OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apareiodon tigrinus

Apareiodon tigrinus és una espècie de peix de la família dels parodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H., 1916. On Apareiodon, a new genus of characid fishes. Ann. Carnegie Mus. v. 10 (núms. 1-2): 71-76, Pls. 11-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pavanelli, C. S. i H. A. Britski, 2003: Apareiodon (Eigenmann, 1916 (Teleostei, Characiformes), from the Tocantins-Araguaia basin, with description of three new species. Copeia 2003 (núm. 2): 337-348.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J. C., 1977: Descrição de Apareiodon vittatus sp. n. do Rio Iguaçu e comentários sobre as espéces do gênero Apareiodon (Eigenmann, 1916) (Ostariophysi, Parodontidae). Revista Brasileira de Biologia v. 37 (núm. 2): 447-455.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pavanelli, C.S., 1999. Revisão taxonômica da Família Parodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Universidade Federal de São Carlos, Brasil, 332p. Tesi doctoral.
* Pavanelli, C.S., 2003. Parodontidae (Parodontids). p. 46-50. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Pavanelli, C. S., 2006: New species of Apareiodon (Teleostei: Characiformes: Parodontidae) from the Rio Piquiri, Upper Rio Paraná, Brazil. Copeia 2006 (núm. 1): 89-95.
* Roberts, T. R., 1974: Osteology and classification of the noetropical characoid fishes of the families Hemiodontidae (including Anodontinae) and Parodontidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 9): 411-472, Pl. 1.
* Scharcansky, A. i C. A. S. Lucena, 2008: Phylogenetic assessment of ultrastructural and histological characters of teeth in the Anostomoidea, Hemiodontidae and Parodontidae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Zootaxa Núm. 1948: 36-56.
* Starnes, W. C. i I. Schindler, 1993: Comments on the genus Apareiodon (Eigenmann) (Characiformes: Parodontidae) with the description of a new species from the Gran Sabana region of eastern Venezuela. Copeia 1993 (núm. 3): 754-762.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estil brâncovenesc

L'estil brâncovenesc /brɨŋkovenesk/, també conegut com a renaixement valac i renaixement romanès, és un estil artístic i arquitectònic que va evolucionar durant l'administració del príncep Constantin Brâncoveanu a finals del segle xvii i principis del xviii.
Brâncoveanu va ser administrador del Principat de Valàquia (entre 1688 i 1714) sota els senyors de l'Imperi Otomà, un aristòcrata extremadament ric i un constructor de bells palaus i esglésies.

## Descripció

L'estil de disseny es va desenvolupar a Valàquia, a l'actual sud de Romania. L'estil brâncovenesc és una síntesi entre l'arquitectura romana d'Orient, otomana, tardorenaixentista i barroca. També era un híbrid únic d'estils d'edificis cristians ortodoxos romanesos que treballava amb l'arquitectura islàmica dominant de l'Imperi Otomà, del qual el Principat de Valàquia era llavors, com a estat vassall, una part integral.
L'exemple més assolit i millor conservat d'arquitectura d'estil brâncovenès és el monestir d'Horezu, inscrit per la UNESCO a la seva llista de patrimoni de la humanitat, on Brâncoveanu hi volia tenir la seva tomba.

## Neo-Brâncovenesc

L'estil brâncovenesc va inspirar l'arquitecte Ion Mincu i altres a iniciar l'estil arquitectònic neobrâncovenesc / neorumanès al darrer segle xix.

## Exemples

Alguns exemples d'edificis a l'estil Brâncovenesc inclouen:
* Monestir d'Arnota
* Monestir de Brâncoveanu
* Monestir de Cozia
* Monestir de Govora
* Monestir de Horezu
* Palau Potlogi
* Monestir de Surpatele
* Monestir de Sinaia
* Monestir de Văcăreşti: enderrocat, recuperats frescos.
    A Bucarest, d'altres exemples destacats són:
* Palau Cotroceni
* Església de Kretzulescu
* Palau Mogoşoaia
* Església Sant Jordi Nou
* Monestir Stavropoleos

## Referències

* 1 2 Historic Houses of Romania blog: "Brancovenesc Style" Arxivat 2014-08-12 a Wayback Machine. . Valentin Mandache's weblog . accessed 10.8.2013
* 1 2 3 Historic Houses of Romania blog: "Brief consideration on the Brancovan style architecture" Arxivat 2013-10-14 a Wayback Machine. . Valentin Mandache's weblog . accessed 10.8.2013
* ↑ Romanian-monasteries.go.ro: Govora Monastery Arxivat 30 September 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Arquitectura romanesa
# Beaufortia

