OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església d'Ikorta

L'església d'Ikorta o església d'Ikorta de l'Arcàngel (en georgià: იკორთის მთავარანგელოზის ტაძარი), comunament coneguda simplement com a Ikorta (იკორთა), pertany a l'Església ortodoxa georgiana del segle xii i està situada als afores del llogaret Ikorta, de la regió de Xida Kartli, a l'est de Geòrgia.

## Història

Encarregada per la família ducal de Ksani en el regnat del rei Jordi III de Geòrgia el 1172, Ikorta és la més antiga d'una sèrie d'esglésies de Geòrgia dels segles xii i xiii que van establir el model canònic final d'església amb cúpula georgiana.
Té un disseny rectangular voltat de planificació central, amb un absis semicircular a l'est. La cúpula, amb 12 finestres perforades prop de la seva base alta, descansa sobre les cantonades de l'altar i dos pilars hexagonals. Les parets i voltes estaven enlluïdes i pintades amb frescs; però només alguns fragments de murals originaris van sobreviure a l'absis, la paret nord i la base de la cúpula. Les façanes i una part inferior de la cúpula estan profusament ornamentades. L'església va ser renovada al segle xvii, però el disseny originari se'n va conservar en gran part. Hi ha dos portals d'entrada, un cap al sud i un altre cap a l'oest. Els pòrtics originaris s'han arruïnat, i l'existent cap al sud és de molt més anterior. Hi ha un rellotge de sol i una antiga inscripció en asomtavruli al mur occidental.
Durant el terratrèmol de Ratxa el 1991, una gran part de la cúpula es va esfondrar i va infligir danys significatius a l'església. Al 1999, el monument va ser inclòs entre els «100 llocs en més gran perill» (World Monuments Fund, 2000-2001). Un projecte de reconstrucció estava en progrés.
L'església va servir com a cementiri dels ducs de Ksani, i alberga, entre d'altres, les tombes dels germans Shalva i Elizbar de Ksani, i el seu associat Bidzina, el príncep Cholokashvili, nobles torturats fins a la mort per rebel·lar-se contra la dominació persa a Kakhètia el 1659, i que finalment van ser canonitzats per l'Església ortodoxa de Geòrgia.

## Referències

* 1 2 G. Abramishvili, P. Zakaraia, I. Tsitsishvili (2000), ქართული არქიტექტურის ისტორია ("History of Georgian Architecture"), pp. 139–141 (en georgià).
* ↑ Georgia: Ikorta Church of the Archangel. ICOMOS World report 2001-2002 on monuments and sites at danger. Accessed on 9 de febrer de 2008.
* ↑ Initial Rehabilitation and Conservation Works on the Church of the Holy Archangels in Ikorta. Cultural Heritage Preservation Fund. Accessed on 9 de febrer de 2008.
# Església de Dartlo

L'església de Dartlo (en georgià: დართლოს ეკლესია) és una església situada als afores del poble de Dartlo, al municipi d'Akhmeta, a la regió de Tutxètia de Geòrgia. L'església té l'estatus de Monument Cultural destacat de Geòrgia. Es troba actualment en restauració i s'espera que torni a estar activa.

## Història

L'església de Dartlo és una església de tipus saló (12,5 x 8,5 m). Va ser reconstruïda amb gres durant el segle xix. L'estructura de l'església està molt danyada en l'actualitat. L'entrada, una porta rectangular, es troba a l'oest. A la paret n'hi ha una àmplia i alta finestra rectangular. Una altra finestra tallada al centre de la paret sud de l'església és relativament baixa. A la paret sud hi ha dos parells de pilastres, amb arcs cecs incrustats.

