OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orquestra de Cambra Terrassa 48

L'Orquestra de Cambra Terrassa 48 (OCT48) és un conjunt orquestral amb seu a Terrassa fundat l'any 2000 i dirigit pel sabadellenc Quim Térmens. És una formació estable especialitzada en el repertori escrit per a cordes, que té el suport de l'Ajuntament de Terrassa, la Diputació de Barcelona i de la Generalitat de Catalunya. Des de la temporada 2004-20005 és orquestra resident de l'Auditori Municipal de Terrassa, on ofereix un cicle estable de concerts. Ha fet concerts per tota la geografia catalana i per l'Estat espanyol, ha col·laborat en importants produccions simfonicocorals i ha fet enregistraments per als segells Ars Harmònica, la Mà de Guido, la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i per al Centre Robert Gerhard. L'OCT48 ha explorat nous camins musicals i escènics amb la creació d'espectacles multidisciplinaris de producció pròpia.

## Referències

* ↑ «L'Orquestra». [Consulta: 22 desembre 2019].
* ↑ «Orquestra de Cambra Terrassa 48». [Consulta: 22 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Orquestra de Cambra Terrassa 48 - Lloc web oficial
# Estació vella de Ripoll

L'Estació vella de Ripoll és una obra amb elements eclèctics i de l'arquitectura del ferro de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construït a l'any 1885. Forma part d'un repertori al marge dels projectes representatius d'aquest període, a on per damunt la pura expressió formal, apareix un primer intent d'estandardització de l'arquitectura.
La innovació tecnològica en la utilització del ferro possibilita la creació d'estructures afegides, esveltes que donaran lloc a uns espais públics aliens construïts fins ara.

## Referències

* 1 2
# Eufònia de carpó daurat

L'eufònia de carpó daurat (Euphonia cyanocephala) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, bosc, vegetació secundària i matolls als turons i muntanyes de Sud-amèrica, a Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest del Perú i, a través de l'est de l'Equador, est del Perú, Bolívia i Amazònia, l'est i sud-est del Brasil fins Paraguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Eufònia de carpó daurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Villar de Domingo García

Villar de Domingo García és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Té 218 habitants ( INE 2015).
Té una superfície de 54,77 quilòmetres quadrats, després té una densitat de 4,07 hab./km².

## Patrimoni cultural

La història d'aquest poble guarda una estreta relació amb la regió muntanyenca de Conca, ja que el seu terme limita amb ella i posseeix un ampli historial artístic i cultural gràcies a les diferents civilitzacions que van habitar les seves terres, des del Paleolític Inferior, passant per visigots, romans, àrabs i cristians. Tots han fet possible la creació d'una localitat que compta amb molts atractius turístics per als seus visitants, entre els més destacats hi ha l'església de l'Assumpció i l'antiga Posada.
-L'església de l'Assumpció, va ser construïda entre els segles XVII i XVIII. Té planta de saló amb tres naus, bells retaules barrocs amb columnes salomòniques a les naus laterals i un retaule major d'estil neoclàssic a la nau central. A més conserva algunes talles de valor, com la del Crist a la Creu i la de Sant Miquel.
- La Posada de Villar de Domingo García data del segle xvi i ha estat en funcionament fins fa ben poc. Situada a la plaça del poble, aquesta casona de dues plantes i altell era el lloc ideal per descansar i prendre forces. La casona encara guarda la seva estructura original amb un pati central al qual s'accedeix a través de l'amplia porta d'entrada, que permetia el pas de carruatges, i als costats la quadra i la cuina. Les habitacions es trobaven al pis de dalt.
* Església de l'Assumpció.
* Ermita de Santa Anna.
* Ajuntament.
* Llogaret de Noheda.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* 1 2 «Villar de Domingo García». [Consulta: 12 octubre 2018].
* 1 2 3 «Visita Villar de Domingo García | TCLM» (en castellà). [Consulta: 12 octubre 2018].
# Virtual International Authority File

