OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Akko rossi

Akko rossi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 7-10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: el Golf de Fonseca (El Salvador).

## Referències

* ↑ Birdsong R. S. & Robins C. R., 1995. New genus and species of seven-spined goby (Gobiidae: Gobiosomini) from the offing of the Amazona River, Brazil. Copeia 1995 (núm. 3). 676-683.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Van Tassell, J. L. & C. C. Baldwin. 2004. A review of the gobiid genus Akko (Teleostei: Gobiidae) with description of a new species. Zootaxa Núm. 462: 1-15.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Akko rossi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Akopovaïta

L'akopovaïta és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la hidrotalcita. Rep el nom per Anna Vartanovna Akopova (ciríl·lic: Анна Вартановна Акопова) (n. 1952), professora de química al gimnàs núm. 14, Rostov-on-Don, Rússia. El seu notable estil d'ensenyament, inclòs el treball experimental, va inspirar a molts dels seus estudiants a escollir la carrera en el camp de les Ciències Naturals, inclòs el primer autor de la descripció del material tipus.

## Característiques

L'akopovaïta és un carbonat de fórmula química Al₄Li₂(OH)₁₂(CO₃)(H₂O)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de catàleg: #5200/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pegmatites granítiques de la glacera d'Asan-Usun, a Karasu-Karavshinskoye (regió de Batken, Kirguizstan), on es troba en forma d'agregats (1-4 cm de diàmetre) en zones d’alteració i/o lixiviació de fosfats de pegmatites primaris. Els agregats de rosetes d'akopovaïta es componen de plaques corbes fines pseudohexagonals de fins a 15-30 μm d’amplada i de diversos μm de gruix. Aquesta glacera és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Akopovaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juliol 2021].
# Akysis clavulus

Akysis clavulus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 3,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 32-34.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Vietnam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Ng, H. H. & J. Freyhof 2003. Akysis clavulus, a new species of catfish (Telostei: Akysidae) from central Vietnam. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 14 (núm. 4): 311-316.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Thamnomanes

Thamnomanes és un gènere d'ocells de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae). Agrupa quatre espècies natives d'Amèrica del Sud, on es distribueixen de forma disjunta des del sud-est de Colòmbia fins a les Guaianes i cap al sud fins al sud-est del Perú, nord de Bolívia, centre oest i sud-est del Brasil.

## Descripció

Els ocells d'aquest gènere fan al voltant de 14 cm de longitud i el plomatge és de color força uniforme, els mascles grisos foscos i amb la notable excepció de la femella de T. schistogynus amb les parts inferiors de roig viu. En general, s'alimenta en el sotabosc al costat de grups mixtes. Habiten a les selves humides amazòniques i s'assemblen amb els bataràs del gènere Dysithamnus, encara que aquests eviten l'Amazònia, però tenen la cua lleugerament més llarga i són menys rabassuts.

## Etimologia

El nom genèric Thamnomanes es compon de les paraules del grec antic «thamnes» que significa “arbust”, i «mans» que significa “apassionat per”.

## Llistat d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 4 espècies:
* batarà gorjafosc - (Thamnomanes ardesiacus).
* batarà saturní - (Thamnomanes saturninus).
* batarà blavós - (Thamnomanes caesius).
* batarà de Hellmayr - (Thamnomanes schistogynus).

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. Field guide to the songbirds of South America: the passerines. 1. ed. Austin, TX: Univ. of Texas Press, 2009, p. 337, làmines 23(1–4). ISBN 978-0-292-71748-0.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 383. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Antbirds – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 1r març 2025].
# Hora feliç

L'hora feliç, també coneguda per l'expressió anglesa happy hour, és una estratègia de màrqueting per part d'alguns bars, pubs i discoteques de diversos països del món, en els quals s'ofereixen begudes durant moments concrets a un preu més barat.
La "Happy Hour", en anglès, es tracta també d'un grup de vuit joves amb l'objectiu d'expressar el seu art del cant i la música per a divertir-se i passar un bon moment de la mà de la cumbia, el reggae i ska. Amb aquest nom ens inviten a passar un bon moment i sobretot a ballar fins l'esgotament.

## Història

La primera referència que es té d'un "happy hour" en bars apareix en els periòdics de 4 de juliol de 1961.,. A la ciutat de Rosario van ser pioners en aquestes accions Metropolitan Grand Bar, O'Connell's Irish Pub i R&F, continuant temps després en molts altres llocs.