## Referències

* ↑ «,,კულტურის ზოგიერთი უძრავი ძეგლისათვის ეროვნული მნიშვნელობის კატეგორიის მინიჭების შესახებ“» (en georgià). [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «დართლო – თუშეთის დაცული ლანდშაფტი». [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ ნოზაძე, სტატიის ავტორი: თეონა. «თუშეთი», 31-08-2012. [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «Dartlo, Tusheti» (en anglés), 08-09-2014. [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «დართლო». [Consulta: 6 agost 2019].
# Església de Densuș

L'església de Densuș (també coneguda com a església de Sant Nicolau) es troba a la població de Densuș, província de Hunedoara, Romania, i és una de les esglésies romaneses més antigues que encara es conserven.
Es va construir al segle VII i es va ampliar al segle xiii sobre la base d'un temple romà. S'hi van emprar materials de la fortalesa dàcia Sarmizegethusa. Té una torre de pedra damunt de la cel·la. A l'interior de l'església es troben pintures murals del segle xv on s'hi representa Jesús amb roba tradicional Romanesa.
Es creu que al lloc on s'alça l'església actual va haver-hi un temple daci dedicat a Zamolxis, sobre el qual els conqueridors romans van construir un temple dedicat al déu Mart. Després que els romans se'n retiraren, el temple va esdevenir una església cristiana i s'hi van fer sermons. La seua forma actual data del començament del segle xii. D'acord amb la tradició, data del segle IV abans dC i es considera com a l'església més antiga de Romania i del sud-est europeu.
A l’interior de l'església hi ha pintures murals del segle XV. Alguns dels frescos, els de l’altar i la part nord del naos, van ser fets per un mestre molt talentós pintor Etienne, la firma del qual (pisal Stefan) es troba a la proximitat d’una representació d’un diaca. És possible que aquest pintor sigui a més un diaca. El segon pintor és anònim i treballa sobre les columnes dels naos. El seu estil més rudimentari suggereix un origen local, fins i tot rural.

## Referències

* ↑ «Povestea bisericii de piatră din Densuș, ridicată pe ruinele unui templu roman păgân» (en romanès). Digi 24, 02-02-2019. [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ Ecaterina Cincheza-Buculei, "Le programme iconographique des absides des églises à Rîu de Mori et Densus", Revue roumaine d'histoire de l'art, 1976, p. 92-99.

## Enllaços externs

* Ciprian Iancu, "Biserica Densuş, un templu românesc", Evenimentul Zilei (romanès)
# Església de Gamle Aker

L'església de Gamle Aker és l'edifici més antic de la ciutat d'Oslo, Noruega. És un temple romànic del segle xi.
L'església pren el seu nom de la finca d'Aker, una de les més antigues d'Oslo. És nomenada per primera vegada l'any 1080, quan era l'església de tota la regió de Vingulmark. Probablement va ser construïda pel rei Olaf III de Noruega, encara que algunes fonts suggereixen que la construcció podria remuntar-se a la primera meitat del segle xii.
Es tracta d'una basílica romànica amb cor, capella lateral, transsepte i absis. El seu material de construcció és pedra calcària procedent d'una antiga pedrera on ara se situa el cementiri del Salvador, així com de les illes del fiord d'Oslo. Entre 1186 i la reforma protestant va ser administrada per la comunitat de monges del monestir de Nonneseter. Des de 1587 va passar a ser propietat del Castell d'Akershus i entre 1723 i 1849 va estar en mans privades. Va ser transferida al municipi d'Aker en 1849 i al municipi d'Oslo en 1852.
Va sofrir danys per diversos incendis. Des del sinistre de 1703 la torre i tot l'inventari es van deteriorar. A conseqüència de la seva ruïna, es va decidir demolir-la, però la intervenció del municipi ho va evitar. La restauració de l'exterior, que va incloure una nova torre, es va atorgar als arquitectes alemanys Heinrich Ernst Schirmer i Wilhelm von Hanno en 1861. La restauració de l'interior no es va realitzar fins al segle xx, entre 1950 i 1955.
A l'emplaçament de l'església va haver-hi una mina de plata, que va romandre activa des de l'inici de l'era vikinga. Aquesta mina és esmentada en Història Norwegiæ en 1170 i és potser la causa que existeixin llegendes sobre tresors i esdeveniments fantàstics en el lloc.
El cementiri de l'església s'ha utilitzat des d'èpoques medievals, i les seves últimes ampliacions es van portar a cap els anys 1918 i 1929. Actualment només poden ser enterrades aquí persones que pertanyin a la parròquia. Entre les persones rellevants soterrades es troben:
* Enevold de Falsen (1755-1808). Jurista, funcionari i escriptor.
* Hans Nielsen Hauge (1771-1824). Religiós i predicador luterà, fundador del haugianisme.
* Christopher Hansteen (1784-1873). Astrònom.
Durant la Segona Guerra Mundial, el sarcòfag de la reina Maud va ser protegit secretament a l'església de Gamle Aker.