El Virtual International Authority File o VIAF és un registre d'autoritats d'abast internacional, dissenyat per poder accedir als principals fitxers de noms i autors en l'alfabet i la llengua preferits per cada usuari.
Es tracta d'un projecte conjunt de diverses Biblioteques Nacionals i és operat per l'Online Computer Library Center (OCLC). El projecte va ser iniciat per la Biblioteca Nacional d'Alemanya i la Biblioteca del Congrés dels Estats Units. Amb més de vint milions de fitxes (el 2012), és la base de dades creuades del núvol informàtic més important, també per la seva integració amb Viquipèdia.
La finalitat és la d'enllaçar tots els fitxers nacionals d'autoritats (com la base de dades normativa alemanya Gemeinsame Normdatei (GND) i d'altres en un únic fitxer mundial d'autoritats en línia. En aquest fitxer, els registres idèntics de diferents dades són enllaçats. Cada registre VIAF té un únic codi estàndard que fa referència als registres originals de cada autoritat. També conté informació addicional sobre les obres escrites sobre aquesta autoritat. Totes les dades són disponibles en línia per a facilitar la recerca i l'intercanvi de dades. Per als autors de l'àmbit de parla català, s'hi incorporen les dades del Catàleg d'autoritats de noms i títols de Catalunya (Càntic).
A la península Ibèrica hi col·laboren la Biblioteca de Catalunya, la Biblioteca Nacional de Portugal i la Biblioteca Nacional d'Espanya.

## Referències

* ↑ BC «La Biblioteca de Catalunya participa en el projecte capdavanter VIAF (Virtual International Authority File)». Nota de premsa, 24 octubre 2013 (2013-10-24) [Consulta: 24 octubre 2014]. «[...] amb la incorporació a VIAF dels registres de noms fets per les biblioteques catalanes, es fa un pas més en el posicionament de Catalunya i la llengua catalana en el món.»
* ↑ Kelley, Michael; Schwartz, Meredith «VIAF service transitions to OCLC». Library Journal. Media Source Inc., Vol. 137, Num. 8, 2012, pàg. 16.
* ↑ Bennett, Rick; Hengel-Dittrich, Christina; O'Neill, Edward T; Tillett, Barbara B. VIAF (Virtual International Authority File): Linking Die Deutsche Bibliothek and Library of Congress Name Authority Files (en anglès). L'Haia: International Federation of Library Associations and Institutions, 24 d'agost de 2006 (2006-08-24). «The long-term goal of the VIAF project is to combine the authoritative names from many national libraries and other significant sources into a shared global authority service.»
* ↑ Coyle, Karen. Linked Data Tools: Connecting on the Web: Library technology reports (en anglès). American Library Association, 2012, p. 35. ISBN 9780838958599 [Consulta: 24 octubre 2014]. Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine.
* ↑ BNC.

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial
* Informació sobre els objectius i els mètodes del VIAF (al OCLC) (anglès)
# Wigan Warriors RLFC

El Wigan Warriors Rugby League Football Club (o Wigan Warriors RLFC) és un club de rugbi lliga anglès de la ciutat de Wigan.

## Història

El Wigan Warriors nasqué el 21 de novembre de 1872 ambel nom de Wigan Football Club per membres del Wigan Cricket Club. Problemes financers el portaren a fusionar-se amb l'Upholland FC el 1876 esdevenint Wigan & District FC. El club desaparegué el 1879 i tornant a ser fundat el 22 de setembre del mateix any amb el nom de Wigan Wasps. El 1895 fou membre fundador de la Northern Rugby Football Union, més tard Rugby Football League. L'any 1997 adoptà el nom de Wigan Warriors. És un dels clubs amb millor palmarès de la competició.

## Palmarès

* World Club Challenge (3): 1987, 1991, 1994
* Superlliga europea de rugbi a 13 (1): 1998
* Campionat britànic de rugbi a 13 (17): 1908/09, 1921/22, 1925/26, 1933/34, 1945/46, 1946/47, 1949/50, 1951/52, 1959/60, 1986/87, 1989/90, 1990/91, 1991/92, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 1995/96
* Challenge Cup (17): 1923/24, 1928/29, 1947/48, 1950/51, 1957/58, 1958/59, 1964/65, 1984/85, 1987/88, 1988/89, 1989/90, 1990/91, 1991/92, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 2002
* Regal Trophy (8): 1982/83, 1985/86, 1986/87, 1988/89, 1989/90, 1992/93, 1994/95, 1995/96
* Rugby League Premiership (6): 1986/7, 1991/2, 1993/4, 1994/5, 1996, 1997
* Lancashire Cup (21): 1905/06, 1908/09, 1909/10, 1912/13, 1922/23, 1928/29, 1938/39, 1946/47, 1947/48, 1948/49, 1949/50, 1950/51, 1951/52, 1966/67, 1971/72, 1973/74, 1985/86, 1986/87, 1987/88, 1988/89, 1992/93
* Lancashire League (18): 1901/02, 1908/09, 1910/11, 1911/12, 1912/13, 1913/14, 1914/15, 1920/21, 1922/23, 1923/24, 1925/26, 1945/46, 1946/47, 1949/50, 1951/52, 1958/59, 1961/62, 1969/70
* Rugby League Charity Shield (4): 1985/86, 1987/1988, 1991/92, 1995/96
* BBC2 Floodlit Trophy (1): 1968/69
* Super League Minor Premiers: 1998, 2000.
* Rugby League World 7s: 1991-92.
* Middlesex Rugby Union 7s: 1996.
* War League: 1943/44
* Lancashire War League: 1940/41
* League Leaders Trophy: 1970/71
* West Lancashire Cup: 1884/85

