OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Careproctus patagonicus

Careproctus patagonicus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 2.394 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental: el nord-est del Cap d'Hornos.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Matallanas, J. & G. Pequeño, 2000. Description of Careproctus patagonicus sp. nov. and Careproctus magellanicus sp. nov. (Pisces: Scorpaeniformes) from the lower slope of Drake Passage. J. Fish Biol. v. 56 (núm. 3): 519-527.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ciconiformes

Els ciconiformes (Ciconiiformes) són un ordre de grans ocells, que ha patit nombrosos canvis en funció dels avanços en investigació. Tradicionalment l'ordre dels ciconiformes ha inclòs gran varietat de grans aus de potes llargues amb grans becs: cigonyes, agrons, ibis, becplaners, i altres.
Arran el desenvolupament de tècniques d'investigació en biologia molecular, de finals del segle xx, i en particular els mètodes per a l'estudi de la hibridació d'ADN, els investigadors van anar obtenint una gran quantitat d'informació, que els va permetre afirmar que moltes aus amb aspecte diferent entre elles, estan de fet relacionades d'una manera molt més estreta del que semblava. Com a conseqüència va sortir la revolucionària taxonomia de Sibley-Ahlquist que canviava radicalment l'ordre dels ciconiformes. Molts ordres van desaparèixer, passant les seves espècies a engrossir els ciconiformes. Aquest era el cas dels esfenisciformes, gaviformes, podicipediformes, procel·lariformes, caradriformes, pelecaniformes, falconiformes o fenicopteriformes.
Nous estudis han anat aportant dades que han permet, fins a cert punt, reafirmar les classificacions clàssiques, de manera que, en general, s'han tornat a considerar els ordres "engolits" per la classificació de Sibley-Ahlquist. Actualment, però, es considera que tresquiornítids, ardèids, balaenicipítids i altres, malgrat llurs potes llargues, estan més prop dels pelicans que no pas de les cigonyes, de manera que l'ordre dels ciconiformes ha quedat reduït a la família dels cicònids.

## Referències

* ↑ Els ciconiformes a Taxonomicon Rev. 08-05-2010
* ↑ Seqüència dels ocells segons Sibley Arxivat 2013-11-11 a Wayback Machine. Rev. 08-05-2010
* ↑ Els ciconiformes a Zoonomen Rev. 08-05-2010
* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 81. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6.
# IK Brage

L'Idrottsklubben Brage, també anomenat IK Brage, és un club de futbol suec de la ciutat de Borlänge.

## Història

El club és continuador de IK Blixt, fundat a començament dels anys 1920, fusionat amb Domnarvets GIF per formar Domnarvets GoIF el 1923. El 1925 la fusió es va desfer i IK Blixt adoptà el nom IK Brage. Va ser finalista de la copa sueca la temporada 1979-80. El club disputat els seus partits a Domnarvsvallen.

## Futbolistes destacats

Llista de jugadors que han guanyat el premi "futbolista de l'any" pel grup de seguidors "Serik Fans" iniciat el 1996, o llistats com a "club legends" o futbolistes forans amb més de 50 partits al club segons la web oficial del club.
| Algot Ström Erik Eriksson Hugo Zetterberg Ingvar "Slana" Österberg Tore Åhs Stig "Lill-Massa" Johansson Sture Lindvall Thomas Nilsson Rolf Zetterlund Nils-Erik "Serik" Johansson Bernt Ljung Plamen Nikolov Simon Hunt Göran Arnberg Fredrik Söderström Jon Persson Duško Radinović | Joel Cedergren Martin Ericsson Daniel Brandt Johan Norell Lasse Nilsson Mikael Eklund Jimmy Rajala Jonathan Lundevall Niclas Olausson Kebba Ceesay Jon Åslund Pontus Hindrikes Johan Eklund Gerhard Andersson Adam Gradén Niklas Sandberg |

## Palmarès

* Division 1 Östra:
** 1992
| Brage jugant el 1930 davant Djurgårdens IF. | Estadi Domnarvsvallen el 2010. | Plamen Nikolov jugà 55 partits amb Bulgària. | József Nagy fou entrenador el 1935. |

