OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Erik Cronvall

Erik Johan Cronvall (Hèlsinki, 3 d'abril, 1904 – Idem, 5 de setembre, 1979), va ser un director d'orquestra, violinista i pedagog musical finlandès.
Cronvall va estudiar violí a la "Helsinki Philharmonic Orchestra School", a l'"Hèlsinki Music Institute" i a París, Berlín i Viena. Cronvall va ser el violinista i concertino de l'Orquestra de la Ràdio des de la seva fundació el 1927-1953, i el director de llarga trajectòria de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio des de 1944-1970. També va ser membre del trio "Linko–Cronvall–Selin" i del "Quartet Sibelius" que va fundar. A més de Cronvall, el trio incloïa el pianista Erkki Linko i el violoncel·lista Yrjö Selin.
Entre les seves altres obres, Cronvall va ensenyar tant a tocar el violí com a fer música en grup a l'Acadèmia Sibelius i va dirigir diverses orquestres amateurs. Les orquestres amateurs que va dirigir incloïen l'Orquestra de la Secció Uusimaa de la Universitat de Hèlsinki de 1926 a 1946 i l'Orquestra Soittajat de la Unió d'Estudiants de 1946 a 1966, cadascuna durant vint anys. Cronvall va rebre la medalla Pro Finlandia el 1965 i el títol de professor el 1968.
El cònjuge de Cronvall va ser la pianista Eevi Cronvall o.s. Voipio (1916–2009), amb qui Cronvall va actuar, entre altres coses, en concerts a duo, enregistraments radiofònics i setmanes Sibelius. El seu fill és el periodista Aarno Cronvall.

## Fonts

* Helistö, Paavo: “Cronvall, Erik (1904–1979)”, Finnish National Biography, volum 2, pàg. 298–299. Hèlsinki: Finnish Literature Society, 2003. ISBN 951-746-443-6 Versió en línia de l'obra.
* Hillila, Ruth-Esther i Blanchard Hong, Barbara 1997: Diccionari històric de la música i els músics de Finlàndia.
* Cronvall, Erik a l'obra de referència Uppslagsverket Finland (2012). (en suec)
# Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - estil continental masculí

Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 :
| Doble ronda York | homes | |
| Estil continental | homes | |
| Doble ronda Nacional | | dones |
| < 1904 1920> |||||
La competició de l'estil continental masculí va ser una de les tres proves de tir amb arc que es van disputar als Jocs Olímpics de Londres de 1908.
Cada arquer disposava de 40 fletxes per llançar des de 50 metres de distància. La prova es va disputar el 20 de juliol i hi van prendre part disset arquers de tres nacionalitats diferents. La prova va ser dominada pels arquers francesos que van ocupar les onze primeres posicions de la classificació final. El vencedor fou Eugène Grisot, amb set punts d'avantatge sobre Louis Vernet i vuit sobre Gustave Cabaret.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Eugène Grisot (FRA) | Louis Vernet (FRA) | Gustave Cabaret (FRA) |

## Resultats

| Pos. | Nom | Nacionalitat | Puntuació |
| 1 | Eugène Grisot | França | 263 |
| 2 | Louis Vernet | França | 256 |
| 3 | Gustave Cabaret | França | 255 |
| 4 | Charles Aubras | França | 231 |
| 5 | Charles Quervel | França | 223 |
| 6 | Albert Dauchez | França | 222 |
| 7 | Louis Salingre | França | 215 |
| 8 | Henri Berton | França | 212 |
| 9 | Eugène Richez | França | 210 |
| 10 | Edouard Beaudoin | França | 206 |
| 11 | Charles Vallée | França | 193 |
| 12 | John Keyworth | Regne Unit | 190 |
| 13 | Émile Fisseux | França | 185 |
| 14 | Jean Louis de la Croix | França | 177 |
| 15 | Henry B. Richardson | Estats Units | 171 |
| 16 | Alfred Poupart | França | 155 |
| 17 | Oscar Jay | França | 134 |

## Referències

* Official Report of the Games of the IV Olympiad (1908).
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians Arxivat 2006-09-29 a Wayback Machine.: "Archery 1908". Consulta 8 d'abril de 2006
# Christian Ignatius Latrobe

Christian Ignatius Latrobe (Fulneck, Yorkshire, 12 de febrer de 1758 - Fairfield, Lancashire, 6 de maig de 1836) fou un pintor i compositor anglès. Fou el pare del també compositor John Antes Latrobe.
També va ser clergue de l'Església Morava, carrera que el port a romandre molt de temps a Niesk, retornant a Anglaterra el 1784.
Va compondre diversos concerts per a piano, variacions pel mateix instrument, himnes, Te Deum, Antífones, Misereres, etc., i una col·lecció de música religiosa publicada entre 1806 i 1812, introduí la música sacra de Haydn, Mozart i Pergolesi al públic anglès.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 1070 (ISBN 84 239-4529-4)
# Bandera de la Galera

La bandera oficial de la Galera té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida hosritzontalment en tres faixes, la superior de doble amplada que cada una de les altres, blanca, vermella i groga.