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web de seguidors
* Fòrum
* Web de seguidors
# Xarxet de la puna

L'ànec de la puna (Spatula puna) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita llacs, aiguamolls i estanys de la zona de la "puna", des del centre del Perú, oest de Bolívia, nord de Xile i nord-oest de l'Argentina. Antany ubicat al gènere Anas, modernament se l'ha inclòs en el gènere Spatula com S. puna

## Referències

* ↑ «Xarxet de la puna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 març 2025(català)
# Gerard Martín Langreo

Gerard Martín Langreo (Esplugues de Llobregat, 26 de febrer de 2002) és un futbolista català que juga com a lateral esquerre al FC Barcelona.

## Biografia

Martín es va traslladar amb la seva família a Sant Andreu de la Barca, als cinc anys. Martín actua principalment com a defensa i ha estat qualificat de "molt fiable en el marcatge i en el joc aeri".
El 2023, Martín va fitxar pel Barcelona Atlètic, on va ser qualificat com "un dels jugadors defensius clau".
Va debutar en partit oficial amb el primer equip del Barça el 17 d'agost de 2024 en jugar en la primera jornada de lliga contra el València CF a l'estadi de Mestalla.

## Palmarès
### FC Barcelona

* 1 Supercopa d'Espanya: 2025

## Referències

* ↑ «La gran motivación de Gerard Martín, el indiscutible de Rafa Márquez». msn.com.
* ↑ «Gerard Martín, de Sant Andreu de la Barca al Barça Atlètic». radiosantandreu.com.
* ↑ «Gerard Martín, de marcar a Dembélé a aterrizar en can Barça». sport.es.
* ↑ «Partido especial para Gerard Martín en Palamós». mundodeportivo.com.
* ↑ González, Carles. «Primera prova superada», 18-08-2024. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Gerard Martín - Títulos & Logros» (en castellà). [Consulta: 13 gener 2025].

## Enllaços externs

* Gerard Martín Langreo a BDFutbol
# Àcid bròmic

L'àcid bròmic, també conegut com a bromat d'hidrogen, és un oxoàcid amb la fórmula molecular HBrO₃. Només existeix en solució aquosa. És una solució incolora que es torna groga a la temperatura d'una habitació donat que es descompon com bromur. L'àcid bròmic i el bromats són potents oxidants i són ingredients comuns en la reacció de Belousov-Zhabotinsky. Les reaccions de Belousov-Zhabotinsky són un exemple clàssic del no equilibri termodinàmic.

## Estructura

Hi ha diversos isòmers de HBrO₃.

## Síntesi

L'àcid bròmc és producte d'una reacció del bromat de bari i l'àcid sulfúric.
    Ba(BrO 3) 2 + H 2SO 4 → 2HBrO 3 + BaSO 4
El sulfat de bari és insoluble en aigua i forma un precipitat. L'àcid bròmic aquós es pot decantar traient el sulfat de bari.

