OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astroscopus

Astroscopus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Cos robust i cobert d'escates.
* Cap gros i aplanat per dalt.
* Ulls a la part de dalt del cap.
* Sense escates per darrere dels ulls.
* Nariu frontal arrodonit.
* Dues aletes dorsals molt properes l'una a l'altra.

## Distribució geogràfica

Es troba a les aigües tropicals i temperades del Nou Món.

## Taxonomia

* Astroscopus guttatus (Abbott, 1860)
* Astroscopus sexspinosus (Steindachner, 1876)
* Astroscopus y-graecum (Cuvier, 1829)
* Astroscopus zephyreus (Gilbert & Starks, 1897)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Discover Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Abbott, C. C., 1860. Description of a new species of Astroscopus Brev., in the museum of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 12: 365, Pl. 7.
* ↑ Steindachner, F., 1876. Ichthyologische Beiträge (V). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 74 (1. Abth.): 49-240, Pls. 1-15.
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1829. Histoire naturelle des poissons. Tome troisième. Suite du Livre troisième. Des percoïdes à dorsale unique à sept rayons branchiaux et à dents en velours ou en cardes. Hist. Nat. Poiss. v. 3: i-xxviii + 2 pp. + 1-500, Pls. 41-71.
* ↑ Gilbert, C. H., 1897. Descriptions of twenty-two new species of fishes collected by the steamer Albatross, of the United States Fish Commission. Proceedings of the United States National Museum v. 19 (núm. 1115): 437-457, Pls. 49-55.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R. A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Orquestra Simfònica de Radiotelevisió Espanyola

L'Orquestra Simfònica de RTVE o Orquestra Simfònica de Radiotelevisió Espanyola és una orquestra espanyola creada per Corporació de Radio i Televisió Espanyola. El 27 de maig de 1965 neix com una de les orquestres més joves de la ràdio i televisió europees. Es va presentar oficialment en el Teatro de la Zarzuela de Madrid al costat del seu director fundador, Igor Markevitch, amb un programa que incloïa obres de Prokófiev, Wagner, Falla i Beethoven. El 8 de juny va tenir lloc la presentació oficial a Barcelona en el Liceu de Barcelona amb obres Rossini, Wagner, Falla i Brahms.
La seva seu oficial és el Teatro Monumental de Madrid.

## Directors
### Directors musicals

* Igor Markevitch (1965)
* Antoni Ros-Marbà (1965–1966)
* Enrique García Asensio (1966–1984)
* Odón Alonso (1968–1984)
* Miguel Ángel Gómez Martínez (1984–1987)
* Arpad Joó (1988–1990)
* Sergiu Comissiona (1990–1998)
* Enrique García Asensio (1998–2001)
* Adrian Leaper (2001–2011)
* Carlos Kalmar (2011-2016)
* Miguel Ángel Gómez Martínez (2016-2019)
* Pablo González Bernardo (2019-)

### Principals directors convidats

* Miguel Ángel Gómez Martínez
* Antoni Ros-Marbà (1988–1991)
* David Shallon (1997–1998?)

## Referències

* ↑ Victor Rebúllida. «El futuro de la Orquesta Sinfónica y Coro de la Radio Televisión Española» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-08-17. [Consulta: 24 agost 2009].
* ↑ Concierto de presentación oficial de la Orquesta Sinfónica de a RTV Española 8 de junio de 1965
* ↑ «La Orquesta Sinfónica (in Spanish)». RTVE. [Consulta: 24 agost 2009].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'orquestra
# Illot d'en Mel

L'illot d'en Mel es troba a l'est de Menorca, dins de l'Albufera des Grau. Té una extensió de 0,24 hectàrees, està a una distància de 75 m de Menorca i la seva altitud màxima és de 4,3 m.

