OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Ugalde

La Casa Ugalde és un habitatge unifamiliar de Caldes d'Estrac, declarat com a Bé Cultural d'Interès Nacional. Es tracta d'un edifici projectat l'any 1951 per l'arquitecte Josep Antoni Coderch i de Sentmenat en col·laboració amb Manuel Valls i Verges. Va ser construït entre els anys 1951 i 1952 per encàrrec del senyor Eustaquio Ugalde.
És un habitatge unifamiliar aïllat de dues plantes, situat al carrer Torrenova, 16. Està edificat en un emplaçament amb vistes al mar i on destaca la voluntat d'emmarcament visual del paisatge des de les diferents estances de la casa, conjuntament amb el respecte per les visuals, per la conservació de la vegetació existent i per la integració en el territori. Tot això s'aconsegueix mitjançant tècniques constructives com, per exemple, els murs de pedra, els forjats de formigó armat, els paviments de ceràmica i l'arrebossat de calç.
Juntament amb la Casa Rozes de Roses, pot considerar-se una de les obres més rellevants de la producció arquitectònica de Coderch i de l'arquitectura d'aquest període a Catalunya. Destaquen les solucions formals, estructurals i ambientals que s'hi apliquen, i l'ús innovador de les tècniques constructives tradicionals. L'obra representa un mestratge, influència i avanç en la concepció dels projectes i de la construcció d'habitatges unifamiliars aïllats. La interrelació i el respecte envers el territori on s'implanta suposa la revalorització del mateix paisatge, i fan que l'edifici sigui considerat un exemple paradigmàtic d'integració al medi ambient.

## Referències

* ↑ Introducció a l'arquitectura : conceptes fonamentals. Barcelona: Edicions de la Universitat Politècnica de Catalunya, 2000, p. 66. ISBN 8483014416.

## Enllaços externs

* DOGC núm. 3823 - 17/02/2003, pàg. 3004 (domini públic)
* Casa Ugalde a Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya
# Cottiusculus schmidti

Cottiusculus schmidti és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 10 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 20-300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358). 231-335.
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Kai, Y. i T. Nakabo, 2009. Taxonomic review of the genus Cottiusculus (Cottoidei: Cottidae) with description of a new species from the sea of Japan. Ichthyol. Res. 56(3):213-226.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ocell del paradís dels Arfak

L'ocell del paradís dels Arfak (Astrapia nigra) és una espècie d'ocell de la família dels paradiseids (Paradisaeidae) que habita les muntanyes Arfak, al nord-oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís dels Arfak». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Bryconamericus ricae

Bryconamericus ricae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Bryconamericus ricae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anca Barbulescu

Anca Barbulescu (Slatina, Romania- 1985). És traductora independent i col·labora amb editorials romaneses en la traducció de novel·les, entre les quals trobem Nocturn de primavera, de Josep Pla (Editorial Rao, 2008). Des de 2008, també tradueix l'edició romanesa de National Geographic i National Geographic Traveller. Va estudiar anglès, francès i català a la secció de Traducció, Interpretació i Terminologia de la facultat de Llengües i Literatures Estrangeres de la Universitatea diu Bucuresti i va aprendre castellà durant el màster en traducció, interpretació i estudis interculturals de la facultat de Traducció i d'Interpretació de la Universitat Autònoma de Barcelona. Actualment viu a Bucarest i està preparant la traducció al francès d'un recull de rondalles d'Enric Valor per a l'Institut Virtual Internacional de Traducció.

## Referències

* ↑ «Anca Barbulescu». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Edmond Clément

Edmond Clément (París, 28 de març de 1867 - Niça, 24 de febrer de 1928), va ser un tenor líric francès que va obtenir una reputació internacional a causa de l'art polit del seu cant. Durant la seva carrera també va ensenyar a cantar en privat. Entre els seus notables alumnes es trobava la soprano Marie Sundelius.
L'any 1889 aconseguí el primer premi de cant del Conservatori de París, sent deixeble de Victor Warot; aquell mateix any debutà en l'Òpera Còmica amb Mireille, en la que va assolir força acceptació, mercès a la seva veu flexible, agradable i ben timbrada que manejava amb mestressa innegable. Lakmé, Don Giovanni, Mignon, Haydée, La Dame blanche, Prosèrpina, i altres partitures li van proporcionar els seus millors triomfs, tant a París com a Brussel·les.
Va estrenar Phryné, Falstaff, Les folies amoureuses, L'ile du rêve, Beaucoup de bruit pour rient (Molt soroll per no res), Le juif polonais, L'amour à la Bastille, La Vivandière, i algunes més.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 12, pàg. 782. (ISBN 84-239-4512-X)
# Miquel Amengual