## Bibliografia

* Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiři, Middelalder i Stein volum 1, en la sèrie Kirker i Norge, Oslo 2000, s. 84 - 86 ISBN 82-91399-09-3
* Skjelbæk, Sverre (red.) Gamle Aker kirke, Festskrift ved kirkens 900-års jubileum, Oslo 1980, ISBN 82-90359-01-2

## Enllaços externs

* Gamle Aker kirke Arxivat 2010-12-03 a Wayback Machine. (en noruec)
* Fotografies de l'església Arxivat 2006-05-29 a Wayback Machine.
# Església de Nostra Senyora de la Romanineda

L'Església de Nostra Senyora de la Romanineda és una església situada a la localitat d'Hontecillas, a Castella - La Manxa, ubicat a la ribera esquerra del Xúquer.

## Estil i característiques

És una església romànica que té determinades característiques arquitectòniques que la diferencien d'altres esglésies. Els elements típics que es troben en aquesta església romànica són el presbiteri, el transsepte, l'absis, la girola, l'absidiola, la nau central, el contrafort, el campanar i el creuer.
Dintre de l'església hi trobem l'ermita, un temple petit que serveix per a fer missa els diumenges d'hivern, ja que és el lloc més petit de l'església. S'ubica al principi del carrer de San Pedro.

## Festes

Festes patronals en honor de la seva patrona, la Verge de la Romanineda. El dia gran és el 15 d'agost, quan se celebra la processó en honor de la seva patrona, la Mare de Déu de la Romanineda. Les nits de revetlla comencen el 13 o el 14. Si s'inicien el 13, les nits de ball seran aquest dia més el 14 i el 15, i el dia 16 se celebra el tradicional Concurs de Calderetes. Si per contra, per conveniència de dates, la primera nit amb música és la del 14, les nits de ball s'allargaran fins al dia 16, i la celebració del concurs de Calderetes passa al dia 17.
Festes en honor de San Antón. Sant Antoni abat és el patró dels animals. Encara que el dia de Sant Anton és el 17 de gener, la celebració es duu a terme el tercer cap de setmana de gener. La raó és que molts dels confrares no viuen al municipi, per la qual cosa, si fos un dia de diari, seria complicat que hi poguessin assistir.

## Informació

Mossèn: Antonio Chicote Chicote
Arquebisbat: Motilla del Palancar
Direcció: Calle Iglesia, 1
CP: 16116
Horari i misses: Diumenge i festius: 10:00h

## Referències

* ↑ «ARCHIVO DE LA PARROQUIA DE NUESTRA SEÑORA DEL ROMERAL DE HONTECILLAS» (en castellà). Ministeri de Cultura i Esport d'Espanya. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ «Pila aguabenditera» (en castellà). Fundacion Santa Maria la Real. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ «Llegan a Hontecillas las Fiestas en Honor a la Virgen del Romeral» (en castellà). La Manchuela al Dia. [Consulta: 22 agost 2021].

## Enllaços externs

* https://www.diocesisdecuenca.es/parroquia/parroquia-de-ntra-sra-del-romeral/
# Església de Sant Andreu Apòstol de l'Alcúdia

L'Església de Sant Andreu Apòstol és un temple catòlic del municipi de l'Alcúdia (Ribera Alta, País Valencià), construït en els segles xviii i xix amb estil barroc i neoclàssic.

