OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Nostra Senyora dels Àngels de Castellfabib

L'Església Parroquial de Nostra Senyora dels Àngels de Castielfabib s'alça sobre un promontori rocós que domina la vall, el poble i la carretera, per la funció estratègico-defensiva que tenia en el moment de la construcció cap al segle xii, aprofitant una part del castell de Castellfabib, els orígens del qual semblen ser primerament romans i posteriorment àrabs.

## Història i descripció

Després de la construcció inicial, l'edifici ha sofert nombroses reformes, modificacions i afegits en el primitiu nucli medieval. Consisteix en una estructura a força d'arcs diafragma amb capelles laterals entre contraforts de voltes de creueria i sostre de fusta, amb una tipologia correspon a la de les denominades Esglésies de Reconquesta.
L'església inicial és d'una sola nau amb contraforts laterals i arcs gòtics que els unien, però al segle xvi se li afegiria la sagristia, el campanar i capelles en el tram dels peus. Al segle xviii i principi del xix es va revestir l'interior dels arcs diafragma per a formar una església de tres naus amb volta de canó, amb llunetes en la nau central i es va decorar un dels trams d'aquesta nau amb pintures al fresc al·lusives al Misteri Eucarístic. En aquest moment es va recréixer el presbiteri i es va recobrir amb cúpula sobre tambor similar a la situada sobre la capella de la Comunió. Són de destacar les importants mostres de pintura mural gòtica figurativa aparegudes durant les obres de reconstrucció. També hi va haver un important patrimoni moble, del qual hui en queden unes poques mostres. Destaquen la creu processonal gòtica i algunes obres de Josep Esteve i Bonet.

## Restauració

Mentre han durat les obres de rehabilitació, centrades en paviments i finestres, la missa s'ha fet en el col·legi de la vila.

## El volteig de campanes

És una tradició de la vila el donar voltes amarrats a la campana Guillermina quan ha de començar una de les voltes sense aturar-la, agafats només de braços i cames, podent caure més de 50 metres al buit.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=184. Data de consulta: 17 gener 2025.
* ↑ Rubio Mifsud, Aurora. Tesi doctoral: La Pintura Mural Gòtica Lineal a Territori Valencià. Statu Quo del corpus conegut. Estudi i Anàlisi per a la Seua Conservació. 2015.
* ↑ (castellà)Font: Raúl Eslava Blasco, El patrimonio histórico-artístico desaparecido en el Rincón de Ademuz (I): tres piezas de orfebrería de la iglesia parroquial de Castielfabib Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine., a la revista ABABOL, nº 54. Pp. 12-21. ISSN 1578-6978. Ademuz, 2008.
* ↑ (castellà)Font: Raúl Eslava Blasco, El patrimonio histórico-artístico desaparecido en el Rincón de Ademuz (II): algunas tallas de Castielfabib y Puebla de San Miguel, y la impronta de José Esteve Bonet en la comarca Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine., a la revista ABABOL, nº 57. Pp. 5-14. ISSN 1578-6978. Ademuz, 2009.
* ↑ (castellà) Notícias del Rincón de Ademuz La iglesia gótica de Castielfabib reabre al culto el sábado tras 25 años cerrada Arxivat 2008-08-13 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Rincón de Ademuz Castielfabib
# Església de San Michele in Foro

L'Església de San Michele in Foro (en català: Sant Miquel al Fòrum) és una església catòlica de la ciutat de Lucca, a la Toscana, a Itàlia central, construïda sobre l'antic fòrum romà. Es troba a la Piazza San Michele (plaça de Sant Miquel), sobreelevada i envoltada per columnes de marbre connectades per cadenes de metall, i està flanquejada per una filera d'edificis medievals. En aquesta plaça també hi ha una estàtua en honor de Francesco Burlamacchi.