Miquel Amengual (Mallorca, segle xviii) fou un canonge i compositor.
Escolà de l'Escolania de Lluc de finals de 1739 que li permet estar en contacte amb la música a través del professorat i la introducció de l'estudi de nous instruments. Després amb tot el coneixement adquirit als Blauets ("nens blaus" com posteriorment van ser reconeguts i són avui en dia) arribà a ser canonge regular de San Antonio de Olite a Navarra. També fou rector de la parròquia dels pobles d'Algaida, Pina, Sant Honorat, Cura i Castellitx. El seu nebot va fer el seu testament i recollí els seus béns en un inventari incloent el retaule major de l'església d'Algaida el qual es finalitzà dia 7 de desembre de 1741 perquè faltava daurar. En aquest retaule apareixen Sant Miquel, l'arcàngel, Jesús a la creu, Sant Cristòfol, els noms del mateix Miquel Amengual i parents.

## Obra

Es conserven les següents obres al Santuari de Lluc:
* Salve Regina per a 8 v, violins i trompes
* Tono als Dolors de Nostra Senyora per a 4 v i violins

## Referències

* 1 2 3 CORTIZO, Mª Enzina «Amengual, Miguel [Miquel]». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 408.
* ↑ Gelabert, Llorenç «La Escolanía de Lluc, entre la tradición musical y la modernidad artística y pedagógica». DEDiCA. Revista de Edûcaçao e Humanidades, 3-2014, pàg. 111-122.
* ↑ Morey, Baltasar Els rectors Amengual d’Algaida i el santuari de la Pau de Castellitx. Col·lecció binària [Artà], 1973.

## Bibliografia

* J. Parets, P. Estelrich, B Massot. Diccionari de compositors mallorquins (siglos XV-XIX). Mallorca: Ed. Cort 1987.
# Casa a la plaça Major, 6 (Llançà)

La Casa a la plaça Major, 6 és una obra de Llançà (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli urbà de la població de Llançà, a l'extrem sud-est de la plaça Major i formant cantonada amb el carrer de la Pilota, al costat del nucli antic del terme.

## Descripció

Edifici cantoner de planta més o menys rectangular, format per diversos cossos adossats. El cos principal presenta la coberta plana utilitzada com terrat i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana orientada al carrer presenta les obertures rectangulars amb els emmarcaments arrebossats. Als pisos superiors són balcons exempts, mentre que a la planta baixa la porta ha estat transformada per adaptar-la a un ús comercial. Per la banda de tramuntana hi ha un cos rectangular adossat amb la coberta d'un sol vessant, format per un porxo obert a la plaça mitjançant tres arcs rebaixats motllurats en gradació. A l'interior, el porxo està cobert per dues voltes catalanes separades per un gran arc rebaixat. La porta d'accés principal a l'interior és rectangular i es troba sota el porxo.
La construcció està arrebossada i pintada de color marronós.

## Història

Al segle xviii, a conseqüència del gran prosperitat assolida gràcies a la producció i exportació del vi de Llançà, es va considerar la conveniència de construir una nova església més gran al poble, tot enderrocant la vella d'estil romànic que es trobava situada al nord est del recinte emmurallat. A l'espai on s'ubicava la vella església de sant Vicenç es va obrir la Plaça Major, on al número 6 es va bastir aquesta casa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa a la plaça Major, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 octubre 2017].
# Cottus baileyi

Cottus baileyi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 8,4 cm de llargària màxima (normalment, en fa 6).

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat (37°N-36°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: rius Clinch i Holston (conca del riu Tennessee a Virgínia i Tennessee, els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Robins, C. R., 1961. Two new cottid fishes from the fresh waters of eastern United States. Copeia 1961 (núm. 3): 305-315.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Kinziger, A.P., R.M. Wood i D.A. Neely, 2005. Molecular systematics of the genus Cottus (Scorpaeniformes: Cottidae). Copeia (2):303-311.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ocell del paradís esplèndid

L'ocell del paradís esplèndid (Astrapia splendidissima) és una espècie d'ocell de la família dels paradiseidss (Paradisaeidae) que habita els boscos de muntanya de l'oest i centre de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Ocell del paradís esplèndid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Bryconamericus tenuis

Bryconamericus tenuis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu São João (estat de Rio de Janeiro, Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bizerril, C. R. S. F. & Auraujo, R. M. C. 1992. Description d'une nouvelle espèce du genre Bryconamericus (Characidae, Tetragonopterinae) du Brésil oriental. Revue française d'Aquariologie Herpetologie v. 19 (núm. 3): 65-68.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Nofre