## Descripció

Es tracta d'una de les millors i més representatives mostres del classicisme barroc valencià de l'últim terç del segle xviii, en el qual es combinen harmònicament classicisme en les traces de planta i alçats, barroc en els detalls decoratius de l'interior i una façana precursora del neoclassicisme il·lustrat de final de segle.
És una construcció de planta rectangular perfecta de 30x90 metres, arribant la clau de la cúpula a l'altura de 33 m i el seu esvelt campanar als 55 m. La planta és de creu llatina inscrita, seguint el model jesuític del Gesú de Vignola, a Roma. Disposa de capelles laterals comunicades entre si. Es cobreix amb una volta de canó paredada amb llunetes, reforçada amb arcs faixons que divideixen en quatre trams la nau des dels peus fins al creuer. Els arcs transmeten verticalment l'embranzida a unes pilastres d'ordre corinti amb fust vertical recolzades en sòlids pilars.
En el creuer, la cúpula sobre petxines s'alça recolzant-se en quatre arcs torals, posseïx un petit tambor amb entablament igual al que circumda al temple i sobre aquest quatre petites finestres que proporcionen llum, amb àndit precedit de reixat de ferro. La mitja taronja, d'11 metres de diàmetre, està solcada per setze nervis apariats i coberta amb teula blava de Manises.
El presbiteri està format per un tram rectangular i capçalera semicircular inscrita. Als dos costats del presbiteri s'obren dues sales rectangulars, la sagristia a l'esquerra i a la dreta la capella de la Mare de Déu d'Oreto o de la Comunió amb càmara en la seva capçalera, amb accessos des del presbiteri i des del transsepte.
La façana va ser construïda entorn de l'any 1780. La composició respon al model vignolesc derivat de l'Església del Gesu, aplicat seguint el projecte d'Antoni Gilabert. De dos pisos de desigual altura, la façana es compartimenta per ordres arquitectònics, corinti en el primer i dòric en el segon. La diferència d'amplària dels dos cossos es compensa en els extrems per mitjà de dues volutes de base recorvada. La divisió en vertical amb cinc espais en el cos baix i tres en l'alt, es fa mitjançant pilastres emparellades en el carrer central i en els extrems sent simples les intermèdies.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=235. Data de consulta: 7 gener 2025.
* ↑ Bérchez, J. «Església parroquial de Sant Andreu». A: Catàleg de monuments i conjunts de la Comunitat Valenciana. I. València: Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, 1983, p. 41-44. ISBN 8450086922.
* ↑ Bérchez, Joaquín. Los comienzos de la arquitectura académica en Valencia: Antonio Gilabert. València: Federico Domenech, 1987. ISBN 84-85402-43-X.
# Església de Sant Antoni Maria Claret (Vic)

L'església de Sant Antoni Maria Claret és un edifici de Vic (Osona) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici religiós. La façana és extremament ornamental, amb un ampli portal rectangular flanquejat per columnes corínties amb arquitrau i frontó a sobre, on hi ha una imatge del Pare Claret, fornícules buides al mur i damunt el portal decoracions i frontó semicircular, a partir del qual la façana s'estreny i és decorada amb formes classicistes i uns àngels músics. Lateralment hi ha contraforts i sobre la nau un cimbori que il·lumina la nau. Interiorment consta d'una sola nau amb set capelles laterals amb llanternes ortogonals en cada una d'elles. Cada capella s'obre a la nau amb un arc de mig punt damunt impostes i és flanquejat per pilastres corínties, damunt l'arquitrau s'obren set finestres per banda amb arcs escarsers i damunt mènsules un frontó truncat. El presbiteri és marcat per graons i damunt l'altar s'obre el cimbori ortogonal. Conserva el sepulcre del Pare Claret dins una urna. Els murs són pintats i el terra és de marbre. L'estat de conservació és bo.

## Història

L'església fou projectada per Josep Maria Ribas i acabada per Manuel Ribas.
Fou construïda entre 1957 i 1970, a la part sud-est de la ciutat dins l'antic recinte emmurallat.