## Referències

* http://www.obsam.cat/indicadors/sistemes-naturals/illots/illots-geografiques.pdf Arxivat 2010-10-03 a Wayback Machine.
# Astyanax goyacensis

Astyanax goyacensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Orquestra Simfònica de l'Estat Hongarès

L'Orquestra Simfònica de l'Estat Hongarès fou fundada l'any 1923 sota el nom d'Orquestra Municipal de Budapest.
Després de greus pèrdues sofertes durant la Segona Guerra Mundial, l'orquestra fou reorganitzada per Ferenc Fricsay i László Somogyi. El 1994 adoptà el no d'Orquestra Simfònica de l'Estat Hongarès i fins al 1952 fou encapçalada per János Ferencsik com a director general de la música. Com a premi a la cura en què promocionà, tingué cura i nodrí la música simfònica hongaresa, l'orquestra fou guardonada el 1955 amb el premi més alt de l'Estat hongarès.
Durant aquestes dècades han passat artistes de fama internacional amb l'orquestra. La llista de directors de renom mundial entre d'altres és nombrosa, Claudio Abbado, Walter Abendroth, Ernest Ansermet, Eduard van Beinum, John Barbirolli, Leonard Bernstein, Pau Casals, Pierre Derveaux, Antal Doráti, Vittorio Gui, Carlo Maria Giulini, Carlos Kleiber, Kirill Kondraixin, Lorin Maazel, Zubin Mehta, David Óistrakh, Sviatoslav Richter, Mario Rossi, Nino Sanzogno, etc. Cal fer menció especial Klemperer, batuta sota la qual l'orquestra va enregistrar quasi 50 concerts. Han aparegut artistes solistes amb l'orquestra, com W. Backhaus, E. Gilels, Y. Menuhin, Richter, M. Rostropóvitx, A. Rubinstein, H. Szeryng, etc.
L'alt nivell artístic de l0orquestra l'ha portat a donar concerts tant a casa com a l'estranger. L'Orquestra de l'estat Hongarès ha assolit grans èxits durant llargues gires per Austràlia, Àustria, Bèlgica, Anglaterra, Bulgària, Txèquia, Eslovàquia, França, Alemanya, Grècia, Holanda, Itàlia, Japó, Polònia, Romania, Singapur, Rússia, Espanya, Suïssa, Estats Units i Iugoslàvia.
L'orquestra té desenes d'enregistraments amb la firma del seu país "Hungaroton Records Publisher Ltd.".

## Referències

* Hungaroton Classic Ltd. 1994.

## Enllaços externs

* Orquestra Simfònica de l'Estat Hongarès - Lloc web oficial
# Illot de Binissafúller

L'illot de Binissafúller es troba al sud-est de Menorca
Té una extensió d'1,74 hectàrees, està a una distància de 109 m de Menorca i la seva altitud màxima és a 2,93 m. No està habitat.

## Referències

* http://www.obsam.cat/indicadors/sistemes-naturals/illots/illots-geografiques.pdf Arxivat 2010-10-03 a Wayback Machine.
# Concert de Brandenburg núm. 2

El Concert de Brandenburg núm. 2, BWV 1047, és el segon dels sis Concerts de Brandenburg compostos per Johann Sebastian Bach el 1721 i dedicats al marcgravi Ludwig de Brandenburg.

## Instruments

En aquest segon concert Bach combina de manera satisfactòria quatre instruments tan diferents com la trompeta, la flauta, l'oboè i el violí.
En aquest concert la tècnica de la combinatòria i el contrapunt és portada fins al límit enmig d'un ritme trepidant. No existeix un sol instrument solista, ni dos, ni tres; en son quatre, i tots ells al mateix nivell d'exigència per bé que la trompeta hi destaca per la seva potència sonora. L'art de concertare, en la seva màxima expressió.
Els punts de Bach detallen la formació instrumental: À 1 Tromba, 1 Fiauto, 1 Hautbois, 1 Violino concertati, è 2 violini, 1 Viola è Violona in Ripieno col Violoncello è Basso per il Cembalo.

