OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àcid heptanoic

L'àcid heptanoic (també conegut pel nom no sistemàtic àcid enàntic), és un àcid carboxílic de cadena lineal amb set àtoms de carboni la qual fórmula molecular és ${\ce {C7H14O2}}$. En bioquímica se'l considera un àcid gras i se'l simbolitza per C7:0.
A temperatura ambient és un líquid oliós d'olor ranci desagradable. La seva temperatura de fusió és de -10,5 °C i la d'ebullició 223,0 °C. Té una densitat entre 4 °C i 20 °C de 0,92215 g/cm³ i un índex de refracció a 20 °C que val 1,4230. És soluble en etanol, dietilèter, dimetilformamida i sulfòxid de dimetil.
El nom no sistemàtic àcid enàntic prové del mot llatí oenanthe, «vinya», ja que fou aïllat el 1836 pel químic alemany Justus von Liebig (1803-1873) i el químic francès Théophile J. Pelouze (1807-1867) a partir dels vapors que es desprenen del vi i li donen la seva olor característica.
A l'àcid heptanoic se'l troba àmpliament distribuït en la natura. Hom l'ha aïllat en plantes (llúpol, mimosa comuna, menta japonesa…); en fruites (poma, banana, kiwi, maduixa, papaia…); en productes lactis (llet, formatge, mantega); en begudes alcohòliques (vi, conyac, brandi, rom…); en infusions (te, cafè); en fruits secs (coco, cacauets…), i en altres productes naturals.

## Producció i usos

L'èster metil de l'àcid ricinoleic el qual s'obté de l'oli de ricí, és el principal precursor de l'àcid heptanoic.
L'àcid heptanoic es fa servir en la preparació d'èsters, com l'heptanoat d'etil, usat en fragàncies i en gustos artificials.
També es fa servir l'àcid heptanoic per esterificar esteroides en la preparació d'algunes drogues com l'enantat de testosterona i d'altres d'enantats. Així mateix, és un dels additius de les cigarretes.

## Referències

* ↑ Merck Index, 11th Edition, 4581
* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0007)». Arxivat de l'original el 2018-03-09. [Consulta: 8 març 2018].
* ↑ Liebig, J.; Pelouze, T.J. Ann. Ch. Pharm., XIX, pàg. 241.
* ↑ Thudichum, John Louis William; Dupré, August. A Treatise on the Origin, Nature, and Varieties of Wine: Being a Complete Manual of Viticulture and Oenology (en anglès). Macmillan and Company, 1872.
* ↑ Watts, Henry. A Dictionary of Chemistry and the Allied Branches of Other Sciences (en anglès). Longmans, Green, and Company, 1877.
* ↑ Burdock, George A. Fenaroli's Handbook of Flavor Ingredients, Sixth Edition (en anglès). CRC Press, 2016-04-19. ISBN 9781420090864.
* ↑ David J. Anneken, Sabine Both, Ralf Christoph, Georg Fieg, Udo Steinberner, Alfred Westfechtel "Fatty Acids" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2006, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a10_245.pub2
# Aglos

Aglos (en rus: Аглос) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 86 habitants, pertany al raion d'Aksai.

## Referències

* ↑ Итоги Всероссийской переписи населения 2010 года. Том 1. Численность и размещение населения Ростовской области (rus)
# Àcid periòdic

L'àcid periòdic, o àcid(VII)iòdic és un oxoàcid del iode que té la fórmula química HIO₄ o H₅IO₆.
En solució aquosa diluïda, l'àcid periòdic existeix com un oxoni discret (H₃O$^+$) i ions metaperiodat (IO₄$^−$). Quan és més concentrat, es forma àcid ortoperiòdic, H₅IO₆; aquest es dissocia en ions oxoni i ortoperiodat (IO₆$^{5−}$). En la pràctica coexisteixen els ions metaperiodat i ortoperiodat en equilibri químic dependent del pH:
    IO₄$^−$ + 6 H₂O IO₆$^{5−}$ + 4 H₃O$^+$
L'àcid periòdic es fa servir en química orgànica per l'anàlisi estructural. L'àcid periòdic aferrarà diols vicinals en dos fragments aldehid i cetona. Això pot ser útil per determinar l'estructura dels carbohidrats. També s'usa en la síntesi orgànica com a agent oxidant de moderada força.