Beaufortia és un gènere de peixos de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Beaufortia cyclica (Chen, 1980)
* Beaufortia huangguoshuensis (Zheng & Zhang, 1987)
* Beaufortia intermedia (Tang & Wang a Tang, Wang & Yu, 1997)
* Beaufortia kweichowensis (Fang, 1931)
* Beaufortia leveretti (Nichols & Pope, 1927)
* Beaufortia liui (Chang, 1944)
* Beaufortia pingi (Fang, 1930)
* Beaufortia polylepis (Chen a Zheng, Chen & Huang, 1982)
* Beaufortia szechuanensis (Fang, 1930)
* Beaufortia zebroidus (Fang, 1930)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tang, W.-Q., D.-Z. Wang i T. Yu 1997: A new species of the genus Beaufortia from Guizhou Province, China (Cypriniformes: Homalopteridae). Zoological Research v. 18 (núm. 1): 19-22. (En xinès amb resum en anglès).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Víctor Ángel Becerra Castro

Víctor Ángel Becerra Castro (Cerinza, departament de Boyacá, 25 de setembre de 1972) va ser un ciclista colombià, que va combinar el professionalisme amb temporades com amateur. De la seva carrera destaca el bronze aconseguit al Campionat del món en ruta amateur de 1995. Malgrat que, en un principi, va quedar quart a la cursa per darrere de l'equatorià Pedro Álvaro Rodríguez, aquest va donar positiu en un control després de la cursa, i posteriorment se li va retirar la medalla.

## Palmarès

* 1997
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 1998
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 2004
** Vencedor d'una etapa al Doble Copacabana GP Fides

## Referències

* ↑ Durán, Santi «El ex profesional Nelissen, oro en el Mundial de ruta amateur de ciclismo». Mundo Deportivo, 08-10-1995 [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Becerra, un bronce retardado en el mundial». eltiempo.com, 22-05-1996 [Consulta: 30 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Indosaure

L'indosaure o llangardaix indi (Indosaurus) és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode abelisàurid, que va viure en el Cretaci superior (fa aproximadament 69 milions d'anys, en el Maastrichtià), en el que avui és l'Índia, en la formació de Lameta. Era un depredador d'aproximadament 11 m de llarg, amb un crani de gran grandària que probablement posseïa adorns que, si bé no arribaven a ser banyes com en el carnotaure, eren característics del clade.
Aquest teròpode va pertànyer als abelisàurids. Abans de ser classificat com un membre d'aquesta família, va ser catalogat com aMegalosaurus matleyi i Orthogoniosaurus matleyi.

## Referències

* Chatterjee, S. 1978. Indosuchus and Indosaurus, Cretaceous carnosaurs from Índia. Journal of Paleontology, 52, 570-580.
# Beaufortia cyclica

Beaufortia cyclica és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, Y. i W. Tang 2000. Homalopteridae: Gastromyzoninae, Homalopterinae. p. 438-567. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Belkhir

Belkhir (àrab: بالخير, Bālẖīr) és una ciutat de Tunísia, capital de la delegació o mutamadiyya homònima, a la governació de Gafsa, situada a l'est de la ciutat de Gafsa. La delegació té una població segons el cens de 2004 de 16.980 habitants.

## Economia

Està en zona d'oasis i la població es dedica a l'agricultura.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 61 60 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en sis sectors o imades:
* El Ayaïcha (61 60 51)
* Belkhir (61 60 52)
* Et-Talh Est (61 60 53)
* Et-Talh Ouest (61 60 54)
* Jbilet Ouest (61 60 55)
* Ouled El Hadj (61 60 56)
L'11 de setembre de 2015 es va constituir en municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 61 19) pel decret governamental núm. 2015-1267.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 123-126. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «Décret gouvernemental n°2015-1267 du 11 septembre 2015, relatif à la création de la commune de Belkhir au gouvernorat de Gafsa» (pdf) (en francès). Journal officiel de la République tunisienne, 22-09-2015, pàg. 2256-2258. Arxivat de l'original el 2017-05-20. ISSN: 0330-7921 [Consulta: 31 octubre 2021]. Arxivat 2017-05-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Bellcaire d'Empordà

Bellcaire d'Empordà és un municipi de la comarca del Baix Empordà. Bellcaire d'Empordà és citat en un document de l'any 881 amb el nom de: Bedenga. Més tard va pertànyer al comtat d'Empúries i fou residència habitual dels comtes des de finals del segle xiii i principis del xiv. Forma part del Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter.