## Vegeu també

Per acabar, hi ha un llibre relacionat amb el tema que és "Alcoholica Esoterica" (Lender), en angles, el qual ens presenta la historia i la cultura de la beguda. Dividit en capítols que engloben: licors, cervesa, vi, xampany, whisky, ron, ginebra, vodka i tequila. Aquest llibre tracta l'origen i els encants i l'influencia particular de cada alcohol. Té altres seccions com: "Grans moments en Hic-historia", "Potable Country Songs", etc. A més a més, conté cites famoses sobre les alegries i les penes del licor, al mateix temps que s'ofereixen "vacunes" útils d'assessorament amb el tema de l'alcohol.

## Referències

* ↑ Lender, Ian. Alcoholica - Esoterica. primera. Nueva York: Penguin Books Ltd., 2005.
* ↑ «Diario Epoca – “La Happy Hour”, su música a la conquista del litoral». diarioepoca.com. [Consulta: 9 novembre 2016].
* ↑ 4 de juliol de 1961
* ↑ Lendler, Ian. Alcoholica Esoterica: A Collection of Useful and Useless Information As It Relates to the History andC onsumption of All Manner of Booze (en anglès). Nova York: Penguin Books, 2005-09-27. ISBN 9780143035978.
# Ong bak 2

Ong bak 2 (tailandès องค์บาก 2) és una pel·lícula d'arts marcials tailandesa del 2008 codirigida per Panna Rittikrai i Tony Jaa. Protagonitzada pel mateix Jaa, és una preqüela independent de la pel·lícula de 2003 Ong bak. Ambientada a la Tailàndia del segle xv, la pel·lícula gira al voltant d'en Tien, el fill d'un noble assassinat. Capturat i venut com a esclau, en Tien és salvat de la mort per en Chernang, el líder del Pha Beek Khrut, un grup d'artistes marcials especialitzats en diversos estils de combat asiàtics. En Chernang pren en Tien sota el seu bàndol i s'adona que té un potencial físic insuperable tot entrenant-lo en tots els diferents tipus d'arts marcials asiàtiques. Quan en Tien creix, va a una missió solitària com a revenja contra els comerciants d'esclaus i el traïdor senyor de la guerra que va matar la seva família. S'ha doblat al català.
Estrenada el 4 de desembre de 2008, la pel·lícula va ser seguida per Ong bak 3 el 2010.

## Referències

* ↑ «Ong Bak 2 Review». Martial Development, 31-03-2009. [Consulta: 3 abril 2009].
* ↑ «Ong bak 2». ésAdir. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ Payee, Parinyaporn «High-kicking khon». The Nation (Thailand), 30-11-2006 [Consulta: 11 juny 2007]. Arxivat 2007-06-23 a Wayback Machine.
* ↑ Pajeea, Parinyaporn. «Back on Track». Daily Xpress, 18-12-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-21. [Consulta: 18 desembre 2008].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Ong bak 2 a Goita què fan, ara!
# Son Gab-Do

Son Gab-Do és un lluitador sud-coreà, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes mini mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de 1981, dues medalles de bronze als Jocs Asiàtics i una medalla de bronze a les Universíades.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Son Gab-Do». [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 2 març 2025].
# Himne d'Aragó

L'Himne d'Aragó és per la llei 3/1989 de 21 d'abril (BOA 05/05/1989) un dels símbols identificadors de la Comunitat Autònoma d'Aragó.
La música és del compositor aragonès Antón García Abril i recupera la més antiga tradició musical aragonesa amb elements musicals de profund arrelam popular dins d'una concepció nova i moderna que li confereix un caràcter viu i de plena actualitat.
La lletra fou elaborada pels poetes aragonesos Ildefonso Manuel Gil, Ánger Guinda, Rosendo Tello i Manuel Vilas i destaca dins de la temàtica poètica, valors com la llibertat, justícia, raó, veritat, terra oberta... que històricament representen l'expressió d'Aragó com a poble.
L'article 2 de la citada llei diu així:
| « | l'himne d'Aragó haurà de ser interpretat en aquells actes oficials de caràcter públic i especial significació organitzats per la Comunitat Autònoma i per les entitats locals aragoneses. | » |
Una disposició transitòria continguda en aquesta mateixa llei afegia que l'himne podria ésser també interpretat amb lletra en qualsevol de les altres modalitats lingüístiques d'Aragó.
El dia 22 d'abril de 1989 al Pati de Santa Isabel del palau de l'Aljaferia es realitzava la primera interpretació de l'himne d'Aragó.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 336. ISBN 84-930048-0-4.
* 1 2 Plana web de Las Cortes de Aragón
# Akysis vespa

Akysis vespa és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 3,1 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 31-32.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Ng, H. H. & M. Kottelat. 2004. Akysis vespa a new species of catfish (Siluriformes: Akysidae) from the Ataran River drainage (Myanmar). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 15 (núm. 3): 193-200.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Guaros de Lara BBC