## Referències

* 1 2 3 4
# Església de Sant Cebrià de Lledó

L'Església de Sant Cebrià de Lledó o Església dels Metges és un temple del poble de Sant Cebrià de Lledó, al municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (Baix Empordà). És un edifici inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós amb d'una nau amb capelles laterals i capçalera poligonal. Al frontis hi ha una portada d'arc de mig punt i una llinda datada el 1588; de la mateixa època és la ferramenta decorativa dels batents. Es conserva la major part de la nau d'època romànica, amb volta de canó i dos arcs torals de mig punt; un altre arc romànic, lateral, pot fer suposat que havia posseït més d'una nau o bé creuer. L'absis actual, tardà, substituí el romànic, potser a l'època de la portada; també són afegitons tardans les capelles laterals, dues estances, a cada costat i vora el frontis, i el cor. Hi ha rastres de pintura mural popular, del segle XIX; a l'arc del cor hi ha pintat l'any 1877. Un arc apuntat dona accés al campanar, torre quadrada amb arcs germinats de mig punt, merlets ornamentals i una alta coberta de casquet apiramidat.
El parament romànic és de petit carreu, mal escairat; a l'interior hi ha un espai on s'hi conserven les incisions sobre el morter sobresortint dels junts. Els sectors més tardans es bastiren amb grans rebles i carreus angulars.

## Història

L'església Sancti Cipriani de Letone figura a les Rationes Decimarum dels anys 1279 i 1280. L'any 1295 el cavaller Guillem de Santa Pellaia va fer donació d'un mas d'aquesta parròquia al monestir de Sant Pere de Galligants.
La parròquia, en un replà de la serra de les Gavarres, inclou masies disperses, avui majoritàriament abandonades. Hi esdevingué molt popular la veneració als sants metges Cosme i Damià fins al punt d'ésser més conegut el lloc com «els Metges» substituint l'antic de Sant Cebrià de Lledó. L'aplec dels Metges -el 27 de setembre, precisament l'endemà de sant Cebrià- era molt concorregut per gent d'ambdós vessants de les Gavarres, de l'Empordà i les terres de la Selva incloses al Gironès. Com explica Joan Amades (Costumari Català V, p.211-13) era anomenat «l'Aplec de la Concòrdia» perquè s'hi esdevenia una treva entre els partidaris dels dos estils de ballar la sardana, el selvatà i l'empordanès, en ser lloc partioner entre ambdues comarques.
Fa pocs anys grups populars -Colla Exc. Cassaneoca, Grup d'Arti Treball del Baix Empordà- han promogut consolidar l'església; refecció del teulat i neteja de l'interior, que ha permès la descoberta de l'estructura romànica fins aleshores incerta. Hom recuperarà l'aplec dels Metges durant uns anys; però des del 1981 el propietari dels terrenys circumdants ha aconseguit que no se celebri, al·legant perills d'incendis forestals i altres raonaments més discutibles.

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Església de Sant Feliu de Xàtiva

L'Església de Sant Feliu de Xàtiva és una ermita situada a Xàtiva (Costera), construïda en el segle xiii després de la reconquesta cristiana. És Bé d'Interès Cultural amb número de registre ministerial R-I-51-0000354 de data 4 de desembre de 1930.

## Situació

Està a la falda del castell adjacent al nucli urbà de Xàtiva, prop del mirador de Bellveret.