## Història

Fou aprovada el 15 de març del 1995 i publicada al DOGC núm. 2033, del 3 d'abril del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Montsià
* Escut de la Galera

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 de març de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Galera.» (pdf). DOGC num. 2033, 03-04-1995. [Consulta: 25 juny 2010].
# Símbols de Sanaüja

Símbols oficials de Sanaüja :
* Escut de Sanaüja
* Bandera de SanaüjaDetallsTipusescut d'armes Adoptat perSanaüja |
L'escut d'armes de Sanaüja (Segarra) té el següent blasonament oficial:
    Escut caironat: d'argent, tres faixes viperades de gules. Per timbre una corona mural de vila.
Va ser aprovat el 23 d'octubre de 1997.

## Heràldica

Són les armes dels Sanaüja, senyors del castell de la vila, originari del segle xi.

## Bandera

La bandera oficial de Sanaüja és d'origen heràldic i té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb tres faixes viperades vermelles, de gruix 1/7 de l'alçada del drap, cadascuna amb sis dents a la part superior i mitja, cinc i mitja a la inferior.
Va ser aprovada el 23 de març de 1999 i publicada en el DOGC el 26 d'abril del mateix any amb el número 2875. Es va publicar una correcció d'errades el 8 de març de 2001 al DOGC número 3343.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Segarra

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 23 d'octubre de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sanaüja.» (pdf). DOGC num. 2520, 23-10-1997. [Consulta: 23 juny 2010].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 23 de març de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sanaüja.» (pdf). DOGC num. 2875, 26-04-1999. [Consulta: 9 octubre 2009].
* ↑ «CORRECCIÓ D'ERRADA a la Resolució de 23 de març de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sanaüja» (pdf). DOGC num. 3343, 08-03-2001. [Consulta: 9 octubre 2009].
# Depressió atmosfèrica

Una depressió atmosfèrica és una zona amb la pressió atmosfèrica més baixa que les zones del voltant. A l'hemisferi nord les depressions giren en sentit contrari al de les agulles d'un rellotge, en canvi a l'hemisferi sud giren en sentit horari, això ho motiva l'efecte de Coriolis. Les depressions s'originen a la Zona de convergència intertropical formant part de la circulació de la cèl·lula de Hadley.
Les depressions, s'associen normalment amb vents forts i elevació atmosfèrica. Aquesta elevació sol produir cel cobert, a causa del gradient tèrmic quan l'aire es col·lapsa. Així, les depressions solen portar cels ennuvolats o coberts, que poden minimitzar la temperatura diürna tant a l'estiu com a l'hivern. Això es produeix per l'entrada de menys radiació solar d'ona curta i temperatures més baixes, ja que els núvols reflecteixen la llum solar. De nit, l'efecte d'absorció dels núvols en la radiació d'ona llarga, com la calor de la superfície, permet que les temperatures diürnes siguin més fresques en totes les estacions de l'any.
Les depressions frontals són un fenomen de la zona temperada, i es desenvolupen al llarg de fronts polars com a resultat de la interacció entre el masses d'aire fred i calent. Les depressions tèrmiques també es formen en zones com Death Valley com a resultat de la intensa calor despresa des de la superfície; són molt més petites en extensió geogràfica que els fronts de convergència o les depressions frontals. Els sistemes de baixes pressions en superfície tendiran a ser petits en àrea i tenir vents en superfície més forts que un sistema anticiclònic, a causa de la suma de fricció en superfície per força del gradient de pressió, força centrífuga i l'efecte Coriolis que controlen la circulació.
Als deserts, l'absència d'humitat i plantes en superfície que normalment proporcionarien refrigeració per evaporació pot dur a un augment ràpid i intens de la calor solar en les capes baixes de l'aire. L'aire calent és menys dens que l'aire fred d'al voltant. Això, combinat amb l'elevació d'aire calent, resulta en una depressió aïllada, anomenada baixa termal.