## Referències

* 1 2 3 The Merck Index: An Encyclopedia of Chemicals, Drugs, and Biologicals. 14th Edition. 2006.
* ↑ Van Nostrand's Scientific Encyclopedia. Glenn D. Considine. Ninth Edition. Volume 1. p 554
* 1 2 Recipes for Belousov-Zhabotinsky reagents. J. Chem. Educ., 1991, 68 (4), 320. DOI: 10.1021/ed068p320
* ↑ The Source of the Carbon Monoxide in the Classical Belousov-Zhabotinsky Reaction. J. Phys. Chem. A., 2007, 111 (32), 7805-12 DOI: 10.1021/jp073512+
* ↑ A Theoretical Examination of the Isomerization Pathways for HBrO3 Isomers. J. Phys. Chem. A, 2000, 104 (41), 9321-27. DOI: 10.1021/jp001604s
# Àcid esteàric

L'àcid octadecanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid esteàric) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb divuit àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H36O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C18:0.
L'àcid octadecanoic a temperatura ambient és un sòlid de color blanc, d'olor suau, que fon a 69,6 °C. A només 5 mm de Hg de pressió bull a 213 °C. La seva densitat és de 0,8390 g/cm³ entre 4 °C i 80 °C, i el seu índex de refracció val 1,4337 a 70 °C. És insoluble en aigua i soluble en etanol i dietilèter. L'estructura cristal·lina de la fase sòlida correspon al sistema monoclínic i pertany al grup espacial P2$_1$/c, i la seva cel·la elemental té els següents valors: a = 39,9897 Å, b = 4,9601 Å, c = 9,3538 Å, α = 90°, β = 95.0049° i γ = 90°.
L'àcid octadecanoic fou aïllat i identificat pel químic francès Michel Eugène Chevreul (1786-1889) l'any 1816 i l'anomenà posteriorment àcid esteàric, a partir del mot grec στέαρ, 'greix', ja que fou del greix dels animals d'on l'aïllaren. A la natura és molt més abundant en greixos animals que en greixos vegetals. La mantega de llavor i el sèu sovint en contenen fins al 30 %. Es prepara tractant el greix animal amb aigua a unes condicions altes de pressió i temperatura. També es pot obtenir de la hidrogenació dels olis vegetals. Algunes de les seves sals funcionen com a tensioactius (principalment de sodi i potassi). És molt utilitzat en la fabricació d'espelmes, sabons i cosmètics.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0018)». Arxivat de l'original el 2018-02-22. [Consulta: 21 febrer 2018].
* ↑ Moreno-Calvo, Evelyn; Gbabode, Gabin; Cordobilla, Raquel; Calvet, Teresa; Cuevas-Diarte, Miquel Àngel «Competing Intermolecular Interactions in the High-Temperature Solid Phases of Even Saturated Carboxylic Acids (C10H19O2H to C20H39O2H)» (en anglès). Chemistry – A European Journal, 15, 47, 07-12-2009, pàg. 13141–13149. DOI: 10.1002/chem.200901831. ISSN: 1521-3765.
* ↑ Chevreul, M.E. «Examen des graisses d'homme, de mouton, de boeuf, de jaguar et d'oie». Ann. Chim. Phys., 2, 1816, pàg. 339-372.
* ↑ Chevreul, M.E.. «Acide stéárique». A: Recherches chimiques sur les corps gras d'origine animale (en francès). Levrault, 1823, p. 32.
* ↑ «Stearic acid | chemical compound» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
# Àcid icosanoic

L'àcid icosanoic (també conegut pel nom no sistemàtic àcid araquídic) és un àcid carboxílic amb una cadena lineal de vint àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C20H40O2}}$. En bioquímica se'l considera un àcid gras i se'l simbolitza per C20:0.
L'àcid icosanoic a temperatura ambient és un sòlid blanc que fon a 76,5–77,0 °C. A pressió de només 1 mm de Hg bull a 204 °C. La seva densitat entre 4 °C i 100 °C és de 0,8240 g/cm³, i el seu índex de refracció val 1,4250 a 100 °C. És pràcticament insoluble en aigua, poc soluble en aigua freda; totalment soluble en alcohol absolut calent, benzè, cloroform, dietilèter i èter de petroli. És un constituent menor de l'oli de cacauet (1,1%–1,7%). Del nom científic del cacauet (Arachis hypogaea) prové el nom d'àcid araquídic. També n'hi ha en petites quantitats a l'oli de moresc (3%) i a l'oli d'oliva. Es pot formar per hidrogenació de l'àcid araquidònic.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0020)». [Consulta: 21 febrer 2018].
* ↑ Beare-Rogers, J.; Dieffenbacher, A.; Holm, J.V. «Lexicon of lipid nutrition (IUPAC Technical Report)». Pure and Applied Chemistry, 73, 4, 2001, pàg. 685–744. DOI: 10.1351/pac200173040685.
* ↑ U.S. Department of Agriculture, Agricultural Research Service. 2007. USDA National Nutrient Database for Standard Reference, Release 20. Nutrient Data Laboratory Home Page
# Àcid lipoteicoic