Can Nofre és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes cobert amb una teulada plana i aterressada. Està ubicat al costat dret de la plaça de Sant Miquel, però simultàniament fa cantonada a l'esquerra amb un petit i estret carreró.
La morfologia de l'edifici és bastant irregular i es deu al fet d'haver-se d'adaptar i alhora salvar, el desnivell existent del carrer.
La façana principal, que dona a la plaça, està estructurada internament en dues crugies. La planta baixa consta de dues obertures de similars característiques, ja que consten d'arc carpanell rebaixat i estan equipades amb muntants de pedra ben treballats i escairats. Difereixen únicament en la forma, ja que l'obertura petita és rectangular, mentre que la grossa és quadrangular.
En el primer pis trobem dues obertures: en primer lloc, una finestra rectangular amb llinda, muntants i ampit treballat. En segon lloc, una obertura rectangular equipada amb llinda i muntants de pedra i projectada com a balconada amb la seva barana de ferro forjat. Pel que fa al treball de la forja aplicat a la barana, cal dir que és bastant encertat com així ho demostra l'ornament de tall vegetal i floral.
Pel que fa al segon pis, tenim dues obertures rectangulars equipades amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat.
Tanca la façana en la part superior, una cornisa sostentada per unes mènsoles molt austeres i sòbries.
Remata l'edifici una barana d'obra, que té com a matèria primera els maons i que actuaria com a ampit per la terrassa, en la qual podem contemplar una petita construcció que tot apunta a que es tractaria d'un petit altell.
En la façana trobem dues modalitats existents de pedra. Per una banda, tenim la pedra nomolítica o pedra calcària de Girona present en l'arc carpanell rebaixat i muntants del portal rectangular de la planta baixa; en els blocs cantoners de pedra que es prolonguen des de la base fins al coronament de l'edifici i en part dels muntants de la balconada del primer pis. Mentre que per l'altra, trobem la pedra sorrenca localitzada en l'arc carpanell rebaixat i muntants del portal quadrangular de la planta baixa i en les llindes, muntants i ampit de les quatre obertures que ocupen el primer i segon pis.

## Història

A simple vista, l'edifici ofereix un bon aspecte de conservació que es deu a les obres periòdiques de manteniment i acondicionament, les quals es deurien dur a terme a finals del segle passat. Contemplant fotografies antigues, com ara la de la fitxa del Servei de Patrimoni núm. 26.507, s'observa que totes les obertures van ser equipades amb llinda monolítica i muntants de pedra, a excepció del portal d'accés que ja en disposava en origen.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Nofre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Edmond Tiersot

Edmond Tiersot (Bourg-en-Bresse, Ain, 29 d'agost de 1822 - París, 21 de gener de 1883) fou un metge, escriptor i polític francès. Era pare del compositor i crític musical Julien Tiersot (1857-1937).
En acabar els estudis, s'establí en la seva ciutat natal, on al mateix temps que a l'exercici de la seva professió també es dedicà al cultiu de la música i més endavant actuà en la política. Prengué part en la guerra francoprussiana com a metge major i acabada la campanya fou elegit diputat de l'Assemblea Nacional pel departament d'Ain, reelegit constantment fins a la seva mort. En la Cambra de Representants votà sempre amb les esquerres i prengué part en diversos debats.
Va escriure diverses obres de caràcter històric i geogràfic, entre elles les titulades:
* L'Église de Bourg
* La Restauration dans le département de l'Ain
A més, publicà el tractat de música Leçons élémentaires de lecture musicale pels alumnes d'una societat orfeònica fundada i dirigida per ell mateix.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 1122 ISBN 84-239-4561-8
# Casa al carrer Sant Vicenç, 3 (Figueres)

L'edifici situat al Carrer Sant Vicenç, 3 és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres, de planta rectangular, amb planta baixa, dos pisos i golfes. És una casa de grans dimensions situades al nucli antic de la ciutat.

## Descripció

La planta baixa té cinc obertures, algunes de les quals han estat modificades. Una d'aquestes té una dovella amb la data inscrita 1904. Aquesta planta baixa té un esgrafiat que imita els carreus, tot i que es troba en molt mal estat. A cadascuna de les plantes hi ha quatre obertures, amb balconada correguda al primer i segon pis, i amb balcons individuals a la planta golfes. Les obertures del primer pis estan emmarcades, imitant pilastres a cada costat de la finestra. A sobre d'aquestes finestres hi ha un esgrafiat amb decoració vegetal. Les obertures de la planta golfes són en arc rebaixat i la seva mida és menor que als pisos inferiors. Aquest edifici té coberta terrassada.

## Referències

* ↑ «Carrer Sant Vicenç, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].