## Història

Al centre de l'antiga ciutat romana, on hi havia el fòrum, es va establir al segle VIII, una església dedicada a Sant Miquel, i més tard s'hi van afegir un hospital i un monestir. Aquesta església és esmentada per primera vegada l'any 795 com a fòrum (al fòrum). Va ser reconstruïda després de 1070 per voluntat del Papa Alexandre II, i va continuar fins al segle XIV. Fins a 1370 va ser la seu del Consiglio Maggiore (Consell Major), l'assemblea més important de la comuna. Aquesta església està dedicada a l'Arcàngel Miquel.

## Descripció
### Exterior

L'església de Sant Miquel és una església amb planta de creu llatina fortament influenciada per l'estil romànic pisà. En aquesta església hi destaca la façana del segle XIII, on hi ha una sèrie d'escultures i incrustacions, moltes de les quals van ser reconstruïdes o refetes al segle XIX. La part inferior té una sèrie d'arcs cecs, al centre dels quals inclou el portal principal. La part superior, construïda amb gran quantitat de materials de ferro per contrarestar el vent, té quatre ordres de galeries petites. A la part superior hi ha una estàtua de marbre de l'arcàngel Miquel, de 4 m d'alçada, a l'acte de derrotar un drac amb una llança. A banda i banda hi ha dos àngels. Segons una llegenda, el dit d'un dels àngels tindria un diamant enorme. A la cantonada inferior dreta de la façana hi ha una estàtua de la Madonna salutis portus de 1480, obra de Matteo Civitali per celebrar el final de la pesta de 1476. La torre del campanar es troba al creuer dret.

### Interior

L'interior de l'església té una nau central i dues de laterals amb absis semicircular i transsepte, la nau es recolza en arcs sobre columnes monolítiques. Des del creuer sud s'aixeca el campanar, construït entre els segles XII i XIV, amb una sèrie de finestres geminades individuals, dobles i triples. L'últim pis va ser enderrocat durant el govern de Giovanni dell'Agnello (1364-1368), Duc de Pisa.
Entre les obres d'art a l'interior destaca una Verge amb el Nen de terracota de Luca della Robbia i un panell amb quatre sants de Filippo Lippi.

## Referències

* ↑ Bellato, Franco. La Chiesa e il Decanato di San Michele in Lucca. Lucca: Ed. Chiesa di San Michele in Foro, 1999. p. 9
* ↑ Bellato, pp. 25-38
# Església de Sant Abdó i Sant Senent (València)

L'Església Parroquial de Sant Abdó i Sant Senent és un temple parroquial catòlic pertanyent a l'Arxidiòcesi de València i localitzada al barri/poble de Carpesa, al districte dels Pobles del Nord, a la ciutat de València. Inicialment, la parròquia estigué consagrada a Sant Pere Apòstol.

## Història

L'origen de la parròquia es troba a la conquesta de València, després de la qual les terres de Carpesa foren donades a Bernat Vidal de Besalú per Jaume I. Les terres de Carpesa i la seua parròquia van ser posteriorment propietat de l'Orde del Temple i després de la dissolució d'aquesta, de l'Orde de Montesa. Des dels seus inicis fins a l'actualitat, ha estat l'únic temple parroquial del poble, sense comptar l'Ermita de Sant Roc, destinada als aplecs. L'actual edifici fou erigit entre les darreries del segle xviii i principis del segle xix. Des de la seua creació, la parròquia fou consagrada a San Pere Apòstol, però l'any 1942 passà a estar-ne dedicada a Sant Abdó i Sant Senent, els Sants de la Pedra.

## Arquitectura

Tot i que es sap de l'existència de la parròquia des del temps de la conquesta de Jaume I, no hi ha cap edificació de l'època, sent l'actual edifici molt posterior.
L'actual edifici, d'estil neoclàssic, fou erigit entre les darreries del segle xviii i principis del segle xix. L'església està principalment edificada en pedra i maó. La planta és de tres naus, la principal coberta amb volta de canó. Una cornisa amb barana metàl·lica corre sobre pilastres corínties que emmarquen arcs de mig punt en comunicació amb les naus laterals. El presbiteri té volta absidal i als peus de la nau es troba el cor.
En els temps recents, l'edifici ha estat declarat Bé de rellevància local per part de l'Ajuntament de València.