L'àcid lipoteicoic, en anglès: Lipoteichoic acid (LTA), és un dels principals components de la paret cel·lular dels bacteris Gram-positius. La seva estructura és variable segons les espècies dels bacteris i pot contenir cadenes llargues de ribitol o de fosfat de glicerol. El LTA està ancorat a la membrana cel·lular a través del diacilglicerol. Actua com regulador de la paret autolítica dels enzims (muramidasa). Té propietats antigèniques i és capaç d'estimular la resposta imnunitària.
El LTA pot ser considerat un factor de virulència.

## Referències

* ↑ KP Talaro Foundations in Microbiology, McGraw Hill 6thEd.
* ↑ Elias A. Said et al. 2009, PD-1 Induced IL10 Production by Monocytes Impairs T-cell Activation in a Reversible Fashion. Nature Medicine. 2010; 452-9.
* Department of Oral Biology, Hebrew University-Hadassah Faculty of Dental Medicine, Ein-Kerem Campus, Jerusalem, Israel.

## Enllaços externs

* «Àcid lipoteicoic» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Àcid nonacosanoic

L'àcid nonacosanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid nonacosílic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb vint-i-nou àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C29H58O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C29:0.
L'àcid nonacosanoic a temperatura ambient és un sòlid que fon a 90,3–90,5 °C. Es troba present en la cera montana obtinguda a partir del carbó marró o lignit. És un àcid gras habitual en els humans que es troba en molts teixits com a constituents de les ceramides (el component principal de l'estrat corni), en els lípids de la matèria blanca del cervell normal i en les glàndules sebàcies.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0029)». Arxivat de l'original el 2018-02-15. [Consulta: 14 febrer 2018].
* ↑ Pubchem. «NONACOSANOIC ACID» (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2018].
# Àcid nonadecanoic

L'àcid nonadecanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid nonadecílic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb denou àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C19H38O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C19:0
A temperatura ambient és un sòlid cristal·lí que fon a 69,4 °C. Com la resta d'àcids grassos presenta polimorfisme, en el cas d'àcids de nombre senar de carbonis s'anomenen A', B', C' i D'. La seva estructura cristal·lina B' és triclínica, pertany al grup espacial P1, la seva cel·la unitat té les arestes de longituds: a = 5,553 Å, b = 7,987 Å i c = 44,612 Å; i angles α = 92.10°, β = 93,05° i γ = 99.64°. El seu volum és de 1945,8 Å$^3$ i conté dues molècules disposades paral·lelament, quedant l'estructura en ziga-zaga dels carbonis perpendicular a aquest pla. Es formen enllaços d'hidrogen entre els carboxils de molècules de cel·les adjacents disposades de forma invertida. La seva densitat és 0,8771 g/cm³ i té un índex de refracció d'1,4512 a 25 °C. És soluble en acetona, etanol calent, dietilèter i èter de petroli.
Probablement, deriva de fonts bacterianes o vegetals. Se n'ha trobat en greixos de bens i olis vegetals. També és utilitzat per certs insectes com una feromona.

## Referències

* 1 2 Pubchem. «NONADECANOIC ACID» (en anglès). pubchem.ncbi.nlm.nih.gov. [Consulta: 7 febrer 2018].
* ↑ GBABODE, G.; NEGRIER, P.; MONDIEIG, D.; LEGER, J. M; MORENO, E. «Crystal Structure of the B′ Form of Nonadecanoic Acid» (en anglès). Analytical Sciences: X-ray Structure Analysis Online, 22, 2006, pàg. x269–x270. DOI: 10.2116/analscix.22.x269. ISSN: 1348-2238.
* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0019)». lipidbank.jp. Arxivat de l'original el 2016-05-28. [Consulta: 7 febrer 2018].
# Àcid perdisulfúric

L'àcid perdisulfúric, en anglès:Peroxydisulfuric acid, és un oxoàcid amb sofre amb la fórmula química H₂S₂O₈. En termes estructurals es pot escriure HO₃SOOSO₃H. Conté el sofre en l'estat d'oxidació +6 però també conté un grup peròxid. Les seves sals es coneixen sota el nom de persulfats i són importants industrialment però l'àcid no ho és. Les sals contenen l'ió peroxidisulfat. Són potents agents oxidants.

