OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Espai Valencià a Bèlgica

L'Espai Valencià a Bèlgica és una entitat belga i sense ànim de lucre creada l'any 2021 a Brussel·les. Té l'objectiu d'oferir un lloc de trobada i de cohesió per als valencians que viuen en eixe estat europeu i també el d'establir-hi vincles de diversitat i d'intercanvi social per mitjà de la promoció de la llengua i la cultura valencianes.
L'associació, formada sobretot per jóvens i que fon aprovada com a 42a integrant dels Centres Valencians a l'Exterior (CEVEX) pel Consell de la Generalitat Valenciana el desembre de 2021, duu a terme esdeveniments de diversa índole com ara presentacions de llibres, concerts, esmorzars valencians amb partides de truc i altres actes gastronòmics i de difusió arquitectònica.
Entre les seues activitats més destacades hi ha l'organització de la Festa Estellés en la capital belga, que durant la primera edició brussel·lesa l'any 2022 va aplegar un cartell encapçalat pel grup ZOO. També ha col·laborat en esdeveniments com la diada de Sant Jordi a l'exterior, organitzats conjuntament amb entitats i institucions representants d'arreu dels Països Catalans, com el Casal Català de Brussel·les.

## Referències

* ↑ Bort, J.M. «El día de los valencianos desde la distancia» ( De subscripció o mur de pagament). Levante-EMV, 09-10-2022 [Consulta: 4 juny 2023].
* 1 2 3 «La asociación 'Espai Valencià a Bèlgica', nuevo Centro Valenciano en el Exterior» (en castellà). Valencia Plaza, 10-12-2021 [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Blasco, Rosanna «Triar alcalde i president des de Brussel·les: el vot de més de 4.000 valencians que viuen a Bèlgica». Actualitat Valenciana, 09-05-2023 [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ «La Festa Estellés torna a connectar el país per honorar el poeta». Vilaweb, 20-09-2022 [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ «‘Valencians al món’ recrea la impressionant ruta de Carles V a Bèlgica». À Punt, 15-11-2022 [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ «Tots els territoris de parla catalana s'uneixen per celebrar la Diada de Sant Jordi a Brussel·les». Sala de premsa. Govern de Catalunya, 28-03-2022 [Consulta: 4 juny 2023].
# Espai de Retzius

L'espai de Retzius o espai prevesical és un espai anatòmic situat entre el pubis i la bufeta urinària.

## Límits

* Límit anterior: pubis i símfisi del pubis (prolongada cranialment per la fàscia transversalis)
* Límit posterior: fàscia prevesical (làmina descrita per Retzius) que al melic s'uneix amb la fàscia transversalis.
* Límit inferior: lligament cubovesical, que va del marge inferior de la sínfisi púbica al coll de la bufeta urinària (també anomenat lligament cuboprostàtic en l'home)

## Contingut

L'espai de Retzius conté teixit celuloadipós que permet el desplaçament de la bufeta quan aquesta s'expandeix.
# Espai de configuració

En mecànica clàssica i mecànica lagrangiana, l'espai de configuració és l'espai de totes les possibles posicions instantànies d'un sistema mecànic. L'espai de configuració d'un sistema mecànic té estructura de varietat diferenciable, de dimensió N, on N és el nombre de graus de llibertat del sistema mecànic. Per aquesta raó a vegades també es coneix a aquest espai com varietat de configuració. A més pot definir-se l'espai de configuració ampliat, o espai vectorial tangent, com el conjunt de totes les posicions possibles i totes les velocitats possibles. L'espai de configuració ampliat té l'interès que representa l'espai de tots els possibles estats del sistema mecànic. Aquest espai ampliat pot construir-se a partir de l'espai de configuració, mitjançant una construcció topològica coneguda com a fibrat tangent. Així l'espai de configuració ampliat és una varietat diferenciable de dimensió 2 N, sent N el nombre de graus de llibertat, que és ni més ni menys que el fibrat tangent TQ de l'espai de configuració Q.