## Referències

* ↑ el nom no deriva de"període", sinó del "iode.
* ↑ Alan Isaacs, John Daintith, Elizabeth Martin. Concise Science Dictionary. Oxford: Oxford University Press, 1984, p. 356. ISBN 0192115936.
Viccionari
# Àguila de Sulawesi

L'àguila de Sulawesi (Nisaetus lanceolatus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos i sabanes de Sulawesi i altres illes properes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Àguila de Sulawesi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 273. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sulawesi Hawk-eagle. Nisaetus lanceolatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Àguila de Wallace

L'àguila de Wallace (Nisaetus nanus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de la Península Malaia, Borneo, Sumatra i algunes petites illes properes. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Àguila de Wallace». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 272. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Wallace's Hawk-eagle. Nisaetus nanus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Àguila emmantellada

L'àguila emmantellada (Aquila spilogaster) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos, sabanes i estepes de l'Àfrica Subsahariana, faltant de les zones de selva humida de l'Àfrica Occidental i Central i de les zones més àrides del nord i el sud. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Sovint ubicat al gènere Hieraaetus.

## Referències

* ↑ «Àguila emmantellada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 274. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «African Hawk-eagle. Aquila spilogaster» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Àguila solitària coronada

L'àguila solitària coronada (Buteogallus coronatus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita camp obert i sabanes d'Amèrica del Sud, a l'est de Bolívia, el Paraguai, sud del Brasil i Uruguai fins al centre de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Taxonomia

Tradicionalment inclòs al gènere Harpyhaliaetus, s'inclou avui al gènere Buteogallus, arran els treballs d'Amaral et al. (2009)

## Referències

* ↑ «Àguila solitària coronada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 283. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Crowned Solitary Eagle. Buteogallus coronatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Clements 6th edition (version 6.7 incl. 2012 revisions)
* ↑ RAPOSO DO AMARAL, F., F. H. SHELDON, A. GAMAUF, E. HARING, M. RIESING, L. F. SILVEIRA, i A. WAJNTAL. 2009. Patterns and processes of diversification in a widespread and ecologically diverse avian group, the buteonine hawks (Aves, Accipitridae). Molecular Phylogenetics and Evolution 53: 703-715
# Àguila solitària negra

L'àguila solitària negra (Buteogallus solitarius) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la selva humida i boscos de pins de les terres altes de la zona Neotropical, des de l'oest de Mèxic cap al sud, a través d'Amèrica Central, nord de Veneçuela, sud de Colòmbia, est de l'Equador i del Perú, Bolívia i nord-oest de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Taxonomia

Tradicionalment inclòs al gènere Harpyhaliaetus, s'inclou avui al gènere Buteogallus, arran els treballs d'Amaral et al. (2009)

## Referències

* ↑ «Àguila solitària negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 283. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black Solitary Eagle. Buteogallus solitarius» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Clements 6th edition (version 6.7 incl. 2012 revisions)
* ↑ F. Raposo do Amaral, F. H. Sheldon, A. Gamauf, E. Haring, M. Riesing, L. F. Silveira, i A. Wajntal. 2009. Patterns and processes of diversification in a widespread and ecologically diverse avian group, the buteonine hawks (Aves, Accipitridae). Molecular Phylogenetics and Evolution 53: 703-715
# Àguila tirana

L'aguila tirana (Spizaetus tyrannus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de la zona Neotropical, des de Veracruz i Chiapas cap al sud, a través d'Amèrica Central i del Sud fins a l'oest del Perú, nord-est de Bolívia, sud del Brasil, est del Paraguai i nord-est de l'Argentina.El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Àguila tirana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 273. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black Hawk-eagle. Spizaetus tyrannus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Àlguema

L'Àlguema és una riera de l'Alt Empordà, afluent del Manol pel costat dret i, per tant, de la conca de la Muga. És una riera de poc cabal que a més és irregular, com correspon a una riera mediterrània, amb secades a l'estiu i crescudes en època de pluja. Pel que fa a la diversitat biològica és un riu ple de vida: el poblen les típiques espècies de riu català, barbs i truites, crancs de riu (actualment dominat pel cranc de riu americà, l'autòcton ha gairebé desaparegut), anguiles, serps d'aigua, salamandres, gripaus, granotes… Les ribes estan plenes de la vegetació de ribera: verns, pollancres…