## Estructura

* (Allegro)
* Andante
* Allegro
El primer moviment arrenca en tromba, amb el seu alegre tema a tutti. Immediatament comença una autèntica cursa de relleus entre els quatre solistes, cursa i relleus que van repetint-se al llarg de tot el moviment separades pels successius ritornellos de tota l'orquestra. La complexitat extrema de les combinacions entre els solistes no provoca ni la més mínima fissura en l'estructura d'aquest moviment, que conclou tal com va començar, amb un tutti que tanca el cercle amb la més absoluta perfecció.
El segon moviment, en re menor, fa descansar l'oïda del retronar de la trompeta i és encomanat a la flauta, l'oboè i el violí, que amb dolçor tracten fuguísticament el tema principal sobre un coixí format per dos violoncels i continu.
El tercer moviment és una fuga que comença amb una fanfàrria dels dos instruments extrems, la trompeta i el clavecí, als quals progressivament s'hi va afegint la resta en un moviment divertit i juganer, on es repetiran les audaces combinacions i relleus del primer moviment sense que l'estructura se'n ressenti el més mínim. El concert conclou amb una espectacular cadència de la trompeta sobrevolant el tutti abans de repetir la fanfàrria inicial a manera de conclusió.

## Fonts

Aquest article ha estat extret de CataBach.com, la web en català sobre Bach.

## Enllaços externs

* CataBach.com: La pàgina en català de J.S. Bach
* Traduccions al català de les obres de J.S. Bach
# Benet Soler

Benet Soler (ca. 1640-1682) fou un compositor català, mestre de capella del Monestir de Montserrat.
Es conserven obres seves al fons musical CMar (Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar).

## Referències

* ↑ BONASTRE I BERTRAN, Francesc - GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria, (amb la col·laboració d'Andreu Guinart i Verdaguer). Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 2/1 i 2/2: Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Barcelona:. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2009, p. Arxius i documents. Eines de recerca, núm. 5/1 i 5/2.
* ↑ «Obres de Benet Soler a l'IFMuC».
# Astyanax janeiroensis

Astyanax janeiroensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: est del Brasil.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003 Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mazzoni, R., R.S. Mendonca i E.P. Caramaschi [2005]. Reproductive biology of Astyanax janeiroensis (Osteichthyes, Characidae) from the Ubatiba River, Marica, RJ, Brazil. Brazil. J. Biol. 65(4):643-649.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Oriol argentat

L'oriol argentat (Oriolus mellianus) és un ocell de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes fins als 1450 m de lsud i centre de la Xina, al nord de Kwantung, Kwangsi i Szechwan.

## Referències

* ↑ «Oriol argentat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Benjamin Bilse

Benjamin Bilse (Legnica, 17 d'agost de 1816 - Legnica, 13 de juliol de 1902) va ser un compositor i director d'orquestra alemany.
Va obtenir una rica formació musical, en el Conservatori de Viena sota el violinista Joseph Böhm, i va actuar en l'orquestra de Johann Strauss I. De retorn a Liegnitz, es convertí en mestre de capella municipal el 1842.
Des del 1867 va actuar regularment amb la "Bilse's Band" (Bilse'sche Kapelle) al Concerthaus de Leipziger Straße a Berlín. L'orquestra es va fer cada vegada més popular, Bilse va recórrer Europa i va oferir concerts a Sant Petersburg, Riga, Varsòvia, Amsterdam, Viena, així com a l'Exposició Universal de París de 1867, on la seva banda va interpretar The Blue Danube juntament amb Johann Strauss II. Aquell mateix any l'emperador Guillermo I li confià la direcció de la seva orquestra imperial, caracateritzan-se l'execució que va saber imprimir a les obres que executava, per la seva irreprotxable tècnica, imitada después per gran nombre d'orquestres alemanyes.
En 1873 Richard Wagner va dirigir l'orquestra en presència de l'emperador .
Després d'una aferrissada baralla amb Bilse per un altre viatge de quarta classe a Varsòvia, 54 músics el 1882 es van separar per fundar la "Former Bilse's Band" sota el director Ludwig von Brenner, poc després rebatejada com a Filharmònica de Berlín, avui una de les orquestres més importants del món. Bilse es va retirar el 1885 i va tornar a Liegnitz, on també va morir.