## Exemples

Per exemple, l'espai de configuració d'una única partícula movent-se en l'espai tridimiensional euclidià és simplement ℝ $^3$. Per N partícules és ℝ $^{3N}$. Per a un pèndol que es mogui en un mateix pla, l'espai de configuració és S $^1$, ja que la posició del mateix ve donada per un únic angle (per exemple l'angle respecte a la vertical).
Per donar compte no només de la posició sinó també del moment lineal (o alternativament la velocitat) es construeix l'espai de fases $\Gamma$, que matemàticament ve donat pel fibrat tangent de l'espai original. Aquest fibrat tangent és una varietat de dimensió 2 m, sent m el nombre de graus de llibertat del sistema mecànic. Així podem donar els següents exemples d'espais de fasess:
* Per a una partícula que es mou en l'espai tridimensional $\Gamma =\mathbb {R} ^{6}\,$.
* Per N partícules que es mouen en l'espai tridimensional $\Gamma =\mathbb {R} ^{6N}\,$.
* Per a un pèndol $\Gamma =S^{1}\times \mathbb {R} ^{1}$.

## Vegeu també

* Espai de Hilbert
# Espai euclidià complex

En matemàtiques, l'espai euclidià complex, espai de coordenades complexes o espai complex n-dimensional) és el conjunt de totes les n-ples ordenades de nombres complexes. Es denota com $\mathbb {C} ^{n}$, i és una n-varietat resultat del producte cartesià del pla complex $\mathbb {C}$ aplicat sobres si mateix. Simbòlicament,
    $\mathbb {C} ^{n}=\{(z_{1},\dots ,z_{n})|z_{i}\in \mathbb {C} \}$
o
    $\mathbb {C} ^{n}=\underbrace {\mathbb {C} \times \mathbb {C} \times \cdots \times \mathbb {C} } _{n}.$
Las variables $z_{i}$ són les coordenades (complexes) en l'espai n-complex.
L'espai de coordenades complexes és un espai vectorial sobre els nombres complexes, amb la suma per components i la multiplicació escalar. Les parts real i imaginària de les coordenades configures una bijecció de $\mathbb {C} ^{n}$ respecte a l'espai de coordenades real $\mathbb {R} ^{2n}$. Amb la topologia euclidiana estàndard, $\mathbb {C} ^{n}$ és un espai vectorial topològic sobre els nombres complexes.
Es diu que una funció en un subconjunt obert de l'n-espai complex és holomòrfica si és holomorfa en cada coordenada complexa per separat. L'anàlisi multivariable complexa és l'estudi de tals funcions holomòrfiques amb n variables. De manera més general, l'n-espai complex és l'espai destí dels sistemes de coordenades holomòrfiques en varietats complexes.

## Referències

* ↑ Sadri Hassani. Mathematical Physics: A Modern Introduction to Its Foundations. Springer Science & Business Media, 2002, p. 21 de 1026.
* ↑ Topological Vector Spaces, Distributions and Kernels. Academic Press, 1967, p. 186 de 563.
* ↑ P. Fr , Paolo Soriani. The N: From Calabi-Yau Manifolds to Topological Field-theories. World Scientific, 1995, p. 311 de 468.

## Bibliografia

* Robert Gunning & Hugo Rossi, Analytic functions of several complex variables
# Espai intermembranós

L'espai intermembranós és la regió existent entre la membrana mitocondrial interna i la membrana mitocondrial externa del mitocondri o del cloroplast. La funció principal d'aquest espai intermembranal és la fosforilació de nucleòtids.
Els canals proteics, com el format per la porina a la membrana mitocondrial externa permeten el lliure moviment d'ions i petites molècules cap a l'espai intermembranal. Per tant, existeix una continuïtat amb el citosol en termes de soluts rellevants per aquests orgànuls. Els enzims destinats a la matriu mitocondrial o a l'estroma del cloroplast poden passar a través de l'espai intermembranal via transport mitjançat per translocadors, coneguts amb el nom de translocasa de la membrana micocondrial externa (TOM, de l'anglès: translocase of the outer mitochondrial membrane) i translocasa de la membrana mitocondrial interna (TIM, de l'anglès: translocase of the inner mitochondrial membrane) pel que fa als mitocondris; i TOC (de l'anglès: translocase of the outer chloroplast membrane) i TIC (de l'anglès: translocase of the inner chloroplast membrane) pel que fa als cloroplasts.
Tendeix a tenir un pH baix degut al gradient de protons resultant del bombament de protons des de la matriu mitocondrial cap a l'espai intermembranal durant el transport electrònic. Les estructures responsables d'aquest transport es troben a la membrana interna del mitocondri i són el coenzim Q, el complex NADH coenzim Q oxidoreductasa (complex I), el complex succinat-coenzim Q oxidoreductasa (complex II) i el complex coenzim Q-citocrom c oxidoreductasa (complex III).

