «Price handily defeats Lane in runoff for Fort Worth mayor». , 18-06-2011.
* ↑ «City of Fort Worth Mayors and Council Members 1967 - Present». Tarrant County, Texas E-archives. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 11 febrer 2014].
* ↑ Menchaca, Megan. «Outgoing Fort Worth Mayor Betsy Price discusses her tenure, says push to limit local control is misguided» (en anglès). The Texas Tribune, 31-03-2021. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ Svitek, Patrick. «Fort Worth Mayor Betsy Price announces run for Tarrant County judge» (en anglès). The Texas Tribune, 10-06-2021. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «Outgoing Fort Worth Mayor Betsy Price announces bid for Tarrant County judge seat». , 10-06-2021.
* ↑ «Tarrant County Judge: Tim O'Hare defeats Betsy Price», 01-03-2022.
# Bianca Atzei

Veronica Atzei, més coneguda artísticament com a Bianca Atzei (Milà, 8 de març de 1987) és una cantant i personalitat de televisió italiana.
Després del llançament d'uns quants senzills amb Ultrasuoni entre 2012 i 2014, l'artista d'origen sard va assolir cert protagonisme el febrer de 2015 arran de la seva participació al Festival de Música de Sanremo, on interpretà la cançó "Il solo al mondo". El títol va arribar abans del seu primer àlbum, Bianco e nero, publicat aquell mateix any pel segell Baraonda Edizioni Musicali.
El 14 de setembre del 2014 va interpretar, acompanyada pel conjunt vocal Nova Euphonia, l'Ave Maria en sard durant el casament de la famosa presentadora sarda Elisabetta Canalis amb Brian Perri.
El seu segon àlbum epònim, Veronica, que compta amb la participació de diversos artistes italians prestigiosos com ara Arisa o J-Ax, es va editar el 29 d'abril del 2022.

## Discografia

* Bianco e nero (2015)
* Veronica (2022)

## Referències

* ↑ «Nozze Canalis, l'Ave Maria sarà in sardo» (en italià). Vanity Fair Italia. Arxivat de l'original el 2019-05-15. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Bianca Atzei, Veronica è il nuovo album» (en italià). Soundsblog.
# Billy Cunningham

William John «Billy» Cunningham (Brooklyn, Estat de Nova York, 3 de juny de 1943) és un basquetbolista estatunidenc retirat. Com a jugador, estigué als Philadelphia 76ers de l'NBA durant un total de nou temporades i als Carolina Cougars de l'ABA durant dues temporades. En la seva etapa a l'NBA, Cunningham fou seleccionat quatre vegades per l'All-Star i guanyà un campionat amb els 76ers l'any 1967, compartint vestuari amb figures com Wilt Chamberlain i Hal Greer. Després de retirar-se, Cunningham tornà als 76ers com a entrenador durant vuit temporades; sota la seva gestió, l'equip conquerí un títol de l'NBA, el 1983.
El 1986, Cunningham entrà al Basketball Hall of Fame en condició de jugador i el 1996, fou escollit com un dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA.
# Birce Atabey

Birce Atabey (26 de gener de 1993) és una patinadora artística sobre gel turca. Va participar en el Campionat Europeu del 2012, 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ http://www.haberler.com/ali-ve-birce-ingiltere-de-kayacak-3238075-haberi/
* ↑ http://www.ajansspor.com/buzpateni/Genel/h/20150129/Birce_Atabey_elendi.html Arxivat 2016-10-06 a Wayback Machine.
* ↑ http://tr.eurosport.com/buz-pateni/avrupa-sampiyonasi/2015-2016/avrupa-artistik-buz-pateni-sampiyonasi-yarin-basliyor_sto5087628/story.shtml
* ↑ http://www.oasport.it/2016/01/pattinaggio-artistico-europei-2016-tris-russo-al-comando-rodeghiero-prima-delle-altre/
* ↑ http://www.sporx.com/birce-atabey-sonunu-getiremedi-SXHBQ518113SXQ

## Vegeu també

* Çağla Demirsal
# As Penyas de Riglos

As Penyas de Riglos (en castellà: Las Peñas de Riglos) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de la Foia d'Osca.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Las Peñas de Riglos». Arxivat de l'original el 2016-09-13. [Consulta: 17 juliol 2016].

## Vegeu també

* Mallos de Riglos
# Grup del platí

| H | | | | | | | | | | | | | | | | | | He |
| Li | Be | | | | | | | | | | | | B | C | N | O | F | Ne |
| Na | Mg | | | | | | | | | | | | Al | Si | P | S | Cl | Ar |
| K | Ca | Sc | Ti | V | Cr | Mn | Fe | Co | Ni | Cu | Zn | Ga | Ge | As | Se | Br | Kr |
| Rb | Sr | Y | Zr | Nb | Mo | Tc | Ru | Rh | Pd | Ag | Cd | In | Sn | Sb | Te | I | Xe |
| Cs | Ba | * | Hf | Ta | W | Re | Os | Ir | Pt | Au | Hg | Tl | Pb | Bi | Po | At | Rn |
| Fr | Ra | ** | Rf | Db | Sg | Bh | Hs | Mt | Ds | Rg | Cn | |
| | | * | La | Ce | Pr | Nd | Pm | Sm | Eu | Gd | Tb | Dy | Ho | Er | Tm | Yb | Lu | |
| | | ** | Ac | Th | Pa | U | Np | Pu | Am | Cm | Bk | Cf | Es | Fm | Md | No | Lr | |
* Elements del grup del platí
El grup del platí, els elements del grup del platí (abreujat EGP o PGE (en anglès)) o també anomenats com a platinoides, és un grup format per sis elements metàl·lics amb propietats físiques i químiques similars. Són tots ells metalls de transició i ocupen una àrea rectangular a la taula periòdica. Aquests elements són tots elements del bloc d (grups 8,9 i 10; períodes 5 i 6). Aquesta família química comprèn el ruteni, el rodi,el pal·ladi, l'osmi, l'iridi i el platí. Presenten propietats físiques i químiques similars i tendeixen a aparèixer junts en els mateixos jaciments minerals.

## Propietats

Els metalls del grup del platí destaquen per les seves propietats catalitzadores. Són molt resistents al desgast i a les taques, per la qual cosa el platí, en particular, és altament emprat en joieria fina. Unes altres característiques són la resistència a l'atac químic, resistència altes temperatures i propietats estables a l'electricitat. Totes aquestes propietats s'utilitzen actualment a la indústria.

## Galeria

* Ruteni
* Rodi
* Pal·ladi
* Osmi
* Iridi
* Platí

## Referències

* ↑ Harris, D. C.; Cabri L. J. «Nomenclatura de las aleaciones de platino-elemento de grupo-, el examen y revisión». The Canadian Mineralogist, 29, 2, 1991, pàg. 231–237.
* ↑ Hunt, L. B.; Lever, F. M. «Platinum Metals: A Survey of Productive Resources to industrial Uses». Platinum Metals Review, 13, 4, 1969, pàg. 126–138 [Consulta: 2 octubre 2009]. Arxivat 2008-10-29 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-10-29. [Consulta: 11 gener 2016].

## Enllaços externs

* Hoy Platino: la principal autoridad del mundo sobre los metales del grupo del platino
* Preus del platí
* USGS sobre EGP Arxivat 2016-02-16 a Wayback Machine.
* Los metales del grupo platino: la revista trimestral de la investigación sobre los metales del platino y de la evolución de su aplicación en la industria Arxivat 2011-05-12 a Wayback Machine.