## Descripció

Pertany al tipus d'esglésies sorgit molt prompte a Occitània que es va difondre en la Corona d'Aragó arran de la reconquista, i és la més antiga de la ciutat, ja que es va construir en 1265 sobre el solar de la basílica visigoda. L'edifici és rectangular amb quatre arcs diafragmàtics d'extraordinària llum que sostenen la coberta de fusta a dos vessants, i finestres i portada romàniques, molt poc freqüents en el Regne de València. En la façana nord hi ha un atri sustentat per sis columnes romanes de marbre, totes distintes.
En l'interior es conserven nombrosos vestigis antics: algunes làpides romanes i una pila d'aigua beneïda tallada en alabastre en el segle xiii. Són molt interessants les pintures murals d'estil gòtic lineal existents en la testera i en dues entrepilastres del costat sud.
El retaule major que està dedicat a sant Feliu de Girona patró de Xàtiva va ser un encàrrec realitzat cap a 1507 al Mestre d'Artés pels jurats, fet que van voler deixar constància col·locant l'escut del regne i de la ciutat en el guardapols. En el net figuren representats sant Joan Baptista, patró del gremi de corders, i sant Eloi, patró dels ferrers, manyans i argenters, així com escenes de la Passió i de la vida de la Mare de Déu.
Entre les taules soltes existents als peus del temple destaquen la de la Magdalena de Joan Reixac, la de la Mare de Déu entre sant Bernat i sant Benet, obra del Mestre de Borbotó i les que pertanyien al retaule de la Mare de Déu de la Llet obra del pintor de l'escola del Maestrat Valentí Montoliu.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1461. Data de consulta: 24 desembre 2024.
* ↑ Fitxa a campaners.com
* ↑ Sant Feliu Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. a "ermitas de la comunidad valenciana"
* ↑ Sant Feliu a xativaturisme
* ↑ ciutat de Xàtiva Arxivat 2016-07-08 a Wayback Machine. al web del restaurant Mont-Sant
# Església de Sant Ibars de Sent Ibarç

L'església de Sant Ibars és un temple situat a la comuna de Sent Ibarç, al departament de l'Arieja, a la regió d'Occitània. És tracta d'un edifici d'estil compost construit als segles XIII i modificat al segle XVI.

## Història

Es va construir al cor de la primera bastida del comtat de Foix fundada l'any 1241 a més d'un km del poble original.
L'influent bisbe de Rius Joan de Pins hi va fundar una col·legiata el 1527.
L'església és primer objecte d'una classificació parcial com a monuments històrics per decret de 20 d'abril de 1907. En aquesta primera classificació s'hi inclouen la seva porta sud amb les seves arcades i les seves fusteries. Més endavant es classificarà 'església en la seva totalitat, inclosa la seva decoració pintada, en el decret de desembre, 11 de 1987.

## Descripció

Es tracta d'una església d'estil gòtic llenguadocià, que va ser notablement retocada al segle XVI. L'any 1524 es va demanar a l'abat de Lesat l'ampliació de la nau, la construcció d'arcs apuntats, l'adhesió als contraforts de pilastres adornades amb capitells i l'alçament de la torre.
La base quadrada del campanar, a ponent, formava, part de les fortificacions de la bastida, tal com fa sospitar la diferència d'estructura amb la resta de l'església. A dalt, s'hi ha reconstruït un campanar hexagonal de tres plantes. El mur de migdia està travessat per un portal adornat amb un arc de mig punt polilobulat i coronat amb una estàtua niuada. A l'interior, la capella de Santa Anna està decorada amb frescos.

### Mobles

En una capella de l'església hi ha una estàtua de Sant Antoni el Gran o Sant Jeroni. Es tracta d'una figura de fusta daurada del segle XVII, classificada com a objecte dins del catàleg dels monuments històrics de França. Altres elements de l'església, com estàtues, pintures i objectes litúrgics, són referenciats a la base Palissy de patrimoni.

## Valorització patrimonial

Creada l'any 2008, l'Association culturelle et historique éparchoise està especialment implicada en el manteniment i la promoció de l'església. Gràcies a aquest interès es van poder restaurar els vitralls, obra que va ser encarregada a Pierre Rivière, pintor i vitraller de l'Arieja des de 1976.
La Fundació Patrimoni ha obert una subscripció per reformar el campanar.

## Referències

* 1 2 3 «Eglise» (en francès). Ministeri de Cultura de França. [Consulta: 4 gener 2023].
* 1 2 «Eglise à Saint-Ybars» (en francès). Monumentum. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Saint-Ybars. Le retour de saint Antoine le Grand à l'église» (en francès). La Dépèche du Midi, 16-11-2016. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «statue : saint Jérome» (en francès). Ministeri de Cultura de França. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Recherche - POP» (en francès). Ministeri de Cultura de França. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Saint-Ybars. L'église forteresse aura ses vitraux restaurés» (en francès). La Dépèche du Midi, 21-07-2010. [Consulta: 4 gener 2023].