## Referències

* ↑ «Truppen 2014» (en suec). IK Brage. Arxivat de l'original el 2 de juny 2013. [Consulta: 8 juliol 2013].
* ↑ «Historisk sammanfattning - IK Brage». Arxivat de l'original el 2012-03-05. [Consulta: 21 desembre 2012].
* ↑ «Sweden - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Kontaktuppgifter och tävlingar - Dalarnas Fotbollförbund - Svenskfotboll.se». [Consulta: 21 desembre 2012].
* ↑ «Serik Fans». [Consulta: 28 desembre 2012].
* ↑ «Reportage - IK Brage». Arxivat de l'original el 2012-06-19. [Consulta: 28 desembre 2012].
* ↑ «Partner - IK Brage». Arxivat de l'original el 2013-01-02. [Consulta: 28 desembre 2012].
* ↑ «Internationella Brage». Arxivat de l'original el 2012-06-19. [Consulta: 28 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Apogonichthyoides uninotatus

Apogonichthyoides uninotatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 5,5 cm de llargària màxima.
* Cos fosc i amb tons marrons rogencs.
* Presenta una taca negrosa i rodona a mig camí entre la línia lateral i l'aleta pectoral.
* 8 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, J. L. B., 1949. The sea fishes of southern Africa. Central News Agency, Ltd., Ciutat del Cap. The sea fishes of southern Africa.: 1-550, 102 pls.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Radcliffe, L., 1912. Descriptions of fifteen new fishes of the family Cheilodipteridae, from the Philippine Islands and contiguous waters. (Scientific results of the Philippine cruise of the Fisheries steamer "Albatross," 1907-1910.--Núm. 13). Proceedings of the United States National Museum v. 41 (núm. 1868): 431-446, Pls. 34-38.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 «Apogonichthyoides uninotatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Radcliffe, L., 1912.
* ↑ Werner, T.B. i G.R. Allen, 2000. A rapid marine biodiversity assessment of the Calamianes Islands, Palawan province, Philippines. RAP Bulletin of Biological Assessment 17. Washington DC, Estats Units:Conservation International.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Fraser, T.H. i G.R. Allen, 2010. Cardinalfish of the genus Apogonichthyoides (Smith, 1949) (Apogonidae) with a description of a new species from the West-Pacific region. Zootaxa 2348:40-56.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oratori de Can Puig

L'Oratori de Can Puig és una obra de Vilademuls (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Oratori situat a Vilademí. Per arribar-hi, cal passar el veïnat d'en Deri i agafar la carretera de Banyoles a Galliners. En aquesta última hi ha un trencall indicat que condueix al poble de Vilademí. L'oratori es troba a uns tres-cents metres, just abans d'arribar a Vilademí.
La construcció té una base circular formada per pedres de molí. Damunt hi ha una pilastra construïda amb carreus, amb una inscripció que conté dades de la construcció: “M HA MIQUEL PUIG A FET FER LO PNT ORATORI VVYA 21 FABRER 1691”. Sobre la columna descansa un petit templet que antigament contenia la imatge d'un sant, ara perduda; al costat de ponent encara es conserva la reixa que permetia observar el sant. El templet té com a coberta un cos piramidal.

## Història

Tal com indica la inscripció de la pilastra, l'oratori fou construït el 1691 per Miquel Puig.

## Referències

* 1 2 3
# Bandera de Badia del Vallès

La bandera oficial de Badia del Vallès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor vertical groga i verda, amb l'oreneta negra amb el pit blanc de l'escut, d'altura 5/7 de la del drap, centrada al bell mig de la partició.

## Història

Va ser aprovada el 19 de maig de 1998 i publicada en el DOGC l'11 de juny del mateix any amb el número 2658.
Badia del Vallès és un ajuntament de poca edat (constituït el 1994 amb terrenys segregats de Barberà del Vallès i Cerdanyola del Vallès), que es va formar cap als anys 60 majoritàriament amb gent emigrada del sud peninsular. Així, l'oreneta fou escollida com a símbol de l'emigració, mentre que els colors de cada partició representen els dos municipis originaris (groc per Barberà i verd per Cerdanyola).