## Referències

* ↑ Greenwood, Norman N.; Earnshaw, A.. Chemistry of the Elements. 2a edició. Oxford: Butterworth-Heinemann, 1997, p. . ISBN 0-7506-3365-4.
# Àcid selenós

L'àcid selenós és el compost químic amb la fórmula química H₂SeO₃. Estructuralment s'escriu de forma més acurada com (HO)₂SeO. És l'oxoàcid principal de seleni; l'altra és l'àcid selènic.

## Formació i propietats

L'àcid selenós és anàleg amb l'àcid sulfurós, però s'aïlla més ràpidament que aquest. Es forma fàcilment àcid selenós per addició de diòxid de seleni a l'aigua. om a sòlid cristal·lí, aquest compost es pot veure com molècules piramidals interconnectades amb enllaços d'hidrogen. En solució és un àcid dipròtic:
    H 2SeO 3 H+ + HSeO− 3 (pK$_a$ = 2.62)
    HSeO− 3 H+ + SeO2− 3 (pK$_a$ = 8.32)
És moderadament oxidant però cinèticament lent. En 1 M H+ :
    H 2SeO 3 + 4 H+ + 4 e$^-$ Se + 3 H 2O (E$^o$ = +0.74 V)
En 1 M OH− :
    SeO2− 3 + 4 e$^-$ + 3 H 2O Se + 6 OH− (E$^o$ = −0.37 V)
Es fa servir en la síntesi orgànica per sintetitzar 1,2-dicetones (p.e. glioxal).

## Usos

L'ús principal és canviar el color de l'acer, especialment l'acer d'armes de foc. El procés d'emblavir o "blueing" usa àcid selenós, nitrat de coure(II), i àcid nítric per canviar el color de l'acer del gris-plata al gris blavós. Algunes làmines de navalles antigues també estan fetes d'acer emblavit.
Un altre ús és l'enfosquiment químic patinació del coure, llautó i bronze, produint un color marró fosc.
L'àcid selenós és el component clau del reactiu de Mecke usat per detectar les drogues.

## Efectes en la salut

L'àcid selenós és molt tòxic i la seva ingestió normalment fatal.

## Referències

* ↑ Holleman, A. F.; Wiberg, E. "Inorganic Chemistry" Academic Press: San Diego, 2001. ISBN 0-12-352651-5
* ↑ “Glyoxal Bisulfite”, Organic Syntheses, Collected Volume 3, p.438 (1955).
* ↑ Scarlato, E.A.; Higa, J. «USES/HIGH RISK CIRCUMSTANCES OF POISONING SELENIUM», 28-06-1990. [Consulta: 29 desembre 2010].
* ↑ «Colour Test Reagents-Kits for Preliminary Identification of Drugs of Abuse». National Institute of Justice, 01-07-2000. [Consulta: 26 gener 2012].
* ↑ MSDS for "Reagent for Special Opiates (Codeine, Heroin, & Morphine)" Arxivat 2006-10-18 a Wayback Machine., Sirchie Finger Print Laboratories, Inc. May 12, 2006. (The page cannot be found)
# Àfrica Llatina

L'Àfrica Llatina és el conjunt d'estats que tenen com una de les seves llengües oficials una llengua romànica o neollatina com ara els idiomes francès, portuguès, italià o castellà.
La majoria d'aquests països pertanyen a la francofonia, que designa la comunitat de persones i països que usen el francès, i que és una organització internacional de la qual són membres de ple dret quaranta-nou estats, a més de quatre membres associats i deu membres observadors. També inclou països de la Comunitat de Països de Llengua Portuguesa i de la Unió Llatina.

## Francès

Països que tenen l'idioma francès com oficial;
| Benín Burkina Faso Burundi Gabon Guinea Djibouti Camerun R.D. del Congo Rep. del Congo Costa d'Ivori | Mauritània Madagascar Mali Níger Ruanda Senegal Togo República Centreafricana Txad |

## Portuguès

Països que tenen l'idioma portuguès com oficial;
* Angola
* Guinea Bissau
* Cap Verd
* Moçambic
* São Tomé i Príncipe

## Castellà

Països que tenen l'idioma castellà com oficial;
* Guinea Equatorial

## Referències

* ↑ «Unió Llatina». Arxivat de l'original el 2007-06-10. [Consulta: 7 desembre 2009].