## Referències

* ↑ https://www.conferenciaepiscopal.es/parroquias-de-la-diocesis-de-valencia
* 1 2 Boira, José Vicente; Pedro Llopis; Carmen Ciurana; Ana Espinosa; Carlos Sáiz. «Carpesa». A: Mercedes Alcañiz Moscardó. Pobles del Nord (en valencià i castellà). 1ª. Valencia: Ajuntament de València, 1987, p. 24.
* ↑ https://blocs.mesvilaweb.cat/valldalbaidi/carpesa-borboto-i-poblenou/
* ↑ https://www.lasprovincias.es/fiestas-tradiciones/abdon-senen-santos-valencianos-piedra-20190730123422-nt.html
* ↑ https://www.valencia.es/es/-/infociudad-iglesia-parroquial-de-los-santos-abd%C3%93n-y-sen%C3%89n-carpesa-

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Arxidiòcesi de València
# Església de Sant Adrià de Tendrui

L'Església de Sant Adrià de Tendrui és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'una sola nau amb coberta de teules a dues vessants. Els murs són de pedra ben disposada però sense una ordenació en filades regulars. De la façana principal destaca l'accés conformat per una porta d'arc rebaixat, que actualment mostra les dovelles -probablement falses- arrebossades amb ciment; les impostes semblen originals i són de maó massís. A la porta metàl·lica figura reblonada la data de 1900. Sobre la porta s'identifica un òcul i en el coronament una espadanya de dos ulls que té annexa una estructura de totxana, a mode de campanar.
# Església de Sant Elian

L'església de Sant Elià —en àrab كنيسة مار اليان, Kanīsa Mār Ilyān— és una església situada a Homs, Síria. El temple està situat a prop de la Porta de Palmira. La festa de sant Elià es manté anualment a l'església cada 6 de febrer i atrau un gran nombre de pelegrins cristians.

## Història

Va prendre el seu nom de sant Elià, natural d'Homs, que va ser martiritzat pel seu pare, un oficial romà després que sant Elià es negàs a renunciar del cristianisme. Sant Elià era metge de professió i se li atribueixen diversos miracles de curació. L'església va ser fundada l'any 432 sobre l'emplaçament on fou martiritzat el sant. A l'interior del temple hi ha un sarcòfag amb les restes del Sant col·locades a una petita capella a la dreta de la nau principal de l'església de la cripta.
Entre els anys 1969 i 1970 l'església va ser restaurada. Amb la restauració es retiraren els guixos que cobrien les parets internes de la cripta. Aquest fet mostrà a la llum frescos antics que representen Jesús, Maria, els apòstols i diversos profetes. Els frescos daten, com a mínim, del segle xii, però en general es creu que daten del segle sisè. D'aquesta manera, són les pintures cristianes més antigues conservades a Síria.

## Referències

* ↑ https://books.google.cat/books?id=9iCfkTe8v2EC&pg=RA2-PA53&dq=nouri+mosque+homs&ei=CNORScHgGZDUlQSX_pTJCg&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
* ↑ [http://Lieux%20de%20pèlegrinage%20en%20Syrie,%20Ignace%20Peña.%20Franciscan%20Print.%20Press,%202000.%20Pàgina%20125 https://books.google.cat/books?id=G_ouAAAAYAAJ&q=saint+Elian,+Homs&dq=saint+Elian,+Homs&hl=ca&sa=X&ved=0CDkQ6AEwBGoVChMIv8fx95i9xwIVDGsUCh2-Mwsh]
* ↑ Monuments of Syria: A Guide. Ross Burns

## Bibliografia

* Beattie, Andrew; Pepper, Timothy (2001). The Rough Guide a Siria. Rough Guides. ISBN 978-1-85828-718-8
* Manhnheim, Iván (2001). Syria & Lebanon Handbook: The travel Guide. Footprint Travel Guides. ISBN 978-1-900949-90-3
# Església de Sant Francesc de l'Alcora