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 19 de maig de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Badia del Vallès.» (pdf). DOGC núm. 2658. Generalitat de Catalunya, 11-06-1998. [Consulta: 13 febrer 2010].
# Anna Maria Peruzzi

Anna Maria Peruzzi (Bolonya, principis del segle xviii -morta després de 1746) fou una cantant italiana El 1722 es casà amb Antonio Peruzzi, també cantant, amb el que passà a Praga el 1725 com a primera tiple de la companyia d'òpera que finançava el comte de Sporck. El 1753 tornà a Itàlia i el 1746 encara cantava.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 43, pàg. 1326, ISBN 84-239-4543-X
* http://www.haendel.it/interpreti/old/peruzzi.htm Arxivat 2011-01-08 a Wayback Machine.
* Serena Bersani, 101 donne che hanno fatto grande Bologna, 47. Anna Maria Peruzzi, una voce de rapimento, ISBN 8854182605 i ISBN 9788854182608
# Careproctus segaliensis

Careproctus segaliensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 6,9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 215 i 338 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar d'Okhotsk i les costes del mar del Japó a Honshu i Hokkaido.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. New cyclogasterid fishes from Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 42 (núm. 1907): 351-380, Pls. 41-48.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* ↑ Kido, K., 1985. New and rare species of the genus Careproctus (Liparididae) from the Bering Sea. Jap. J. Ichthyol. 32(1):6-17.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cicreu

Cicreu (en grec antic Κυχρεύς) va ser un heroi, fill de Posidó i de Salamina, filla d'Asop.
Va alliberar l'illa de Salamina consagrada a la seua mare d'una terrible serp, i per això els seus habitants el van proclamar rei en senyal de reconeixement.
També es deia (en un fragment d'Hesíode que ha conservat Estrabó) que aquesta serp fabulosa havia estat criada pel mateix Cicreu, però que Euríloc havia expulsat l'animal de l'illa. Llavors la serp es va refugiar a Eleusis, al costat de Demèter, que la va convertir en una de les seves serventes.
A Salamina es rendia culte a Cicreu, ja que era un dels herois del país. Durant la batalla naval de Salamina una serp es va aparèixer entremig de les naus, i l'oracle de Delfos va dir que era l'encarnació de Cicreu, que havia vingut per ajudar els grecs en la victòria.
Cicreu tenia una filla, Càriclo, mare d'Endeis i sogra d'Èac. Va morir sense descendència masculina i va deixar el reialme al seu besnet Telamó, fill d'Èac. Una altra tradició explica que la filla de Cicreu es deia Glauce, que s'havia casat amb Acteu i li havia donat un fill, Telamó, que llavors no seria el besnet de Cicreu, sinó el seu net. També es deia que acollí Telamó quan estava exiliat per la mort de Focos, i després de purificar-lo li concedí la mà de la seua filla Glauce i el nomenà successor.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 103. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 51. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# IPhone (1a generació)

El primer iPhone (conegut després de l'aparició de les noves versions com iPhone 2G, iPhone original, iPhone classic o iPhone 1) va ser la primera generació del dispositiu de telefonia mòbil d'Apple, llançat en exclusiva per al mercat americà l'any 2007.

## Història

L'iPhone és un telèfon intel·ligent multimèdia amb connexió a Internet, pantalla tàctil capacitiva (amb suport multitàctil) i una interfície de programari minimalista de la companyia Apple Inc.
Integra un a la pantalla tàctil amb orientacions tant vertical com horitzontal. L'iPhone disposa d'una càmera de fotos de 2 megapíxels i un reproductor de música (equivalent al de l'iPod) a més de programari per enviar i rebre missatges de text i missatges de veu. També ofereix serveis d'Internet com llegir correu electrònic, carregar pàgines web i connectivitat per Wi-Fi. La primera generació de telèfons eren GSM quatribanda amb la tecnologia EDGE, la segona generació ja incloïa UMTS amb HSDPA.
Apple va anunciar l'iPhone el 2007, després de diversos rumors i especulacions que circulaven des de feia mesos. L'iPhone es va introduir inicialment en els Estats Units el 29 de juny de 2007. Va ser nomenat «Invent de l'any» per la revista Time el 2009.
L'iPhone original ja no rep actualitzacions de programari d'Apple. La darrera versió del firmware oficial va ser l'OS 3.1.3.