## Mitocondri

Degut a la presència de canals a la membrana mitocondrial externa del mitocondri, el contingut d'aquest espai és molt semblant al contingut del citoplasma.
Mentre els electrons es mouen al llarg dels complexos proteics de la cadena de transport electrònic, els electrons perden energia per permetre l'expulsió de H$^+$ de la matriu mitocondrial a l'espai intermembranaln. Mentre es forma el grandient de protons per augment de la concentració d'aquest ió, la proteïna anomenada ATP sintasa empra l'energia potencial d'aquests ions i activa la quimioòsmosi, permetent reentrar als H$^+$ a la matriu a través d'aquest enzim localitzat a les crestes mitocondrials formades per plecs de la membrana mitocondrial interna. L'ATP sintasa aprofita l'energia alliberada en aquest retorn per sintetitzar ATP a partir d'ADP i un grup fosfat en la reacció que es coneix com a fosforilació oxidativa.

## Cloroplast

En el cloroplast aquest espai és extremadament petit, entre uns 10-20 nm de gruix.
# Esparver d'Ovambo

L'esparver d'Ovambo (Accipiter ovampensis) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita sabanes i boscos de l'Àfrica Subsahariana, a Mali, Costa d'Ivori, Ghana, Benín, Nigèria, Camerun, el Txad, sud d'Etiòpia, nord i nord-est de la República Democràtica del Congo, Ruanda, Burundi, Uganda, Kenya, Tanzània, Zàmbia, Malawi, Moçambic, Zimbàbue, Angola, nord de Namíbia, Botswana i nord de Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Pren el seu nom de l'antic bantustan d'Ovamboland, al nord de Namíbia.

## Referències

* ↑ «Esparver d'Ovambo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Ovambo Sparrowhawk. Accipiter ovampensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 26 desembre 2022].
# Esparver de les Nicobar

L'esparver de les Nicobar (Tachyspiza butleri; syn: Accipiter butleri) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de les illes Car Nicobar i Katchall, a l'arxipèlag de Nicobar. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver de les Nicobar estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Esparver de les Nicobar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Nicobar Sparrowhawk. Accipiter butleri» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Espasa d'Orió

L'Espasa d'Orió és una asterisme ben reconeixible al sud del famós Cinturó d'Orió.

## Observació

L'asterisme, gràcies a la seva posició veïna a l'equador celeste, és ben visible des de tots els llocs habitats de la Terra; es mostra com una "columna" de petits estels i nebuloses disposades en sentit nord-sud.
Com el Cinturó d'Orió, també l'Espasa te una llarga història osservacional; tant Ciceró com Germànic la citen referint-se a ella com a Ensis, és a dir, l'"espasa" del gegant Orió. El nom Ensis ha quedat com nom propi de l'estel η Orionis, tot i que aquesta es troba en una posició diferent de l'asterisme, que es compon d'estrelles, el qual és format dels estels 42 Orionis, θ Orionis (el cúmul del Trapezi), i ι Orionis.
També els àrabs la consideraven com una espasa, anomenant-la Saif al Jabbār, és a dir "L'espasa del gegant". Pels Xinesos era 伐 (càstig), mentre en la tradició japonesa tenia el significat de Ko-mitsu-boshi （小三星）, els "Tres Petits Estels".

## Característiques

Entre els seus components, la nebulosa d'Orió (M42) té una posició fonamental: en l'antiguitat es creia que era una estrella senzilla, potser una mica difuminada, resulta ser una de les nebuloses més grans conegudes, així com la més brillant observable de la Terra i la més estudiada . Gràcies a l'observació d'aquesta nebulosa, els científics van poder observar i estudiar les etapes fonamentals de la formació estel·lar.
Entre les tres estrelles de l'Espasa hi ha, a més de la nebulosa d'Orió, altres dos sistemes de nebuloses importants: una consisteix en la nebulosa De Mairan (M43), realment connectada directament amb la nebulosa d'Orió, i al nord, NGC 1977, una nebulosa. amb reflexió il·luminada per l'estel 42 Orionis.