## Referències

* ↑ Agència Catalana de l'Aigua, Desenvolupament d'un índex d'integritat biòtica (IBICAT) basat en l'ús dels peixos com a indicadors de la qualitat ambiental dels rius a Catalunya
# Ànec blanc

L'ànec blanc o ànnera blanca (Tadorna tadorna) és un ànec de superfície de l'ordre dels anseriformes i considerat, a nivell evolutiu, a mig camí entre les oques i els ànecs pròpiament dits.

## Morfologia

* Fa uns 60 cm.
* Plomatge blanc amb el mirall verd. El cap i el coll també són verds.
* El mascle té el bec vermell amb una excrescència, també vermella, al damunt.
* Llueix un davantal marró.
* La femella és quelcom més petita que el mascle.

## Reproducció

Nia en diversos punts d'Europa (des d'Escandinàvia a la mar Negra). Als litorals catalans és rar en època de cria, encara que s'ha comprovat que algunes parelles nien al Delta de l'Ebre.
Fa un niu amb herba i plomes entre les dunes amb vegetació, dels terrenys terrestres o aquàtics, tot i que prefereix les salines. Pon 8-14 ous però se n'han observat postes de fins a 32, ja que les femelles tendeixen a pondre en diferents nius. Els ous són de color blanc, de closca molt dura i fan 65,8 x 47,6 mm. El covament (efectuat només per la femella) dura 30 dies i el període, fins a aconseguir que els polls volin, s'allarga fins a les 9 setmanes. Llavors organitza una mena de departament per a infants, que són vigilats per algunes femelles. La resta dels adults comencen l'anomenada migració de muda amb la finalitat de canviar les plomes. Ja que en aquesta situació no poden volar i són fàcilment atacables, es reuneixen al mar en grups de diversos milers per imposar més respecte als seus enemics.

## Alimentació

Quan es retira la marea aprofita per a pescar mol·luscs. Complementa la dieta amb crancs, peixets, insectes i matèria vegetal (algues, herbes, llavors, etc.).

## Distribució geogràfica

Cria a l'Europa de clima temperat (Illes Britàniques, Mar del Nord, Mar Bàltica, nord de França, Balcans) i a l'Àsia central fins a la Xina, l'Afganistan, Iran i Iraq. Hiverna als Països Catalans però, al Delta de l'Ebre se'l veu tot l'any.

## Costums

* Només baixa als Països Catalans quan l'hivern és molt rigorós a l'Europa del Nord.
* Els estols poden ésser molt nombrosos (al voltant dels 100.000 exemplars a la Mar de Wadden).
* Camina amb més facilitat que altres ànecs car té les potes més llargues.
* Neda bé però és menys aquàtics que altres anàtids.

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, plana 26. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* «Ànec blanc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Descripció i hàbitat d'aquesta espècie (francès)
* Taxonomia d'aquesta espècie (anglès)
* Informació sobre la població de l'ànec blanc al Principat de Catalunya
* Fotografies i enregistraments sonors d'aquest ocell (anglès)
# Ànec de cap rosat

L'ànec de cap rosat (Rhodonessa caryophyllacea) és un ocell, potser extint, de la família dels anàtids (Anatidae) que habita (o habitava) corrents fluvials i llacs de l'Índia, Bangladesh i Myanmar. És l'única espècie del gènere Rhodonessa Reichenbach, 1853 .

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Ànec de les Hawaii

L'ànec de Hawaii (Anas wyvilliana) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita llacunes costaneres, aiguamolls i corrents fluvials de muntanya de l'illa de Kauai, a l'arxipèlag de les Hawaii, que antany ocupava gairebé completament. Reintroduït a Oahu i Hawaii.
# Ànec del paradís

L'ànec del paradís (Tadorna variegata) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita corrents fluvials i llacs de Nova Zelanda, incloent l'illa Stewart.