El Guaros de Lara BBC és un club veneçolà de basquetbol de la ciutat de Barquisimeto.
L'any 2016 guanyà la Lliga de les Amèriques. A continuació es proclamà campió de la copa Intercontinental derrotant Skyliners Frankfurt. Evolució del nom:
* Bravos de Portuguesa (1983-1993)
* Malteros de Lara (1993-1995)
* Bravos de Lara (1995-1998)
* Bravos de Portuguesa (1998-2003)
* Guaros de Lara (2003-avui)

## Palmarès

* Lliga veneçolana de bàsquet:
** 2017
* Lliga de les Amèriques de la FIBA:
** 2016, 2017
* Lliga sud-americana de bàsquet:
** 2017
* Copa Intercontinental de la FIBA:
** 2016

## Referències

* ↑ «Latin-Basket.com». Latin-Basket.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Guaros de Lara is the 2016 DIRECTV Liga de las Americas Champion». ligamericas.com, 14-03-2016. Arxivat 17 de gener 2017 a Wayback Machine.
* ↑ «Guaros de Lara win Intercontinental Cup, 74-69 vs Skyliners Frankfurt». Sportando.com, 18-09-2016.

## Enllaços externs

* Guaros de Lara web Arxivat 2018-09-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Àtila cua-roig

L'àtila cua-roig (Attila phoenicurus) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae) que habita boscos de l'oest, centre i sud del Brasil, nord-est de Bolívia i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Àtila cua-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Hora solar pic

L'hora solar pic (HSP) és una unitat que mesura la irradiació solar i es defineix com el temps en hores d'una hipotètica irradiació solar constant de 1000 W/m².
Una hora solar pic equival a 3.6 MJ/m² o, dit d'una altra manera, 1 kWh/m², tal com es mostra a la següent conversió:
${\mbox{1 HSP}}={\frac {1000\ W\cdot 1\ h}{m^{2}}}\cdot {\frac {3600\ s}{1\ h}}\cdot {\frac {1\ J/s}{1\ W}}\ =3.6\ MJ/m^{2}$
S'utilitza en el dimensionament de panells fotovoltaics.

## Interpretació gràfica

Si es representa en un gràfic la distribució horària de la irradiació incident sobre la superfície terrestre, s'observa que els nivells varien al llarg del dia. Gràficament, l'hora solar pic s'interpreta com una funció de valor constant que delimita la mateixa àrea que la distribució abans esmentada.

## Vegeu també

* Potència pic

## Referències

* 1 2 Pérez Martínez, Maykop; Morales Rodríguez, Idalberto Clemente; Castro, Elio «La hora solar pico equivalente: Definición e interpretación». Ingeniería Energética, 38, 2, 8-2017, pàg. 124–131. ISSN: 1815-5901.
* ↑ Barragán Bueno, Miguel «Conversión de datos obtenidos por actinógrafo a datos utilizables en el área de la energía solar» (pdf). Simposio de Metrología, 2016.
* ↑ Leloux, Jonathan. Implantación de una huerta solar fotovoltaica con seguidores sobre un terreno irregular (tesi). ETS Ingenieros de Minas y Energía - Universidad Politécnica de Madrid, setembre de 2005. DOI 10.13140/RG.2.1.2597.1364/1.
# Aphyocharax pusillus

Aphyocharax pusillus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Perú.

## Referències

* 1 2 Günther, A. 1868. Diagnoses of some new freshwater fishes from Surinam and Brazil, in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 1 (núm. 6): 475-481.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyocharax yekwanae

Aphyocharax yekwanae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,6 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 36-37.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Günther, A. 1868. Diagnoses of some new freshwater fishes from Surinam and Brazil, in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 1 (núm. 6): 475-481.
* ↑ Willink, P. W., B. Chernoff, A. Machado-Allison, F. Provenzano & P. Petry. 2003. Aphyocharax yekwanae, a new species of bloodfin tetra (Teleostei: Characiformes: Characidae) from the Guyana Shield of Venezuela. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 14 (núm. 1): 1-8.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyosemion buytaerti

Aphyosemion buytaerti és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud de la República del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion buytaerti» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Radda, A. C. & J. H. Huber. 1978. Die Rivulinae des südlichen Kongo (Brazzaville). 1. Beschreibung von vier neuen Arten der Gattung Aphyosemion Myers. Aquaria v. 25 (núm. 12): 173-187.
# Aphyosemion joergenscheeli

Aphyosemion joergenscheeli és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon central.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion joergenscheeli» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Huber, J. H. & A. C. Radda. 1977. Cyprinodontiden--Studien in Gabun. 4. Das Du Chaillu-Massiv. Aquaria v. 24 (núm. 6): 99-104 [1-6].
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.