## Vegeu també

* Cicló
* Temporal Gloria
# Callisto

Callisto és un personatge fictici de Marvel Comics, associat amb els X-Men. Creat per l'escriptor Chris Claremont i l'artista Paul Smith, va aparèixer per primera vegada en Uncanny X-Men núm. 169 (maig de 1983). Ella és la líder de l'assentament mutant subterrani de la ciutat de Nova York "els Morlocks". No obstant això, després d'una trobada amb els X-Men, Callisto perdut un duel amb una Storm sense els seus poders mutants pel lideratge dels Morlocks. Storm va deixar el grup en la cura de Calisto i tots dos han tingut una difícil aliança des de llavors. Callisto apareix en la pel·lícula de 2006, X-Men: The Last Stand, on és interpretada per l'actriu Dania Ramírez.

## Enllaços externs

* MDP: Callisto a Marvel Database Project (anglès)
* Origen de Callisto a Marvel Directory (anglès)
* Callisto a Marvel Universe Character Bio Wiki (anglès)
* UncannyXmen.net sobre Callisto (anglès)
# Christoph Gottlieb Schröter

Christoph Gottlieb Schröter (Hohenstein, al Regne de Prússia, avui Olsztynek a Polònia, 14 d'agost de 1699 - Nordhausen, Turíngia, 1782) fou un compositor i teòric musical alemany.
Estudià música en l'Escola de la Creu, de Dresden, i teologia en la Universitat de Leipzig, rebent després lliçons d'Antonio Lotti (1717-1719). De 1720 a 1724 viatjà amb un baró alemany per Alemanya, Holanda i Anglaterra, i el 1726 fou nomenat organista de Minden (Rin del Nord-Westfàlia), d'on passà, el 1732, amb el mateix càrrec, a Nordhausen, exercint aquestes funcions fins a la seva mort.
Les seves obres musicals són nombroses, i comprenen:
* Set sèries anuals completes de cantates religioses,
* Die sieben Worte,
* Cantates profanes, concerts, serenates, música de cambra, i d'orgue, etc.
A més va escriure les obres teòriques:
* Epistola gratulatoria de musica Davidica et Salomonica, (1716)
* Deutsche Anweisung zum Generalbass in baständinger Veraenderung des uns angebborenen harmonischen Dreiklangs, (1772)
* Letzte Beschaeftingung mit musikalischen Dingen nebst sechs Temperaturplänen und einer hotentafel, (1782)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 54, pàg. 1165, ISBN 84-239-4554-5
# Bandera de les Borges del Camp

La bandera oficial de les Borges del Camp té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una banda ondada de dues crestes blava clara, de gruix 1/6 de l'alçària del drap, posada de l'angle superior al costat de l'asta a l'inferior del vol, amb les dues borges verdes de l'escut, d'altura 1/3 de la del drap i d'amplada 1/6 part de la llargària del drap, una centrada a la meitat superior de l'últim terç vertical i l'altra centrada a la meitat inferior del primer terç.
Va ser aprovada el 4 de setembre de 1998 i publicada en el DOGC el 9 d'octubre del mateix any amb el número 2741.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 de setembre de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de les Borges del Camp.» (pdf). DOGC núm. 2741, 09-10-1998. [Consulta: 19 març 2009].
# Símbols de Sant Guim de Freixenet

Símbols oficials de Sant Guim de Freixenet :
* Escut de Sant Guim de Freixenet
* Bandera de Sant Guim de Freixenet |
L'escut oficial de Sant Guim de Freixenet (Segarra) té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un freixe fruitat de sinople, acompanyat a la punta d'un geminat en faixa de sable. Per timbre una corona mural de poble.
Va ser aprovat el 22 de setembre de 1989 i publicat en el DOGC l'11 d'octubre del mateix any amb el número 1205.

## Heràldica

El freixe és un senyal parlant al·lusiu al nom de "Freixenet". A sota hi ha la representació del ferrocarril, ja que el poble de Sant Guim de Freixenet va néixer a començament del segle XX al voltant de l'estació de tren de la línia Barcelona-Lleida.

## Bandera

La bandera oficial de Sant Guim de Freixenet és d'origen heràldic i té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el freixe verd centrat enmig del drap i dues estretes faixes negres a la base, tal com apareixen a l'escut.
Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament el 23 d'agost de 1990 i publicada en el DOGC el 7 de setembre del mateix any amb el número 1340.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Segarra

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Sant Guim de Freixenet.» (pdf). DOGC num. 1205, 11-10-1989. [Consulta: 20 novembre 2009].
* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Sant Guim de Freixenet (Segarra).» (pdf). DOGC num. 1340, 07-09-1990. [Consulta: 20 novembre 2009].
# Calliurichthys izuensis