## Geografia

* Llista de topònims de Bellcaire d'Empordà (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
De la mateixa manera que la majoria dels pobles de la plana empordanesa, Bellcaire està enfilat a dalt d'un petit turó des del qual es domina la plana, que, en direcció nord, havia estat ocupada per l'estany de Bellcaire. Aquest estany, com molts altres de la zona, va ser dessecat a mitjan segle xviii a fi d'aprofitar les terres per al conreu.
El poble és travessat pel rec del Molí que avui dia s'aprofita per regar però que, antigament, servia per proporcionar energia hidràulica als diversos molins de la zona i, en particular, al de Bellcaire.
| Albons | | L'Escala |
| La Tallada d'Empordà | | Torroella de Montgrí |
| | Ullà | |

## Llocs i activitats d'interès

* Castell dels Comtes d'Empúries, fortalesa situada en la part alta del poble, avui en dia és utilitzat per l'Ajuntament i l'església parroquial.
* Església de Sant Joan de Bellcaire, temple romànic del segle xi i amb elements posteriors dels segles xii i xiii.
* Bandera de Catalunya és una actuació que es fa anualment a Bellcaire de l'Empordà, on actors i actrius d'arreu de Catalunya representen la història de la senyera i de Catalunya durant els segles XII-XIV.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2024 |
| 36 | 33 | 33 | 261 | 484 | 431 | 492 | 531 | 603 | 673 | 737 |

## Personatges destacats

* Montserrat Darnaculleta i Poch (1930-2023) historiadora i mestra
* Josep Torrent i Alabau (1956) policia i escriptor
* Francesc Vilanova i Bayó, conegut popularment com a Tito Vilanova (1968-2014): jugador i entrenador de futbol del FC Barcelona.

## Referències

* ↑ «Bellcaire d’Empordà». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ «Temps d'AMPA. Paraula, iniciativa i participació». El Castell, núm. 41, 8-2009, pàg. 29-30.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Ajuntament Arxivat 2014-05-29 a Wayback Machine.
* Web de l'espectacle medieval Bandera de Catalunya
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
* Mapa de Bellcaire d'Empordà
# Belonophago tinanti

Belonophago tinanti és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo (incloent-hi el riu Ubangui).

## Referències

* ↑ Giltay, L., 1929. Un Characide nouveau du Congo belge (Belonophago hutsebouti, n. g., n. sp.) de la sous-famille des Ichthyoborinae. Rev. Zool. Bot. Afr. v. 18 (pt 2): 271-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos dins de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Belver C. Griffith

Belver Callis Griffith (Hampton (Virgínia), 28 març 1931 - Filadèlfia, 23 octubre 1999) va ser un gestor d'informació nord-americà. Va estudiar psicologia a la University of Connecticut i després va treballar en el camp de la psicologia cognitiva. A principis dels anys 1960 va participar en un projecte d'investigació sobre l'intercanvi d'informació científica en el camp de la psicologia, promogut per l'Associació Americana de Psicologia. Des de llavors se centrà en l'anàlisi quantitativa de la comunicació científica. Es va convertir en un dels pioners en les àrees vinculades a la bibliometria, la cienciometria i la comunicació científica. El 1969 Griffith es converteix en professor de la School of Library and Information Science de la Universitat de Drexel de Filadèlfia. A la dècada dels 70 va escriure articles importants amb Henry Small de l'Institut per a la Informació Científica sobre l'anàlisi de l'estructura social, formal i informal, de la ciència. També va ser coautor amb Howard White de la Universitat de Drexel.
El 1982 va entrar a formar part de l'American Association for the Advancement of Science. I el 1997 reb la medalla Derek de Solla Price.