## Cronologia dels models

Fonts: Biblioteca comunicat de premsa d'Apple

## Vegeu també

* IPhone
* Jailbreak

## Referències

* ↑ «Cara Merawat Kesehatan Baterai iPhone Battery Health» (en indonesian). Shukan Bunshun, 25-07-2019. Arxivat de l'original el 2019-08-09. [Consulta: 29 juliol 2019].
* ↑ Apple Introdueixes the New iPhone 3G (en anglès). Apple Inc, 9 juny 2008 [Consulta: 28 juny 2008].
* ↑ Honan, Mathew. Apple unveils iPhone. Macworld, 09-01-2007 [Consulta: 6 abril 2008]. Arxivat 2011-05-30 a Wayback Machine.
* ↑ Dolan, Brian. Timeline of Apple "iPhone" Rumors [Consulta: 17 febrer 2008]. Arxivat 2008-04-15 a Wayback Machine.
* ↑ Grossman, Lev. Invention Of the Year: : The iPhone, 31-10-2008 [Consulta: 6 juny 2008]. Arxivat 2008-06-15 a Wayback Machine.
* ↑ Apple Inc. (2004-2016). Press Release Library. Retrieved April 6, 2016.
| Precedit per: – | iPhone (1a generació) 1a generació | Succeït per: iPhone 3G |
# Catedral de Faenza

La catedral de Faenza, dedicada a Sant Pere Apòstol, és el temple catòlic més important de la ciutat de Faenza, a l'Emília-Romanya, i la mare església de la diòcesi de Faenza-Modigliana. Porta el títol de basílica menor. Exemple de l'arquitectura renaixentista a Romanya amb influència toscana, la seva construcció, dissenyada per Giuliano da Maiano, va començar el 1474 i no es va completar fins al 1515, tot i que la façana va quedar inacabada. La consagració al culte de Sant Pere Apòstol va tenir lloc el 1581. L'octubre de 1948, el papa Pius XII va elevar la catedral a la dignitat de basílica menor.

## Referències

* ↑ «Basilica Cattedrale di San Pietro Apostolo 🇮🇹». [Consulta: 26 febrer 2025].
# Apol·lodor (pintor de gots)

Apol·lodor (en grec: Ἀπολλόδωρος) fou un pintor grec de gots actiu a Atenes cap a finals del segle vi o principis del V abans de la nostra era.
Apol·lodor fou un dels pintors relativament primerencs de cílixs de figures vermelles. Va estar actiu a la darrera dècada del segle VI ae o les dues primeres dècades del segle V ae. S'ha conservat la seua signatura en dos cílixs fragmentaris. Les seues figures són molt característiques. En particular, els rostres són cridaners, amb els ulls petits i profunds i les llargues línies del nas. A més a més, algunes de les seues figures masculines tenen barbes prominents. Els contorns estan fets amb fluïdesa, amb delicadesa, i les figures i el seu moviment s'adapten a la forma dels recipients pintats.
Dyfri Williams considera una identificació d'Apol·lodor amb el Pintor d'Epidrom, el Pintor d'Elpinic i el Pintor de Cleomel, les obres dels quals cal situar-les una mica abans, però que mostren característiques semblants en les figures. John Boardman també considera aquesta identificació almenys possible. Els conservadors del Museu J. Paul Getty defensen la identitat de les quatre personalitats de la pintura basant-se en un kílix de la seua col·lecció que duu la signatura d'Apol·lodor, però alhora la inscripció kalós de Cleomel. Tot i que aquesta identificació no fos correcta, hi ha una gran semblança en les obres dels tres pintors de gots; si fos correcta, es tractaria probablement de l'obra primerenca d'Apol·lodor.

## Referències

* ↑ Beazley, John. Attic Red-Figure Vase-Painters (en anglés), 1963², p. 120.10.
* ↑ «Terracotta kylix (drinking cup), ca. 500–490 B.C. Attributed to Apollodoros» (en anglés). [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Beazley, John «Paralipomena.» (en anglés). Beazley.ox.ac [Oxford], 1971, pàg. 333.9BIS [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Beazley, John «Nombres d'inventari Museu del Louvre G 139 i G 140» (en anglés). Attic Red-Figure Vase-Painters [Oxford], 1963², pàg. 120.1, 1580 [Consulta: 10 març 2021].;Beazley, John «Fragments de la col·lecció Herbert A. Cahn, Basilea, núm. d'inventario HC 487 (abans a Castle Ashby, Northampton i Vil·la Júlia)» (en anglés). Attic Red-Figure Vase-Painters [Oxford], 1963², pàg. 120.4, 1580 [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Apollodoros (Greek (Attic), active about 500 B.C.) (Getty Museum)» (en anglés). [Consulta: 10 març 2021].
# Oratori de Santa Caterina del Port de Sóller