Calliurichthys izuensis és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total i les femelles 8,3.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 16-18 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & Fowler, H. W., 1903. A review of the dragonets (Callionymidae) and related fishes of the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 25 (núm. 1305): 939-959.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Nakabo, T., 2002. Callionymidae. p. 1125-1138. A: T. Nakabo (ed.). Fishes of Japan with pictorial keys to the species (segona edició). Tokai University Press, 1749 p.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R. i M.Z. Brownell, 1993. Two new dragonets of the genus Callionymus (Callionymidae) and a record of Callionymus corallinus from Miyake-jima, Izu Islands, Japan. Jap. J. Ichthyol. 40(1):1-10.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Christoph Schultze

Christoph Schultze (Sorau, Polònia, 1606 - Delitzsch, Saxònia, 28 d'agost de 1683) fou compositor alemany. Estudià amb Schein a Leipzig i fou cantor a Halle. Publicà: Collegium musicum delicii charitativum, a 5 veus amb baix continu (1647); Denarius musicus, lliçons de cant (1649); una Passió segons Sant Lluc (1653) i diverses melodies per al Fauchzendes Libanon de Bartolomei Praetorius (1659).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1187 ISBN 84 239-4554-5
# Bandera de les Llosses

La bandera oficial de les Llosses té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida diagonalment en barra. La part superior i al pal, de color verd, i la inferior i al vol, de color groc. Al cantó del pal, dues llosses de color groc, creuades en sautor damunt les diagonals d'un quadrat imaginari d'altura d'1/2 de la bandera i separat de l'angle per 1/18.
Va ser aprovada el 17 d'octubre de 1995 i publicada en el DOGC el 3 de novembre del mateix any amb el número 2123.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 17 d'octubre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de les Llosses.» (pdf). DOGC núm. 2123, 17-10-1995. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Ripollès
# Adolf Brodsky

Adolf Brodsky, nascut Adolf Davídovitx Brodski, rus: Адо́льф Дави́дович Бро́дский (Taganrog, Mar d'Azov, 2 d'abril de 1851 - Manchester, Regne Unit, 21 de gener de 1929) fou un professor de violí i música britànic d'origen rus.
Un dels pocs que en el seu temps s'atreviren a interpretar el Concert per a violí de Brahms. Donà concerts arreu d'Europa i Estats Units. Va fundar i dirigí el "Brodsky Quartet". El 1882 fou nomenat professor del Conservatori de Leipzig on tingué alumnes com Heinrich Klingenfeld i el suís Alberto Abraham Bachmann, o, l'alemany Adolf Hubert.

## Referències

* ↑ Griffiths, Paul. The Penguin Companion to Classical Music. Penguin Books Limited, 7 d'octubre de 2004, p. 392. ISBN 978-0-14-190976-9.
* ↑ Scott, Darwin Floyd. For the Love of Music: Festschrift in Honor of Theodore Front on His 90th Birthday. Theodore Front Music, p. 114. ISBN 978-88-88326-01-6.
* ↑ https://www.thecanadianencyclopedia.ca/en/article/heinrich-klingenfeld-emc
* ↑ Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 82 (ISBN 84-7291-226-4)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 923 (ISBN 84-239-4509-X)
# Carthage (Missouri)

Carthage és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 12.668 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carthage tenia 12.668 habitants, 4.813 habitatges, i 3.157 famílies. La densitat de població era de 512,7 habitants per km².
Dels 4.813 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,5% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.557 $ i la renda mediana per família de 33.927 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.315 $ mentre que les dones 19.442 $. La renda per capita de la població era de 15.281 $. Entorn del 12,7% de les famílies i el 19,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Calloplesiops altivelis

Calloplesiops altivelis és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a Tonga i les Illes de la Línia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* Steindachner, F. 1903. Über einige neue Fisch- und Reptilienarten des k. k. naturhistorischen Hofmuseums. Anz. Akad. Wiss. Viena, v. 40 (núm. 3): 17-18.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera del Soleràs

La bandera oficial del Soleràs té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor vertical blau clara i blanca, amb dos sols grocs de diàmetre de 5/22 de l'alçària del drap, centrats a la part blava, el de dalt a la meitat superior i el de baix a la inferior.

## Història

Es va aprovar el 3 de juliol del 1998 i es va publicar en el DOGC núm. 2688 el 24 de juliol del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues
* Escut del Soleràs

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 3 de juliol de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi del Soleràs.» (pdf). DOGC num. 2688, 24-07-1998. [Consulta: 7 novembre 2009].
# Tachyspiza princeps

L'astor de Nova Bretanya (Tachyspiza princeps; syn: Accipiter princeps) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). És endèmic dels boscos de l'illa de Nova Bretanya. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Tradicionalment l'astor de Nova Bretanya estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Tachyspiza princeps». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 278. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «New Britain Goshawk. Accipiter princeps» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.