L'Església de Sant Francesc de l'Alcora, a la comarca de l'Alcalatén, és un monument declarat Bé de Rellevància Local, amb codi d'identificació 12.04.005-007, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).
La seua fundació la van dur a terme frares franciscans al segle xvii, al mateix temps que s'edificava el convent de Franciscans Alcantarinos fundat el 4 de juny de 1632, del que ja no queden restes en l'actualitat.
Presenta planta de nau única, amb dos altars laterals i cor alt als peus.En el seu interior es pot observar decoració en yesería (datada en 1648) i pintures datades en 1734, com la que s'aprecia en les capelles de l'Evangeli i de l'Epístola. També cal assenyalar la presència d'un arc presbiteral decorat amb pintures, o la pila per a l'aigua beneïda datada al segle xviii.
En 1977 es va procedir al seu tancament al culte públic, duent-se a terme una restauració que va permetre tornar a obrir-la a l'octubre de 1995. Pertany a la Diòcesi de Sogorb-Castelló, dins del XIV Arxiprestat, Sant Vicent Ferrer (Llucena).

## Referències

* ↑ «Secció 2a. Béns de rellevància local - Generalitat Valenciana». [Consulta: 28 agost 2018].
* 1 2 3 «Iglesia de San Francisco - Ayuntamiento de l'Alcora» (en castellà). Ayuntamiento de l'Alcora. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 29 abril 2015]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* 1 2 «Guía monumental (arte e historia) de Alcora, Castellón» (en castellà). [Consulta: 27 agost 2018].
* 1 2 3 «Inicio - Obispado Segorbe-Castellón» (en espanyol europeu). [Consulta: 28 agost 2018].
* 1 2 «Església de Sant Francesc» (en va). Arxivat de l'original el 2018-08-29. [Consulta: 28 agost 2018].
# Església de Sant Gallard

L'Església de Sant Gallard és un temple dedicat a Sant Josep i a la Mare de Déu de la Llet depenent de la parròquia de Santa Coloma de Queralt, però ubicada al terme de les Piles. És una església d'una sola nau, de planta rectangular en volta de pedra i dos altars laterals, un a banda i banda. La porta, amb una llinda recta construïda amb un gran bloc de pedra rectangular i una petita finestra a la part superior, sembla d'una època posterior. A la part superior de la façana es troba el campanar d'espadanya. La resta del conjunt sembla romànic. Va pertànyer fins a 1957 al bisbat de Vic, quan passà al bisbat de Tarragona. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Església de Sant Gallard». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església de Sant Jaume el Major (Brno)

L'Església de Sant Jaume el Major (en txec⁣: Kostel svatého Jakuba Staršího) és una església parroquial situada al centre històric de Brno, República Txeca. Representa un dels millors monuments de la ciutat i un bon exemple de l'arquitectura gòtica txeca.