## Referències

* ↑ Allen, R. H. (1899) Star Names: Their Lore and Meaning, G. E. Stechert, New York, p.316.
* ↑ Grotius, H. (1600) Syntagma Arateorum, Leyden.
* 1 2 Bally, J. «Overview of the Orion Complex». Handbook of Star Forming Regions, Volume I: The Northern Sky ASP Monograph Publications, 4, dicembre 2008, pàg. 1 [Consulta: 24 giugno 2009].
# Creu de terme de la Capella del Remei

La Creu de terme de la Capella del Remei és una obra de Moià (Moianès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una creu de pedra de tipologia gòtica. Presenta els braços rectes acabats amb expansions que recorden la flor de lis amb l'interior trepanant formant un tetralòbul. Una fronda vegetal ressegueix el seu perfil. Al centre de l'anvers hi ha la imatge de Crist crucificat, mentre que, al costat oposat, ocupa aquest lloc la Verge amb el Nen dempeus damunt un caparó alat. La creu reposa damunt un volum quadrangular de pedra que s'uneix a una pilastra de planta poligonal. Tant aquests elements com la base esglaonada de suport no semblen de la mateixa època. El volum quadrangular porta una inscripció: COMCE (?).
Actualment la creu es presenta protegida per una barana decorativa de ferro forjat, ubicada a la base esglaonada, i per un suport, també de ferro, que sosté el fust.

## Història

Antigament estava situada davant la capella de la Mare de Déu del Remei (antiga capella pertanyent al mas Saiol i actualment capella del cementiri), on havia estat posada l'any 1578. L'any 1974-1977 va ser retirada del seu emplaçament original per preservar-la de possibles actes vandàlics. Va ser substituïda per una creu de ferro en el mateix indret.
Actualment el seu estat de conservació és molt bo, ja que va ser restaurada l'any 2003

## Referències

* 1 2 3 4
# Espatlla de Marboré

L'Espatlla de Marboré és una muntanya de 3.073 m d'altitud, amb una prominència de 15 m, que es troba al massís del Mont Perdut, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França).
Per a fer l'ascensió al cim es pot fer des del vessant aragonès a través del refugi de Góriz (2.100 m) i des del vessant Francés pel refugi de Sarradets a (2.587 m).
La primera ascensió la van realitzar Henri Brulle, Cèlestin Passet i François Bernat-Salles el 12 d'agost de 1891.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ Millán, Vicente. «Góriz» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ Pirineos3000. «Ascensión a el Espalda de Marboré (3073 metros) por luiso - Pirineos3000». Arxivat de l'original el 2017-10-14. [Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ «Marboré, Picos de la Cascada, Espalda de Marboré». [Consulta: 14 octubre 2017].
# Espectre d'una matriu

En matemàtiques, l'espectre d'una matriu és el conjunt dels seus valors propis. De manera més general, si $T\colon V\to V$ és un operador lineal en qualsevol espai vectorial de dimensions finites, el seu espectre és el conjunt d'escalars $\lambda$ tal que $T-\lambda I$ no és invertible. El determinant de la matriu és igual al producte dels seus valors propis. De la mateixa manera, la traça de la matriu és igual a la suma dels seus valors propis. Des d'aquest punt de vista, podem definir que el pseudodeterminant d'una matriu singular sigui el producte dels seus valors propis diferents de zero (la densitat de la distribució normal multivariant necessitarà aquesta quantitat).
En moltes aplicacions, com ara PageRank, un està interessat en el valor propi dominant, és a dir, el que és més gran en valor absolut. En altres aplicacions, el valor propi més petit és important, però en general, tot l'espectre proporciona informació valuosa sobre una matriu.