## Vegeu també

* Zealandia
# Ànec fosc eurasiàtic

L'ànec fosc eurasiàtic o morell de mar fosc (Melanitta fusca), és un gran ànec marí de la subfamília Merginae, que cria molt al nord d'Europa i Àsia a l'oest de la conca del riu Ienissei. També hi ha una petita població aïllada a l'est de Turquia.
És un ocell migrador que va cap al sud arribant a Gran Bretanya i el Mar Negre i el Caspi. En petits grups arriben a França i nord d'Espanya. Formen grans esbarts.
El niu el fan a terra a prop de l'aigua marina, llacs i rius en arbredes i la tundra. Mengen crustacis i mol·luscs.

## Taxonomia

Al passat s'ha considerat que aquesta espècie contenia tres subespècies: M. f. fusca, d'Europa i Sibèria nord-occidental, M. f. deglandi, d'Alaska i Canadà septentrional i M. f. stejnejeri, de Sibèria oriental i central. Arran de moderns estudis els tres taxons han estat separats en tres espècies diferents: L'ànec fosc eurasiàtic (M. fusca), l'ànec fosc americà (M. deglandi) i l'ànec fosc siberià (M. stejnegeri)

## Referències

* BirdLife International (2004). Melanitta fusca. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 maig 2006 (en anglès). Database entry includes justification for why this species is of least concern
* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Referència al morell de mar fosc al quadern de la Societat Valenciana d'Ornitologia, 20-01-2009 Rev. 10/05/2013 (català)
* ↑ Bradley C. Livezey. Phylogeny and Evolutionary Ecology of Modern Seaducks (Anatidae: Mergini). The Condor, vol. 97, No. 1 (Feb., 1995). Editat per l'American Ornithological Society. DOI: 10.2307/1368999

## Enllaços externs

* White-winged Scoter Species Account - Cornell Lab of Ornithology
* White-winged Scoter - Melanitta fusca - USGS Patuxent Bird Identification InfoCenter
* White-winged Scoter Information - South Dakota Birds and Birding
# Hieronyma macrocarpa

L'Hieronyma macrocarpa és una espècie de planta a la família Phyllanthaceae, que es va separar recentment de la Euphorbiaceae. Es troba a Colòmbia i a l'Equador.

## Fonts

* Calderon, E. 1998. Hieronima macrocarpa. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Descarregada el 21 d'agost de 2007.
# Mute (pel·lícula)

Mute és una pel·lícula britànico-alemanya de ciència-ficció dirigida per Duncan Jones, estrenada el 2018.

## Argument

Ens situam en el Berlin del futur. Leo Beiler (Skarsgård), un barman mut, té una única raó per viure aquí, i ella ha desaparegut.

## Repartiment

* Alexander Skarsgård: Leo Beiler
* Paul Rudd: Cactus Bill
* Justin Theroux: Duck

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula ha estat descrita per Jones com una "seqüela espiritual" de la seva pel·lícula Moon, fortament inspirada en la pel·lícula de Ridley Scott, Blade Runner (1982). Ha rebut crítiques negatives i comparacions amb Blade Runner desfavorables per part de molts crítics. Durant el desenvolupament de la pel·lícula, Jones havia expressat el seu desig de que Sam Rockwell reprengués el seu paper de Moon en una mena de cameo que servís d'epíleg per al personatge i que la pel·lícula seria el segon lliurament en una trilogia que consisteix en Moon, Mute i encara per anunciar-se la tercera pel·lícula.

## Música

Clint Mansell va compondre la partitura de la pel·lícula. En una sèrie de publicacions d'Instagram titulades ‘Mute & Me’, va citar la cultura del Berlín del segle XX com una influència important, afirmant que "Berlín ha estat, i continua sent, un bressol cultural del nostre temps". Mansell es va influenciar de múltiples formes de la cultura berlinesa, incloent "poetes i artistes, músics i filòsofs, somiadors i borratxos, amants i perduts i solitaris, salvatges, bells i maleïts". Durant la investigació de fons per a la pel·lícula, Mansell va afirmar haver-se inspirat en obres de l'expressionisme alemany com ara Metropolis, el drama ‘M’, així com en obres de cinema clàssic i contemporani com In a Lonely Place, Cape Fear, Chinatown, Brick, i la Blood Simple.
Mansell també va mirar els treballs de cineastes de cinema nou alemany com Werner Herzog, Rainer Werner Fassbinder i Wim Wenders i el grup de krautrock Popul Vuh (grup musical) i les seves col·laboracions amb Herzog. Mansell va citar la trilogia d'àlbums Berlin de David Bowie com una influència important en la representació de la cultura berlinesa, juntament amb altres àlbums produïts per Brian Eno.