## Bibliografia

* Laura Joy Moyer: Bibliography of publications of Belver C. Griffith, Scientometrics vol. 51 (2001) núm. 3, pàg. 469-479. DOIː 10.1023/A:1012718121361

## Referències

* ↑ Nicholson, Jim «Belver C. Griffith, Drexel Prof». Philly.com, 05-11-1999. Arxivat de l'original el 2016-02-23 [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ White, Howard D.; McCain Katherine W. «In memory of Belver C. Griffith». Journal of the American Society for Information Science, vol. 51, núm. 10, 2000, pàg. 959-962. DOI: 10.1002/1097-4571.
* ↑ Small, Henry «Comments on Belver C. Griffith, recipient of the 1997 Derek de Solla Price Award». Scientometrics, vol. 40, núm. 3, 1997, pàg. 359-362. DOI: 10.1007/BF02459284.
* ↑ «Derek John de Solla Price award of the journal 'Scientometrics'». ISSIː International Society for Scientometrics and Informetrics. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 7 febrer 2016].
# Benavarre

Benavarre és un paratge i una llau situat al poble de Bellestar, al municipi de Montferrer i Castellbò. És una zona plana a uns 840 metres d'altitud, situada a la fi del Serrat Roi, i que resta per damunt de la plana de la Seu, ja que aquesta està a uns 720 metres en aquesta zona, el desnivell és força pronunciat. Al sud de Benavarre es troba el paratge de Navaners, també a Bellestar, que és una mena de continuació de la plana de Benavarre, allà també comença el Serrat del Corb.
Benavarre, Navaners, el Serrat de Navaners i el Serrat del Corb a més de 800 metres tots ells, separen la Seu d'Urgell i la part baixa de Castellciutat de la riba de la Mare de Déu de la Trobada (720 m) i del propi poble, que resta a un turó a la riba esquerra del riu.
Abans de la construcció de les carreteres, la comunicació de Bellestar amb la Seu es feia via el camí de Benavarre. Actualment, el camí és la via més recta per arribar a la Seu, ja que la carretera torna endarrere fins a la cruïlla de Montferrer per després pujar de nou cap a la Seu, però el desnivell de pujada a Benavarre des de Bellestar i després de baixada fins a la Seu en fan dificultós el pas dels cotxes. En l'actualitat, l'antic camí de Benavarre serveix de ruta btt (bicicletes). També a Benavarre es troba l'abocador de la mancomunitat de l'Urgellet (la Seu d'Urgell i voltants).
Benavarre és el límit natural, exactament la llau de Benavarre dels municipis de la Seu d'Urgell i Montferrer i Castellbò. A principis de la dècada de 1990, els dos consistoris van tenir certes discussions sobre la delimitació del terme municipal i tècnics de la Generalitat hagueren d'intervenir.

## Referències

* ↑ La Seu turisme, Sant Marc.
* ↑ «DOGC núm. 4191 - 06/08/2004». Arxivat de l'original el 2005-02-17. [Consulta: 19 gener 2009].
# Benedetto Ferrari

Benito Ferrari (Reggio de l'Emília, 1597 - Mòdena, 1681) fou un poeta i compositor italià. Feu els seus estudis a Roma i es donà conèixer primerament com a concertista de tuba. Després d'haver romàs algun temps a Venècia, on va compondre el llibret i la música d'algunes òperes, el 1645 aconseguí una plaça de músic en la cort de Mòdena, que deixà el 1651 per ocupar-ne un altre més avantatjosa a Viena, on també feu representar, així com a Ratisbona, algunes òperes. El 1653 tornà a Mòdena com a mestre de capella de la cort, restant cessant el 1662 a conseqüència d'un canvi de govern, per ser restituït dotze anys més tard, a l'adveniment de Francesc II d'Este. Andromeda llibret de Ferrari i música de Francesco Manelli, fou la primera òpera representada en un lloc públic (teatre Sant Cassià de Venècia, el 1637). Dos anys més tard es presentà Armida, llibret i música de Ferrari, a la que li seguiren d'altres moltes del mateix autor, però s'ha perdut la partitura de totes elles, restant només els llibrets de sis, publicats amb el títol de Poesie Dramatiche (Roma, 1644-1651). A més, es conserven, les partitures manuscrites de l'oratori Sansone i de la introducció del ball, Dafne.
Ferrari també va compondre molta música vocal, de la que en publica tres col·leccions amb el títol de Musiche varie a voce sola (Venècia, 1633-1637-1641).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 23, pàg. 899, ISBN 84-239-4523-5
# Benedict Thyselius

Benedict Thyselius (Gerjn, Alemanya) fou un compositor del Barroc, que va compondre una col·lecció de cants espirituals a quatre veus intitulat; Christliche, liebliche, anmuthige Gesangen mit 4 Stimmen (Wittenberg, 1614).

## Referències

* ↑ Fétis, François Joseph. Biographie universelle des musiciens et bibliographie générale de la musique, 1865, p. 221.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 728 ISBN 84-239-4561-8