## Definició

Sigui V un espai vectorial de dimensions finites sobre algun camp K i suposem T : V → V és un mapa lineal. L' espectre de T, denotat σ $_T$, és el multiconjunt d'arrels del polinomi característic de T. Així, els elements de l'espectre són precisament els valors propis de T, i la multiplicitat d'un valor propi λ en l'espectre és igual a la dimensió de l'espai propi generalitzat de T per a λ (també anomenada multiplicitat algebraica de λ ).
Ara, fixeu una base B de V sobre K i suposeu M ∈ Mat $_K$( V ) és una matriu. Definiu el mapa lineal T : V → V puntual per Tx = Mx, on al costat dret x s'interpreta com un vector columna i M actua sobre x per multiplicació matricial. Ara diem que x ∈ V és un vector propi de M si x és un vector propi de T. De la mateixa manera, λ ∈ K és un valor propi de M si és un valor propi de T, i amb la mateixa multiplicitat, i l'espectre de M, escrit σ $_M$, és el multiconjunt de tots aquests valors propis.

## Nocions relacionades

La descomposició pròpia (o descomposició espectral) d'una matriu diagonalitzable és una descomposició d'una matriu diagonalitzable en una forma canònica específica mitjançant la qual la matriu es representa en termes dels seus valors propis i vectors propis.
El radi espectral d'una matriu quadrada és el valor absolut més gran dels seus valors propis. En teoria espectral, el radi espectral d'un operador lineal acotat és el suprem dels valors absoluts dels elements de l'espectre d'aquest operador.

## Referències

* ↑ «The Spectral Theorem for Matrices - Dr. Juan Camilo Orduz» (en anglès americà). [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Matrix Spectrum» (en anglès). [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Eigenvalues and Spectrum» (en anglès). [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Spectrum of a class of matrices and its applications» (en anglès). [Consulta: 19 octubre 2024].
# Espectroscopi slitless

L'espectroscopi slitless és un espectroscopi astronòmic fet sense una petita obertura per permetre només la llum d'una petita regió que es difracta. Funciona millor en els camps de baixa densitat de població, ja que es propaga cada font puntual a terme en el seu espectre, i els camps concorreguts serà massa confusos per ser útil. També s'enfronta al problema que per a les fonts esteses, línies d'emissió properes se solaparan. El telescopi Crossley utilitza un espectrògraf slitless que va ser emprat originalment per Nicholas Mayall.

## Referències

* ↑ Wilson 2004, p. 432

## Bibliografia

* Wilson, Ray N. Reflecting Telescope Optics, Volume 1: Basic design theory and its historical development. 1. Springer, 2004. ISBN 978-3-540-40106-3.
# Espelt

L'espelt és una mena de llança amb un ast, d'un metre i mig de llargada, adornada, per la punta, amb un ferro ample, gruixut i punxegut, i que s'utilitza especialment per a la caça major (caça de senglars i altres animals grossos).
A l'edat mitjana, el ferro tenia la forma d'una fulla de sàlvia i la dolla portava una barra de ferro transversal, anomenada creu, a la qual s'unia per una cadeneta.
Un dels seus derivats és la llança porquera.

## Etimologia

El mot espelt prové del germànic speut i spitis que designen una asta de llança, un ast de rostir, i objectes semblants, o del llatí spiculum, 'punta', com 'eix', d'axiculus (occità esp(i)eut, espiaut ; francès épieu; italià spiedo ; portuguès espeto ; castellà espiche, danès spyd; suec spiut).

## Bibliografia

* L'espelt: origen i evolució, Josep-Vicenç Mestre i Casanova
* Almond, Richard (2003), Medieval Hunting, Sutton, ISBN 0-7509-2162-5.
* Bauer, Matthias Johannes (2009), Langes Schwert und Schweinespieß. Die Fechthandschrift aus den verschütteten Beständen des Historischen Archivs der Stadt Köln, Graz, Akademische Druck und Verlagsanstalt ADEVA.
* Blackmore, Howard (2003), Hunting Weapons form the Middle Ages to the Twentieth Century, Deure, ISBN 0486409619.
* Norman, A.V.B. (1982) [i] Wilson, G.M., Treasures from the Tower of London : Arms and Armour, Londres, ISBN 0-946009-01-5
* Scheggi, Màxim (1999), La Bestia Nera: Caccia al Cinghiale fra Mito, Storia e Attualità, Sesto Fiorentino, Editoriale Olimpia, ISBN 88-253-7904-8.

## Vegeu també

* Llança porquera
* Llança d'ós

## Enllaços externs

* (anglès) Sunrise River Custom Knives — Relació de Jim Casselman d'una caça del senglar amb llances porqueres.