## Història i descripció

L'església va ser fundada l'any 1220 per als colons flamencs i alemanys que vivien en aquesta part de la ciutat des del segle XIII. Era un edifici romànic que entre el 1368 i el 1405 va veure construir al seu voltant unes capelles que van crear un únic conjunt urbà. La primera va ser la capella de Sant Maurici, construïda a partir de 1352, seguida de la del cos de Crist (1369), per les capelles de Santa Úrsula i de l'Assumpció de la Verge (1413), per l'anomenada Capella Nova (1428), per la capella de la Santíssima Trinitat (1463) i finalment la de Santa Dorotea, que es troba al cementiri (1465).
L'any 1446 es va iniciar la construcció de l'actual església en estil gòtic tardà. El lloc de construcció comença amb el cor de l'arquitecte Hans da Brno, que es completarà entre 1469 i 1473 en un estil influenciat pels exemples Parler de la catedral de Praga i la catedral de Viena. Van continuar la construcció del pedestal, de tres naus en forma de hallenkirche, sobre el qual va treballar el conegut arquitecte Anton Pilgram entre 1500 i 1511, cobert per voltes reticulades d'influències sueves.
L'any 1515 el presbiteri es va incendiar, les flames van provocar la caiguda del sostre i la consegüent destrucció dels altars. El nou altar major va ser consagrat l'any 1516. El sostre es va refer i es va acabar el 1530, mentre que les voltes van ser reconstruïdes per l'italià Pietro Gabri el 1570. El 1692 Jakub Rysak, que era un constructor d'orgues d'Opava, va lliurar nous orgues.
La construcció de la torre va començar l'any 1520 i l'any 1592 Antonio Gabri la va aixecar afegint-hi la part amb el rellotge. El campanar va ser acabat per Simón Tauch que va construir la coberta d'agulla renaixentista, que arriba als 92 metres d'alçada.
Durant la Guerra dels Trenta Anys l'església va romandre majoritàriament il·lesa, però entre 1750 i 1766 l'interior era barroc.
Entre 1871 i 1879 l'interior va tornar a les seves formes gòtiques originals recorrent també a algunes reconstruccions d'estil neogòtic recurrents a l'època, dissenyades per l'arquitecte vienès Heinrich von Ferstel.
S'hi conserva la tomba del mariscal de camp Jean-Louis Raduit de Souches (1608-83) que va alliberar la ciutat dels suecs el 1645.
L'any 1995 l'església va ser declarada monument cultural nacional.
A sota de l'església i a la plaça propera hi ha l' ossari de Brno.

## Referències

* 1 2 "Le Repubbliche Ceca e Slovacca", Guida TCI, 1995, p. 82
* ↑ «Brno zpřístupní kostnici turistům. Pod svatým Jakubem» (en cz).
# Església de Sant Joan Baptista del Palau d'Anglesola

L'Església parroquial de Sant Joan Baptista és una església que està situada al poble del Palau d'Anglesola a la comarca del Pla d'Urgell. D'estil neoclàssica i dedicada a Sant Joan Baptista l'església data de 1802.

## Descripció

Església de tres naus que en el conjunt segueix la tipologia neoclàssica. Com a únic component artístic original la façana neoclàssica, encara que barrejat amb una tradició popular abarrocada amb elements de procedència francesa. És una àmplia nau amb capelles laterals corregudes. Fou construïda amb pedra d'Arbeca, de l'església primitiva i del pou de gel.
La portalada s'estructura amb un arc de mig punt que acaba en dues motllures a manera de capitells. L'emmarcament el componen dues columnes, sobre altes motllures, situades a banda i banda de la porta i que tenen una base papiriforme de la que en surten motius decoratius en forma de fulla i coronats per un collarí. A continuació el fust, també amb decoració vegetal i el capitell de factura coríntia. Segueixen les diverses motllures que formen l'arquitravat i el fris que corre sense decoració. La cornisa està formada per llistons superposats seguint un sentit volumètric de més petit a més gran. Al damunt se situa un cos exempt en forma de copa coronat amb un motiu vegetal. Damunt la cornisa sorgeix l'arc de mig punt que uneix les columnes de cada costat. Aquest arc empara una capelleta buida que se situa a la part que correspondria al timpà sota la qual hi ha una inscripció (1862). A cada banda del frontis una forma circular en baix relleu decora el pany de paret. Formada per una òcul cec, emmarcat per dues circumferències concèntriques, l'última de les quals en la seva part superior s'obre per donar pas a una forma de petxina mentre que la part inferior del cercle es cargola en forma de flor de llis invertida. La portalada dona sensació volumètrica pel joc de volums sobresortints de les quatre columnes.
Pica baptismal de pedra consistent en una base cilíndrica llisa i en un vas semicircular on es concentra tota la decoració. Presenta la vora superior perfilada amb una sanefa de triangles capicuats al centre dels quals sobresurt una boleta. La superfície restant de la conca es decora amb motius de gallons ressaltats. A la part central, en relleu molt acusat, dos angelets de cos sencer, sostenen un emblema heràldic ricament engalanat.
Actualment, a l'interior hi ha importants esquerdes en el sostre degut a humitats soterrades.