L'oratori de Santa Caterina d'Alexandria és un petit santuari situat al turó de Santa Caterina del Port de Sóller, a Mallorca. Alberga el Museu de la Mar, un centre de recerca i interpretació de la història de Sóller i el seu port natural en relació amb la mar.
Segons la llegenda, l'església de Santa Caterina del Port fou construïda vers el 1280 a prop del lloc d'on la tradició diu que Sant Ramon de Penyafort va iniciar el seu viatge miraculós fins a Barcelona. La consagració de l'església a aquesta santa es deu probablement a la gran devoció que li professaven els pares dominics, comunitat a què pertanyia Ramon de Penyafort. Es documenta per primera vegada el 1342. L'any 1542 fou arrasada per un atac de corsaris otomans provinents d'Alger, i a partir de la pesta de 1562 el culte hi va decaure. No obstant això, cap a 1590 es reconstruí l'església i es recuperà l'hostatgeria, i va ser el lloc de pelegrinatge més important de la Vall de Sóller.
Atesa la urbanització del turó de Santa Caterina a començament del segle xx, el 1930 s'hi va construir una escola. L'any 1936, en començar la Guerra Civil Espanyola, el Ministeri de Marina franquista n'expropià les dependències i hi albergà l'Escola d'Armes Submarines fins que l'any 1972 va traslladar-se i l'edifici fou abandonat. El 1988, després de setze anys d'abandonament, l'edifici tornà a ser de propietat municipal en un avançat estat de degradació.
El 1996, a partir d'una iniciativa de l'Ajuntament de Sóller, del Consell Insular de Mallorca i de l'INEM, s'hi engegà un projecte de restauració per a crear-hi una Escola-taller; actuació emmarcada dins el Pla d'Excel·lència Turística del Port de Sóller, dut a terme per l'Ajuntament de Sóller, la Conselleria de Turisme i el Ministeri d'Economia i Hisenda d'Espanya. El projecte, acabat el 2001, va consistir en la restauració íntegra de la capella de Santa Caterina, la torre-campanar i l'edifici del mirador. D'ençà del 24 d'agost de 2004 alberga el Museu de la Mar, un centre de recerca i interpretació de la història de Sóller i el seu port natural en relació amb la mar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Oratori de Santa Caterina del Port de Sóller». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Santa Catalina». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 114. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Oratori de Santa Caterina i Museu de la Mar». Col·legi Oficial de Guies Turístics de les Balears. Arxivat de l'original el 25 de desembre 2009. [Consulta: 29 març 2011].
* 1 2 3 «Oratori de Santa Caterina d'Alexandria». Museu de la Mar. Arxivat de l'original el 2007-10-19.
* ↑ «Museu de la Mar». Conselleria de Turisme del Govern de les Illes Balears. Arxivat de l'original el 12 de juny 2013. [Consulta: 29 març 2011].
# Bandera de Barberà de la Conca

La bandera oficial de Barberà de la Conca (Conca de Barberà) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clar, amb dues faixes blanques, cadascuna de gruix 1/12 de l'alçària del drap i separades per un espai del mateix gruix, al centre.
Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 23 d'octubre de 2002, i publicat en el DOGC el 24 de desembre de 2002.

## Vegeu també

* Escut de Barberà de la Conca
* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3705/2002, de 4 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Barberà de la Conca.» (pdf). DOGC núm. 3.788, 24-12-2002. [Consulta: 2 octubre 2020].
# Carl August Gustav Riccius

Carl August Gustav Riccius (Bernstadt, 26 de juliol de 1830 - Dresden, 8 de juliol de 1896) fou un compositor alemany.
Era nebot del també compositor August Ferdinand Riccius (1819-1886. Estudià en el Conservatori de Leipzig i el 1847 entrà com a violinista en l'orquestra de la cort de Dresden, de la que en foua anomenat el 1858 segon director i després director de cors de l'Òpera.
El 1889 succeí en Füsternau com a conservador de la biblioteca musical del rei de Saxònia. Va compondre l'òpera Es spuskt, diverses cantates, lieder i peces per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51, pàg. 397 (ISBN 84-239-4551-0)