## Crítica

* "Encara que no es pot negar que és enlluernador en l'apartat visual, aquest efectista noir futurista de Duncan Jones no té gens interessant a dir."
* "Una versió de 'Blade Runner' catastròficament mal concebuda amb una actuació tremendament insulsa d'Alexander Skårsgard (…) Puntuació: ★ (sobre 5)"
* "Diu menys del que vol dir (...) L'atmosfera ombrívola i bella aclapara a les seves idees sobre l'amor, la paternitat, el crim i el càstig. La història no acaba de funcionar com a conjunt"

## Referències

* ↑ «Chipping Away at the Huge Block of Netflix Originals» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Debruge, Peter «Film Review: ‘Mute’» (en anglès). Variety, 23-02-2018.
* ↑ Bramesco, Charles. «Mute review – Duncan Jones's sci-fi thriller is a Netflix disaster» (en anglès), 23-02-2018. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «'Mute': Film Review» (en anglès). The Hollywood Reporter.

## Enllaços externs

* Lloc oficial (Netflix)
* Crítica del film (anglès)
Viccionari
# Andrée Vaurabourg

Andrée Vaurabourg (Tolosa de Llenguadoc, 8 de setembre de 1894-París, 18 de juliol de 1980) fou una compositora francesa.
Cursà els primers estudis de música en el Conservatori de la seva ciutat natal, i els de perfeccionament en el de París; estudià piano amb Raúl Pugno i composició amb Charles-Marie Widor. En aquesta última ensenyança assolí amb renyida lluita el primer premi; produí des de llavors moltes obres per a piano i orquestra, així com algunes de música de cambra i melodies per a cant i piano, de factura molt moderna i de depurat bon gust.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 67, pàg. 346 (ISBN 84-239-4567-7).
# Església de São Martinho de Soalhães

L'Església de Sâo Martinho de Soalhães és una església que es troba a Sâo Martinho de Soalhães, al municipi de Marco de Canaveses, a Portugal. El 1977 fou classificada com a Monument nacional i forma part de la Ruta del romànic.

## Referències

* ↑ «Igreja matriz de Soalhães». Direção-Geral dos Edifícios e Monumentos Nacionais. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «Igreja de São Martinho de Soalhães». Rota do Românico. [Consulta: 22 maig 2021].

## Enllaços externs

* Església de Sâo Martinho de Soalhães en el portal de la Ruta del romànic
# Andrés Isasi

Andrés Isasi i Linares (Bilbao, Biscaia, 28 d'octubre de 1891 - Algorta, Biscaia, 6 d'abril de 1940) fou un pianista i compositor basc.
Encara estudiava el batxillerat, quan donà a conèixer algunes de les seves composicions per a piano, i davant l'èxit assolit, els seus pares decidiren enviar-lo a Berlín, on fou un dels deixebles predilectes de Humperdinck. Va romandre durant cinc anys en la capital alemanya, i allà estrenà dos poemes simfònics, El oraculo i Zharufa (aquest últim premiat més tard el (1914) en un concurs celebrat a Malmö.
Tant la critica com el públic acolliren de la forma més favorable les obres del jove mestre, que al retornar a Espanya va veure confirmada a Madrid, Barcelona i Bilbao l'opinió que el públic alemany havia format d'ell. Isasi ostentà una personalitat perfectament marcada entre els compositors espanyols, sent el seu gènere preferit el simfònic, malgrat que també cultivà la música per a piano, i són diversos els concertistes que van incloure en el seu repertori les composicions d'Andrés Isasi.
De la seva abundant tasca cal citar les obres més famoses:
* 7 poemes simfònics;
* 4 Simfonies;
* 1 Concert per a piano i orquestra;
* 5 Quartets;
* diverses sonates;
* 3 balades per a piano;
* 1 sonata per a violí;
* 14 lieder, sobre text de Heine.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 2045 (ISBN 84-239-4582-0)