## Història

La primera data és de 1118, i l'any 1262 encara hi ha notícies sobre obres que s'hi feien. L'església actual es decidí construir-la cap a 1798 i havia d'estar feta en cinc anys. Segons els pactes, el remat de la façana havia de ser idèntic al de l'església d'Ivars d'Urgell, però no ho és.
L'església de Palau d'Anglesola deuria ser edificada al mateix emplaçament de la primitiva, d'estil romànic avançat, segons es dedueix del capbreu de 1634.

## Referències

* ↑ «Lloc d'interès». Ajuntament del Palau d'Anglesola. Arxivat de l'original el 2011-09-19. [Consulta: 3 gener 2012].
* 1 2 3 4 5 6 7
# Església de Sant Martí de Campmajor

L'Església de Sant Martí de Campmajor o de Santa Quitèria és una església amb elements barrocs i neoclàssics de Sant Miquel de Campmajor (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Martí es troba en una elevació al marge esquerre del riu Tort.
L'edifici actual respon a una renovació gairebé total de l'antic temple romànic, del qual resta l'absis, reconvertit en cor, part de la torre campanar i vestigis del mur esquerra de l'exterior, i la portalada dovellada. Actualment presenta una única nau amb arcs torals i llunetes laterals. S'orienta en sentit oposat a la nau romànica del temple primitiu. El temple resta inacabat, faltaria un altre tram de la nau. L'interior és enguixat. L'altar és d'estil barroc.

## Història

Inicialment hi havia un temple construït al segle ix, del qual no se'n conserven restes. L'edifici actual segurament fou edificat en el segle xix i presenta restes (campanar, portalada i pany de paret) de l'antic temple romànic construït al segle xi. El 1858 la parròquia de Sant Martí tenia 248 habitants. L'any 866 el rei de França, Carles el Calb, va confirmar a l'abat de Banyoles la possessió de l'església de Sant Martí de Campmajor, edificada en temps de l'abat Elies.
A partir del S. XVI es va introduir el culte a Santa Quitèria, que ha continuat fins a l'actualitat. L'aplec de Santa Quitèria és molt important.

## Referències

* 1 2 3
* ↑ Fort i Olivella, Joan. La vall de Campmajor. Girona: Quaderns de la Revista de Girona, 1998, p. 20-21. ISBN 84-86812-90-9.
# Església de Sant Mateu de Figueroles

L'Església de Sant Mateu de Figueroles és un lloc de culte situat en ple nucli poblacional de Figueroles, a la plaça de l'Església. És un edifici catalogat com a Bé de Rellevància Local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu 12.04.060-001.

## Descripció històrica i artística

Es tracta d'una església construïda seguint els cànons de l'estil renaixentista i datada entre 1640 i 1651. Presenta una torre campanar unida a l'edifici de l'església en la qual pot contemplar-se un rellotge de sol amb una inscripció en la qual es fa referència al mal nom que reben els habitants del poble: “Escalda-sants”.
En el seu interior poden contemplar-se retaules de fusta pertanyents als segles XVII i XVIII, així com llenços de diversos períodes artístics, molts d'ells restaurats per la Diputació de Castelló. El temple és d'una sola nau i presenta una àmplia façana, i va ser restaurat entre 1993 i 2003.
El campanar, de planta quadrada i acabat en una teulada de teules blaves amb penell, presenta una altura de 25 metres i la seva construcció es data en 1793, havent-se restaurat en 2003, juntament amb els altres treballs de restauració de l'església.
L'església pertany a la Diòcesi de Sogorb-Castelló i dins de la seva organització se situa a l'arxiprestat 14, conegut com a Sant Vicent Ferrer, que té la seu principal a Llucena.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ http://www.bustiaciutadana.gva.es/index.php?option=com_content&task=section&id=37&Itemid=198&lang=es%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 3 http://www.figueroles.es/es/content/que-visitar Arxivat 2015-08-12 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/parroquias/PaginaParroquia.php?idparroquia=90 Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.