## Referències

* 1 2 Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 863. (ISBN 84-239-4508-1)

## Enllaços externs

* https://imslp.org/wiki/Category:Bilse,_Benjamin
# Astyanax kennedyi

Astyanax kennedyi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Géry, J. 1964. Upper Amazonian characoid fishes collected by Mr. Jack Roberts. Trop. Fish Hobby. v. 13 (núm. 4, Dec.): 21-32, 53-67.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apogon crassiceps

Apogon crassiceps és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als oceans Índic i Pacífic.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Apogon crassiceps» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Garman, S. 1903. Some fishes from Australasia. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 39 (núm. 8): 229-241, Pls. 1-5.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Oriol sagnant

L'oriol sagnant (Oriolus cruentus) és una espècie d'ocell de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de la Península Malaia, Sumatra, Java i nord de Borneo.

## Taxonomia

Alguns autors consideren la població de Java una espècie diferent de la resta:
* Oriolus cruentus (sensu stricto) - oriol sagnant de Java
* Oriolus consanguineus (Wardlaw-Ramsay, 1881) - oriol sagnant d'Indonèsia

## Referències

* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World (Versió 5, 2020)
* ↑ oriol sagnant de Java«Oriol sagnant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
* ↑ oriol sagnant d'Indonèsia«Oriol sagnant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
# Ilongo

L'hiligueino (hiligaynon) o ilongo (Ilonggo) és una llengua que es parla principalment a la regions de Visayas Occidentals a les Filipines. Forma part de les llengües visayas.
Hi ha aproximadament set milions de persones dins i fora de les Filipines que tenen aquest idioma per llengua materna i quatre milions més que saben parlar-la.
La majoria dels seus parlants es concentren a les províncies d'Iloílo, Capiz, Guimaràs, Negros Occidental, Sultà Kudarat, Cotabato i Cotabato del Sud.
Hiligueino és el nom tècnic de l'idioma més usat habitualment. No obstant això, popularment es diu ilongo, per la capitalitat d'Iloílo, o també simplement visayo (bisaya), com el cebuà i el waray-waray. Diverses fonts també l'anomenen bisayo hiligueino o, rares vegades, panayano.

## Referències

* ↑ Alonso de Mentrida. Diccionario de la lengua Bisaya Hiligueina y Haraya de la Isla de Panay. Imp. de D. Manuel y de D. Felis S. Dayot, 1841.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-07-28. [Consulta: 20 desembre 2020].
# Astyanax kompi

Astyanax kompi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Panamà.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hildebrand, S. F. 1938. A new catalogue of the fresh-water fishes of Panama. Field Mus. Nat. Hist. Publ. Zool. Ser. v. 22 (núm. 4): 219-359.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apogon diversus

Apogon diversus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Apogon diversus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radcliffe, L. 1912. Descriptions of fifteen new fishes of the family Cheilodipteridae, from the Philippine Islands and contiguous waters. [Scientific results of the Philippine cruise of the Fisheries steamer "Albatross," 1907-1910.--Núm. 13.]. Proceedings of the United States National Museum v. 41 (núm. 1868): 431-446, Pls. 34-38.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Oriol verdós

L'oriol verdós (Oriolus flavocinctus) és un ocell de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes de Leti, Moa i Romang, a les illes Petites de la Sonda, illes Aru, sud de Nova Guinea, costa septentrional d'Austràlia, al nord-est d'Austràlia Occidental, nord del Territori del Nord i nord de Queensland.

## Referències

* ↑ «Oriol verdós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)